mot · FW021820 · 1973-04-10 00:00:00 — av i m. fl. i anledning av Kungl. Majds proposition 1973:44 angående ändringar i skatteutjämningssystemet för kommunerna m. m. Maj:ts proposition 1973:44 angående ändringar i skatteutjämningssystemet för kommunerna m. m. föreslås särskilda regler för sommarstugekommuner. Enligt gällande regler räknas skatteintäkterna från garantibelopp på sommarstugor in i kommunens skatteunderlag vid bestämmande av tillskjutet skatteunderlag. Ägarna av fastigheterna räknas däremot inte in i det befolkningstal som ligger till grund för beräkningen. Eftersom de kommuner för vilka dessa fastigheter har betydelse nästan genomgående har brist på skatteunderlag, får dessa kommuner inte några intäkter bortsett från VA-avgifter och liknande att bekosta de utgifter fastigheterna för med sig. Mot bakgrund härav har skatteutjämningsrevisionen föreslagit att det skatteunderlag som avser fritidsfastigheter i kommunen skall avräknas från det egna skatteunderlaget då kommunens skatteutjämningsbidrag räknas ut. Remissinstanserna har genomgående tillstyrkt förslaget. Departementschefen anför att: Även jag anser att det hänsynstagande till sommarstugukommunernas problem som förslaget innebär bör göras. Jag förordar därför att förslaget genomförs. Vi hälsar med tillfredsställelse departementschefens förslag, men tyvärr kvarstår många problem för sommarstugekommunerna. Fritidsbebyggelse och friområden för rekreation blir ofta en ekonomisk börda för många kommuner, och dessa bördor bör enligt vår uppfattning delas lika mellan alla medborgare. I många kommuner är antalet sommargäster lika stort som antalet bofasta. Men kommunerna har inga möjligheter att lägga kostnader för service och allmän trevnad på andra än dem som är mantalsskrivna i kommunen. För enskilda människor, företagare m. fl. innebär ett stort antal sommargäster självfallet en betydande inkomstförstärkning, men för kommunerna som kollektiv betyder en stor andel sommargäster ekonomiska uppoffringar som den bofasta befolkningen i sista hand får stå för. Av och till har frågan om kompensation till sådana kommuner utretts och diskuterats. Skilda förslag har presenterats, men inget av dem har kunnat genomföras. Man har bl. a. diskuterat åtgärder som innebär att belastningen läggs direkt på sommarstugeägaren och förslag som syftar till en överflyttning av skattemedel från den kommun där sommargästen är mantalsskriven till den kommun där sommarstugan är belägen. Sådana åtgärder kan naturligtvis innebära lättnader för fritids kommunerna men tar ingen hänsyn till det rörliga friluftsliv som blir ett allt större behov för allt flera människor. Även detta är kostsamt för fritidsområdeskommunerna. Det torde enligt vår mening därför bli nödvändigt med en överföring av statliga medel till dessa kommuner. Beräkningsgrunderna härför kan diskuteras. Beläggningen på campingplatser och hotell, schematiskt uppskattad, samt antalet fritidsstugor kan bl. a. vara utgångspunkten för en sådan beräkning. Denna fråga bör bli föremål för närmare studium. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att beslutar att hos Kungl. Maj:t begära utredning och förslag som syftar till att de kommuner vilkas mark i stor utsträckning skall användas för fritidsbebyggelse och rörligt friluftsliv ges ekonomisk kompensation i form av årligt tillskott av statliga medel för de extra kostnader detta medför för kommunerna.