ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FW02738 · 1973-01-25 00:00:00 — av m. fl. I motion 1973:241 av m. fl. redovisas Moderata samlingspartiets syn på olika väsentliga frågor. Med hänvisning till vad som anförts i avsnittet Trafikpolitiken i nämnda motion hemställes att hos Kungl. 1. anhåller att SJ:s verksamhet snabbare anpassas till de krav på service som SJ :s kunder ställer genom bl. a. en förnyelse av den rullande materielen och en fortsatt upprustning av bannätet för att medge ökad snabbhet och bekvämlighet samt en ökning av godstrafikens kvalitet i fråga om snabbhet, regularitet och godsbehandling; 2. anhåller att Kungl. Maj:t förelägger förslag till ett långsiktigt vägprogram för såväl byggande som drift av vägar och att i planeringen intages även vissa s. k. tullvägar; 3. anhåller att kommittén för utredning om kollektivtrafik i tätorter får direktiv att skyndsamt utreda dels de institutionella förutsättningarna för en samordnad regional trafikplanering, innebärande ökat inflytande för de regionala organen, dels förutsättningarna för förbättring av den kollektiva trafiken i vad avser främst turtäthet, snabbhet och trafikens tillgänglighet, dvs. 4. anhåller om att den trafikpolitiska utredningen får tilläggsdirektiv att utreda frågan om de formella villkoren för busstrafiken, dvs. rätten till etablering och utövande av verksamheten; 5. anhåller att motion 1973:241, såvitt den avser sjöfarten, överlämnas till den trafikpolitiska utredningen för beaktande; 6. ger till känna vad i motion 1973:241 anförts dels om charterflygningar till från kontinenten för att åstadkomma ökad turism i landets norra delar, dels om särskilda rabatter för anslutningsresor inom landet till charterflyg ningar till utlandet för att öka beläggning och kapacitet på de svenska inrikeslinjerna. PER () i Gäddvik G. () 1 * 1973. N. () i Trobro
mot · FW02739 · 1973-01-26 00:00:00 — av m. fl. om avveckling av monopol på teletekniska kommunikationer m. m. har i monopol inte bara på försäljning av telefonabonnemang m. m. utan också på teletekniska installationsarbeten installation av telefonväxlar m. m. Monopolförhållandet har lett till att erbjuder en i många avseenden undermålig kundservice. Väntetiderna innan en installation kan äga rum är i många fall mycket långa. Inte minst för många företag har detta skapat problem genom den långa tid det kan ta innan en telefonväxel kommer på plats i samband med en flyttning eller nyetablering. Särskilt besvärande torde dessa förhållanden vara i storstadsområdena. Enligt vår uppfattning finns det ingen anledning att skall ha ett monopol på installationsarbeten av detta slag. I många andra länder kan privata företag anlitas för sådana tjänster. Det konkurrensförhållande som därvid finns leder inte minst till bättre kundservice. Enligt vår uppfattning bör frågan om en avveckling av monopol på detta område utredas. Med anledning av det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t hemställer att Kungl. Maj:t låter utreda frågan om en avveckling av monopol på teletekniska installationer m. m. N. () i Trobro
mot · FW02743 · 1973-01-25 00:00:00 — om anslag för förbättrat vägunderhåll i . I en fungerande regionalpolitik måste det vara en väsentlig uppgift att upprätthålla ett godtagbart vägnät i olika delar av landet. Om man menar allvar med det ofta uttalade målet att undvika en koncentration av befolkningen till ett mindre antal storstäder och att i stället satsa på möjligheterna för mindre orter att överleva och utvidgas, då måste man se till att kommunikationerna, och då i hög grad vägkommunikationema, hålls i ett godtagbart skick. Enligt beräkningar vägplan för hade av länsvägarna fullgod standard. hade godtagbar standard och icke godtagbar standard. har förbättringar åstadkommit på en del håll, bl. a. sedan kommunikationsministern besökte länet och studerade vägförhållandena på ort och ställe. är emellertid arbetet med underhåll och förbättring av sekundärvägarna i länet i hög grad eftersatt. Med nuvarande anslagstilldelning sker i stort sett en successiv sänkning av vägnätets standard i länet. Äldre beläggningar och oljegrus är hårt nedslitna, bl. a. till följd av den alltmer vanliga däcksdubbningen. Underhållsanslagen måste främst användas för att hålla riksvägarna i godtagbart skick. Även när det gäller riksvägarna har emellertid en del sträckor, t. ex. , delen FristadVårgårda, en mycket låg standard, som medverkat till många trafikolyckor. Bland mängder av övriga vägar med mycket låg standard kan som exempel nämnas vägen BoråsAlingsås samt väg 818 NittaAlmestad, där både fabriks- och timmertransporter förekommer. Exemplen skulle kunna mångfaldigas. Särskilt beklaglig är den underhaltiga och trafikfarliga standarden på många vägar som trafikeras av skolskjutsar. Det är verkligen ett rimligt krav att de föräldrar som måste skicka sina barn med skolskjuts till skolor på annan ort inte skall behöva godta skjutsning på klart trafikfarliga vägar. Men det har t. o. m. inträffat att skolbussförare vägrat fortsätta körningen, när vägen varit alltför uppenbart trafikfarlig. Med det sagda har jag önskat understryka behovet av en snabb förbättring av vägunderhållet i . Den akuta bristsituationen härvidlag i förening med behovet av snara sysselsättningsskapande åtgärder gör det enligt min mening motiverat att genom ett tilläggsanslag för innevarande budgetår ge i länet möjlighet att utföra angelägna underhålls- och förbättringsarbeten. har en beredskapsplan klar med angelägna arbeten, som kan igångsättas med förhållandevis kort varsel. Ett tilläggsanslag skulle därför komma till god användning samt också verka sysselsättningsstimulerande på näringslivet genom beställningar av varor och transporter. Jag vill också framhålla att det måste vara god ekonomi att motverka den kapitalförstöring som ett eftersatt vägunderhåll i längden innebär. Tilläggsanslaget föreslås uppgå till . På grund av det anförda hemställer jag att måtte under vederbörlig anslagspost anvisa ett tillläggsanslag för innevarande budgetår om för drift av statliga vägar inom .
mot · FW02744 · 1973-01-24 00:00:00 — av herrar och i om skyldighet att i motorfordon medföra varningstrianglar. När en trafikolycka inträffar eller ett motorfordon blir stående på allmän väg kan på grund av att dessa fordon icke uppmärksammas av annalkande fordon en svår situation ofta uppkomma. Störst är naturligtvis risken vid mörker och tät dimma. Då kan lätt flera fordon bli inblandade med påföljande personskador. Ett införande av ett obligatoriskt innehav av två varningstrianglar i varje motorfordon skulle vara en åtgärd att ytterligare öka trafiksäkerheten och minska riskerna för sådana olyckor. Dessa varningstrianglar skulle då uppsättas på behörigt avstånd från olycksplatsen eller där fordonet blivit stående. Vi är övertygade om att trafiksäkerhetsverket har uppmärksammat detta problem och noggrant följer utvecklingen, men vi bedömer ändå frågan så angelägen, att det är befogat med ett initiativ från sida. Med hänvisning till det anförda hemställs att i skrivelse till Kungl. Maj:t begär tillägg till vägtrafikförordningen om ett obligatoriskt innehav av två varningstrianglar i varje motorfordon och att vederbörande utskott får i uppdrag att utforma förslag till erforderlig lagtext. () ()
mot · FW02749 · 1973-01-23 00:00:00 — av m. fl. om utjämning av telefontaxorna. Vid beräkning av avgifter för telefontrafiken begagnar sig av ett system med tre olika slag av samtal. Avgift för lokalsamtal debiteras på sådant sätt att en samtalsmarkering erhålls för varje samtal oberoende av dettas längd. Avgiften för lokalsamtal är sålunda lika med markeringsavgiften, vilken utgör . Lokalsamtal är begränsat till det stationsområde inom vilket telefonapparaten är installerad. I , och omfattar dock lokalsamtalsområdet hela riktnummerområdet. Avgift för närsamtal debiteras med en samtalsmarkering på för varje påbörjad tidsperiod . Närsamtal tillämpas inom vederbörande taxeområde. För helautomatiskt kopplade rikssamtal uttas avgift genom registrering av samtalsmarkeringar på . Antalet markeringar är beroende av avståndet. Det finns sex avståndsklasser, och markeringsintervallen varierar mellan 45 och . För manuellt kopplade rikssamtal tillämpas speciella avgiftsberäkningar. Starka skäl talar för en utjämning av telefontaxorna. Den nuvarande konstruktionen missgynnar dem som bor i landsdelar med långa avstånd mellan orterna. Det är därför ett väsentligt led i regionalpolitiken att avlägsna skillnaderna i telefonavgifterna. Som ett första steg bör enligt vår mening åtgärder vidtas i syfte att utvidga området för närtaxa. Denna gäller som nämnts inom ett s. k. taxeområde. Varje taxeområde består av ett eller flera riktnummerområden. För dem som bor vid gränsen av ett taxeområde/riktnummerområde innebär det system som tillämpas ofta betydande nackdelar eftersom deras telefonkontakter i stor utsträckning går över gränsen till angränsande taxeområde/riktnummerområde. För samtal mellan närliggande stationer på ömse sidor om en taxeområdesgräns tillämpas visserligen samma taxa som för närsamtal, s. k. bufferttaxa, men detta är ofta otillräckligt för att eliminera gränsproblemen. Ytterligare åtgärder måste därför vidtas för att man skall komma till rätta med kvarstående orättvisor. Det bör ske genom att närsamtalstaxan kommer att tillämpas förutom inom abonnentens eget riktnummerområde även inom de riktnummerområden som omger detta. Med en sådan reform borde gränsproblem av den art som här åsyftas försvinna och ett väsentligt steg mot en mera långtgående taxeutjämning vara taget. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller att en sådan utjämning av teletaxorna kommer till stånd att närsamtalstaxa omfattar förutom abonnentens eget riktnummerområde också samtliga angränsande riktnummerområden. () i Arrie AXEL () i
mot · FW02751 · 1973-01-25 00:00:00 — av herrar Jadestig och i om bättre samordning av kommunikationerna mellan regionala och primära centra. De offentliga flyg- och tågkommunikationema har alltmer kommit att centreras till transportarbete mellan storstadsregioner och regionala länscentra. Kommunikationsmöjligheterna mellan olika regionala och primära centra utanför storstadsregionerna har däremot försämrats genom i första hand järnvägsnätets utglesning. Särskilt har detta gällt de s. k. tvärförbindelsema. har strävandena från samhällets sida präglats av en rad åtgärder av bl. a. regionalpolitisk och lokaliseringspolitisk natur för att på regional nivå skapa förutsättningar för ett differentierat näringsliv och förvaltningsmässig service. Som exempel på sådana åtgärder kan nämnas utlokaliserigen av vissa statliga verk samt beslut om vidgad regionalpolitik m. m. En förutsättning för regional differentiering av näringsliv och samhällsservice av här nämnt slag är dock att goda kommunikationsmöjligheter finns mellan landets alla regionala och primära centra. Förutom näringslivets behov gäller detta bl. a. den rådsökande allmänhet som skall betjänas av utlokaliserade ämbetsverk och olika regionala och lokala organ. Målsättningen bör vara att tur och retur-resor mellan primära centra, oavsett dess lokalisering, skall kunna ske och till rimlig kostnad. Detta förutsätter en nära samverkan mellan bl. a. flyg och tåg i transportarbetet. Detta gäller dels beträffande inbördes arbetsfördelning och nätplanering, dels detaljplanering som t. ex. samordning av tidtabeller, uppbyggande av regionala kontaktpunkter, ökad linjedragning mellan centra utanför storstadsområden m. m. Den närmare utformningen och genomförandet av en sådan samordning på regionalpolitisk grund förutsätter ett omfattande utrednings- och planeringsarbete. bör genom skrivelse till Kungl. Maj:t uttala sig för att här berörda frågor blir föremål för utredning från regionalpolitisk utgångspunkt. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om utredning i syfte att skapa bättre samordning av kommunikationerna mellan regionala och primära centra. () ()
mot · FW02752 · 1973-01-24 00:00:00 — av i Skärstad m. fl. om vidgad rätt att sätta upp vägskyltar för vägvisning till samlingslokaler m. m. Upplysningsmärken, dvs. vägmärken avsedda för vägvisning eller för att giva annan anvisning av betydelse för vägtrafikant, kan enligt vägtrafikförordningen få uppsättas vid bl. a. allmän väg. Ansökningar med begäran om uppsättande av upplysningsmärke lämnas till länsstyrelserna. Det förekommer emellertid att länsstyrelserna avslår ansökningar om uppsättande av upplysningsmärken för anvisning av vägen till kyrkor, samlingslokaler, idrottsplatser och andra icke kommersiella anläggningar i fall där det föreligger ett uppenbart behov härav. Behovet av upplysningsmärken för ifrågavarande ändamål är särskilt uttalat längs de stora huvudvägarna, t. ex. längs . När sådana upplysningsmärken saknas tvingas de resande ofta stanna upp under färden för att höra sig för om vägen till samlingslokaler och anläggningar av nämnt slag. En generösare praxis vid behandlingen av ansökningar om uppsättande av upplysningsmärken för vägvisning än vad som förekommer givetvis med beaktande av trafiksäkerhetsaspekterna skulle i många fall göra det lättare för allmänheten att finna vägen till sådana samlingsplatser. För genomförande av en åtgärd i motionens syfte torde inte krävas någon lagändring. Det synes vara tillräckligt med en uppmjukning i ifrågavarande avseende av de av trafiksäkerhetsverket utfärdade anvisningarna för uppsättande av vägmärken. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. anhåller om ändring av anvisningarna för uppsättande av vägmärken, syftande till minskad restriktivitet vid behandlingen av ansökningar om uppsättande vid allmän väg av upplysningsmärken för vägvisning till samlingslokaler och andra icke kommersiella anläggningar. () i Skärstad
mot · FW02753 · 1973-01-25 00:00:00 — av i m. fl. angående indragningen av postkontor. Inom postverket pågår en allt fortlöpande rationalisering av verksamheten, detta med målsättningen att förbättra lönsamheten och servicen för allmänheten. Denna rationalisering har för stora områden av vårt land inneburit att postkontor nedlagts och lantbrevbärarlinjer utökats som lantbrevbäraren fått allt större möjligheter att bjuda allmänheten samma service som postkontoren. Denna utbyggnad av lantbrevbärarens servicemöjlighet är uppskattad av alla dem som blir betjänade hemma i bostaden och är viktig speciellt för den äldre befolkningen och i områden med dåliga kommunikationer. Den utökade servicen genom lantbrevbärare har dock inte bara positiva sidor utan indragningen av postkontor har medfört att en allt större grupp invånare får sämre service på de mindre orterna och i glesbygden. Denna grupp som blir allt större består av makar och ensamstående som är engagerade i förvärvsarbete utom hemmet och således ej träffar lantbrevbäraren då denne kommer. Då samhällets inriktning är att alla som vill skall kunna komma ut i förvärvsarbete växer denna grupp snabbt. Allt fler kvinnor söker anställning. Med denna utveckling ökar nackdelarna med indragning av postkontor, varför detta från kundernas synpunkt är otillfredsställande. För dem som är ute i förvärvslivet är det vanligt att lönen sänds via posten. Genom de rationaliseringar som förekommer uppstår svårigheter att hämta ut lönen då lantbrevbäraren kommer på tid då vederbörande är på arbete och postkontoren finns långt borta därför att det närmaste är nedlagt. Målsättningen inom postverket att vara rationella och ge god lönsamhet får ej innebära att stora delar av kundkretsen som verkligen behöver service drabbas. Utbyggnaden av lantbrevbärarlinjer måste kombineras med bibehållande av de mindre postkontoren som kan betjäna dem som ej får kontakt med lantbrevbäraren. Sådana kontor bör ha öppettider som anpassas till de grupper som är beroende av dem, och det är viktigt att även kvällsöppet förekommer. Olika organisationsformer inom postverket får inte lägga hinder i vägen för t. ex. en anställd att köra en mindre lantbrevbärartur och resten av sin arbetstid betjäna ett mindre postkontor. Där detta har prövats lär allmänheten vara nöjd, och klagomålen har försvunnit. Med vad som här anförts finns starka skäl till att postverket omprövar den rationaliseringslinje som förekommer inom företaget så att den bättre anpassas till allmänhetens behov. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t begär en översyn av postverkets rationaliseringsverksamhet, syftande till en sådan inriktning av den fortlöpande rationaliseringen att mindre postkontor i största möjliga utsträckning kan bibehållas på mindre orter och i glesbygd. HANS () i
mot · FW02754 · 1973-01-25 00:00:00 — av m. fl. angående byggandet av enskilda vägar. De statsbidragsberättigade enskilda vägarnas längd uppgår till vilket är mer än en tredjedel av det totala vägnätet. Det enskilda vägnätet har ökat väsentligt i betydelse genom biltrafikens ökning, virkestransportemas överförande från flottning till bil- och traktortransport, genom den mycket starkt ökande fritidsbebyggelsen och genom ökning av rekreation och friluftsliv. Standarden på det enskilda vägnätet har ej kunnat höjas i takt med den ökande trafiken, och de enskilda väghållama har fått ett väghållningsansvar som är betydligt större än de själva kan tillgodoräkna sig som eget utnyttjande av vägarna. Det är i och för sig otillfredsställande, att människorna i de glesare bebyggda delarna av landet har de sämsta vägarna men dessutom också får vidkännas särskilda kostnader för sina vägar. Det måste vara en målsättning att söka fördela vägkostnadema mera rättvist och avlasta enskilda människor kostnader för en trafik som genom utvecklingen numera kan betecknas som allmän. För dagen är det emellertid av största betydelse att upprätthålla det enskilda vägnätets standard på så hög nivå som möjligt. I årets statsverksproposition anvisas ett anslag till byggande av enskilda vägar, som innebär en höjning av föregående års anslag . Det är tveksamt om denna höjning räcker för att möta kostnadsstegringama. Med hänsyn till den eftersläpning som råder i fråga om vägbyggandet måste anslaget bedömas som klart otillräckligt. Enligt uppgifter från föreligger en mycket betydande eftersläpning i fråga om byggande och iståndsättning av enskilda vägar. Med nuvarande anslagstilldelning torde det dröja uppemot innan man hunnit ifatt inventerat behov. Situationen medför att många väghållare uppger sina byggnadsplaner, när de får besked om den långa tid som kan åtgå innan bidrag kan erhållas. Arbetsmarknadsmedel har i stor utsträckning kunnat komplettera de ordinarie anslagen , när det gällt det allmänna vägnätet. Endast i undantagsfall har de kunnat användas inom det enskilda vägväsendet. Vi ser under rådande förhållanden detta som en stor brist. Arbetslösheten är fortfarande betydande, särskilt inom de delar av landet där det enskilda vägnätet är betydande. Upprustning av det enskilda vägnätet med beredskapsmedel skulle där kunna betyda en välbehövlig förbättring. De kraftigt stigande förrättningskostnadema har blivit en ytterligare belastning på de enskilda väghållama. Särskilda medel borde ställas till förfogande för förrättningskostnader vid byggande, iståndsättning och omräkning av bidragsunderlag. Med hänvisning till det anförda hemställes1 att måtte uttala att förrättningskostnader för enskilda vägar skall bestridas med allmänna medel. () () 1 (Se även motion 1973: 949)
mot · FW02756 · 1973-01-25 00:00:00 — av herrar i och angående parkeringstillstånden för handikappade. Handikappade bilister får i den alltmer tätnande trafiken större svårigheter att parkera sina fordon. Särskilt parkeringstillstånd som t. ex. ger möjligheter att parkera där parkeringsförbud för övrigt råder, måste sökas hos trafiknämnden på respektive orter, dvs. hos olika kommuner. En handikappad kan i vissa fall behöva flera sådana tillstånd, vilket vållar besvär och väntetid. Villkoren för erhållande av dessa tillstånd skiftar från kommun till kommun. En del ges generöst, andra mera snävt. Varje tillstånd är belagt med stämpelavgift. Vid förnyelse förorsakar detta extra kostnader och onödigt besvär för den handikappade med att besöka polishuset. har i enlighet med § 63 i VTF möjlighet att ge dispens från lokal trafikföreskrift om parkeringsförbud. Sådan dispens ges dock endast för begränsad tid, varför ansökan ständigt måste förnyas. Önskvärt vore att stämpelavgifter å parkeringstillstånd för handikappade slopades och att sådana tillstånd gällde likartat för hela landet. Då det även i övrigt är förenat med stora ansträngningar att anskaffa en invalidbil, borde det vara en rimlig åtgärd att genom undanröjande av en del svårigheter i parkeringshänseende underlätta för den rörelsehindrade att få åtminstone någon del av den rörelsefrihet mera lyckligt lottade medmänniskor betraktar som en självklarhet. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. anhåller om sådana åtgärder 1. att parkeringstillstånd för handikappade må kunna utfärdas på lika villkor och med för hela landet gällande kraft, 2. att sådana tillstånd ej må beläggas med stämpelavgift.
mot · FW02757 · 1973-01-25 00:00:00 — av m. fl. om ett för hela riket gemensamt system för datumparkering. Enligt gällande vägtrafiklagstiftning äger de kommunala trafiknämndema att utfärda lokala trafikföreskrifter för respektive kommuner. a. gäller detta för parkering eller annan uppställning av fordon. Dit hör även den s. k. datumparkeringen i kommunernas tätorter. När det gäller datumparkeringen har skilda trafiknämnder utfärdat olika bestämmelser. I vissa kommuner gäller datumparkeringen dvs. att varje sida av gatan skall vara fri från parkering varannan natt, antingen kl. 0006.00 eller annan del av dygnet. I andra kommuner gäller den bestämmelsen, att hela gatan skall vara fri från parkering . Datumparkeringen tillkom för att de kommunala renhållningsverken skulle kunna sköta gaturenhållningen maskinellt. Av denna anledning är även motivet för införande av datumparkering fullt klart. Vad som däremot ur rättsäkerhetssynpunkt är mindre tillfredsställande är att olika bestämmelser gäller. Särskilt besvärligt är detta för bilägare som besöker främmande orter. Men även för hemmavarande bilägare kan det vara besvärligt att en sida av bostadsgatan skall vara fri från parkerade bilar . Som regel minskas nattparkeringsmöjligheterna på detta sätt . Privata parkeringsplatser eller garage saknas i stor utsträckning, varför det kan vara synnerligen besvärligt för många att privat ordna en uppställningsplats, vilket ur rättvisesynpunkt inte är tillfredsställande. I gäller den bestämmelsen, att varje gata skall vara helt fri från parkerade bilar , då maskinell rengöring verkställes. Inom ett område är en eller ett par gator på detta sätt P-förbjudna , andra etc., vilket anges vid infarten till varje kvarter. Ingen behöver sväva i okunnighet om gällande bestämmelser, även om någon skulle vara på besök från annan ort. En sådan utformning av datumparkeringsbestämmelserna bedöms vara den mest praktiska och ur rättsäkerhetssynpunkt mest tillfredsställande. Dessutom sopas en gata knappast oftare än en gång . Med hänvisning till ovanstående hemställes att i skrivelse till Kungl. anhåller om sådana föreskrifter för de kommunala trafiknämndema, att dessa vid beslut om datumparkering följer ett för hela landet gemen samt system, förslagsvis det som gäller inom . () () (vpk) ()