mot · FW021570 · 1973-01-26 00:00:00 — av i m. fl. angående konsekvenserna av olika tätortsbildningar. Från sida har vi mycket energiskt arbetat för att skapa en utveckling i våra större tätorter som är förenlig med människans högt ställda miljökrav. Vi har framhållit att en sådan utveckling endast är möjlig om befolkningstillväxten i storstadsregionerna begränsas. Varje industrialiserat samhälle präglas av koncentration i bebyggelse och näringsliv. I vårt land har koncentrationsprocessen varit särskilt påtaglig under 1950- och framför allt 1960-talen. De tre storstadsregionerna , och har under dessa decennier väsentligt ökat sin andel av landets befolkning, medan andra delar av landet fått vidkännas en befolkningsminskning. Människornas möjligheter att fritt välja boendemiljö har genom denna utveckling reducerats. Under bostadsbristens mest akuta år var det naturligt att bostadsbyggandet inriktades på att snabbt producera ett stort antal lägenheter där bristen var störst. Miljöfrågorna fick komma i andra hand. Denna inriktning av bostadsbyggandet var en konsekvens av centraliseringspolitiken. Det är naturligtvis enklare att kritisera den forcerade utbyggnadstakten av våra större städer och konstatera att med en annan politik skulle situationen varit väsentligt bättre än att i efterhand korrigera de brister som uppstått. De bostadsområden som byggts kommer att utnyttjas . Det är emellertid angeläget att dra lärdom av de gjorda misstagen i den fortsatta samhällsplaneringen. Bostadsområden som redan byggts måste i största möjliga utsträckning utvecklas för att bereda människorna en god miljö. Bebyggelsekoncentration innebär givetvis vissa fördelar, t. ex. ökade valmöjligheter i fråga om service, sysselsättning och arbetsplats. Dessa fördelar uppnås emellertid redan vid en tämligen låg koncentrationsgrad, varefter fördelarna med ökad koncentrationsgrad snart äts upp av tilltagande nackdelar, bl. a. på grund av köproblem. De valmöjligheter som erbjuds vid hög koncentrationsgrad kan i praktiken mest utnyttjas av dem som har goda inkomster. De som har låga inkomster har små möjligheter att utnyttja det stora utbudet på kommersiell och samhällelig service. De hänvisas i stor utsträckning till dåliga boendemiljöer samt långa och obekväma resor, och de har små möjligheter att utnyttja rekreationsmöjligheter i form av kulturella aktiviteter och fritidsområden. Storstäderna utgör hembygd för många människor med de känslomässiga bindningar som detta medför. Stora områden fyller givetvis de krav som kan ställas på en god miljö och som ger människorna en möjlighet att finna identifikation i hemtrakten. I sådana områden finns ett socialt sammanhang och en fungerande närmiljö som skapar gemenskap. Det framstår som angeläget att sådana områden vårdas och bevaras. De positiva erfarenheter som kan dras av goda stadsmiljöer är det angeläget att utnyttja i samhällsplaneringen. Samhällsutvecklingen har i stor utsträckning präglats av de krav en maixmal produktion har ställt. Koncentrationen har för detta ändamål ansetts ha fördelar. De statliga insatserna var i hög grad inriktade på att främja koncentrationsutvecklingen. Hänsyn togs inte till de sociala och miljömässiga konsekvenserna, och de därmed sammanhängande ökade kostnaderna. Det finns tecken som tyder på att koncentrationen i bebyggelsen har drivits så långt att den inte ens är företagsekonomiskt lönsam. Det centrala målet för samhällsplaneringen måste vara att forma ett samhälle för människorna. Mot den bakgrunden blir det angeläget att förbättrade kunskaper om olika boendeformers inverkan på människornas sociala och miljömässiga situation ligger till grund för samhällsplaneringen. Speciellt viktigt är detta för att kunna bereda människorna i storstäderna en god livsmiljö. Mest påtaglig i storstadsområdena är den yttre miljöpåfrestningen. Förslitningen av naturen är stor. Bullerproblemen är främst ett storstadsproblem. Svavel, sot och koloxid förekommer väsentligt mer i storstadskoncentrationerna än på andra platser. Bo-, arbets- och trafikmiljöer, som är underdimensionerade och brister i anpassning till människans biologiska och psykiska betingelser, är stressframkallande. Det är ett orimligt förhållande att ett land som vårt med stor yta i förhållande till folkmängd skall koncentrera bebyggelsen så att människorna inte får en bra livsmiljö. Påfrestningarna på individen är stora i de större befolkningskoncentrationerna. Bostadsområdena ligger ofta långt ifrån arbetsplatserna. En stor del av fritiden går därför åt för resor till och från arbetet, vilket frestar på individerna. De större påfrestningarna på individerna ger som resultat att människor med problem lätt stöts ut. De som inte får eller kan finna plats i samhällsgemenskapen samlas i särskilda områden vilka utvecklas till slumområden. Statistiken visar att antalet frånvarodagar är väsentligt mycket större i koncentrationsområden liksom att t. ex. antalet poliser per invånare är mycket större där än annorstädes. Omfattande investeringar har gjorts för att kompensera brister i miljön. Det är naturligtvis en riktig politik. Men viktigast är att samhällsplaneringen primärt inriktas på att anpassa samhällets struktur till människornas levnadsbetingelser. Social- och miljövårdsplanering måste alltså byggas in som huvudmoment i samhällsplaneringen. måste ett förhindrande av överkoncentrationen innebära ett bättre hushållande med våra totala resurser och ge individen större möjligheter att välja boendemiljö. har i sitt arbete behandlat vissa ämnesområden i anslutning till dessa problem. Man har bl. a. gjort ett försök att beskriva de komponenter som bör ingå i boendeservicen. Vi finner det vara synnerligen viktigt att en kartläggning av människornas serviceoch miljöbehov kommer till stånd och att planeringen av bostadsbyggandet sker utifrån dessa utgångspunkter. Därvidlag är det viktigt att faktorer som närhet till oförstörd natur och möjlighet till naturlig kontakt med andra människor särskilt beaktas. Inte minst viktigt är detta för barn och ungdom. har debatten intensifierats i storstadsområdenas miljö- och planeringsfrågor. Detta är ett uttryck för att människorna inte är till freds med utvecklingen i storstadsområdena. Byalag och miljögrupper har med allt större engagemang rest krav på en förbättrad miljöutformning. Den tätortsbildning som förekommit och förekommer är en funktion av marknadskrafterna. Koncentrerade tätortsbildningar är inte ett uttryck för de enskilda människornas önskemål. De politiska beslutsinstanserna har saknat underlag för ställningstagande till olika typer och koncentrationsgrad av tätortsbildningar. Det är först sedan de negativa faktorerna av koncentrationen blivit så uppenbara att ingen kan förbigå dem som vissa initiativ tagits. Det är mot den bakgrunden som t. ex. riksdagsbeslut om angelägenheten av att dämpa storstadstillväxten skall ses. Många mindre orter har beroende på den förda politiken som inneburit inte bara ett accepterande av marknadskrafternas styrning 'utan också ett stimulerande av desamma haft stora problem att klara service och sysselsättning åt de människor som bor där. Speciellt bekymmersamt har det varit för de orter som ligger utanför det område som kan betraktas som pendelavstånd till större centra. På samma sätt som de sociala miljömässiga och samhällsekonomiska konsekvenserna av stora tätortsbildningar i stort sett är outforskade så är konsekvenserna av de små också föga klarlagda. Kunskaperna är alltför begränsade om vilken tätortsstruktur som är bäst avpassad efter de krav människor ställer beträffande social och ekonomisk trygghet och en i alla avseenden god livsmiljö. Ett speciellt problem i detta sammanhang är de sociala och ekono miska konsekvenser av snabba förändringar, vid t. ex. en företagsnedläggelse eller en kraftig industriexpansion inom en ort. Vissa forskningsinsatser görs för att undersöka de samhällsekonomiska konsekvenserna av detta. Sådana kalkyler bör i ökad utsträckning ligga till grund för det politiska handlandet i stället för det företagsekonomiska tänkande som innebär orters successiva utarmning. Dessa försök med samhällsekonomisk kalkylering finner vi vara intressanta och värda att bli föremål för en intensifierad forskning. Det beslut fattade om ortsklassificering med benämningarna storstäder, primära centra, regionala centra och kommuncentra finner vi vara synnerligen olyckligt, då dessa begrepp blivit uttryck för en vilja från samhällets sida att göra insatser för en utveckling mot koncentrationen. Enligt vårt förmenande måste de samhälleliga insatserna på t. ex. regionalpolitikens område avgöras utifrån en sammanvägning av sociala, miljömässiga och samhällsekonomiska aspekter. Några tillförlitliga metoder för en sådan sammanvägning finns inte lika litet som någon mer intensiv forskning om olika tätortsbildningars kvaliteter i olika avseenden existerar. Forskningsinsatserna på dessa samhällsvetenskapliga områden måste intensifieras. Under hänvisning till ovanstående hemställes att hos Kungl. Maj:t anhåller om en intensifierad forskning om olika tätortsbildningars sociala, miljömässiga och samhällsekonomiska kvaliteter i olika avseenden. () () () ()