mot · FW0280 · 1973-01-12 00:00:00 — av m. fl. angående vissa arbetsmiljöfrågor vid gruvarbete. Det måste i dagens läge anses bekräftat att det finns ett klart samband mellan gruvarbetarnas överdödlighet och den atmosfär de vistas i under sitt dagliga arbete. En skrämmande dödsstatistik presenterades för sedan av arbetsgruppen Lungcancer/gruvarbete, där man som resultat bl. a. kunde påvisa sambandet mellan gruvarbete och lungcancer. Gruvföretagens arbetare uppvisar en klar överdödlighet i lungcancer jämfört med övriga män i de undersökta gruvblocken. har debatten om radonet lyfts fram i ljuset, eftersom det också klarlagts att denna radioaktiva gas är en av de mest riskabla komponenterna i den luftblandning gruvarbetarna tvingas dra in i sina lungor. Man vet att radongasen är cancerframkallande och att man inte kan skydda sig genom att använda andningsfilter. Det enda kända sättet att få ner radonhalten är förbättrad ventilation, och efter påtryckningar, framför allt från gruvarbetarna själva, pågår nu arbeten i den riktningen. Radonhalten, som mäts i pikocurie, kan med dessa åtgärder väsentligt sänkas, men man skall också vara klar över att radongasen aldrig helt försvinner utan att gruvarbetarna även i fortsättningen kommer att utsättas för en viss radioaktiv strålning. Ingen vet vad långsiktig radioaktiv strålning även vid lägre halter får för konsekvenser för gruvarbetarna. Från Gruvindustriarbetareförbundets sida har man också den saken klar för sig, och det är helt i linje med detta att man som ytterligare skyddsåtgärd har begärt att gruvarbete skall klassas som radiologiskt arbete. Lagen i fråga reglerar hur man skall söka skydda arbetsgrupper som har radiologiskt arbete. De får bl. a. särskilt täta läkarundersökningar, de får sex veckors semester för att de skall hinna återhämta sig, de utrustas med personliga strålmätare osv. Att arbetstagare som är utsatta för joniserande strålning har ett särskilt behov av en längre årlig avkoppling framgick redan av semesterlagskommitté. Det ansågs redan då bevisat att dessa arbetstagare med längre semesterledighet kunde reparera förändringar i blodet som åsamkats av strålningen. Dessa rön torde fortfarande stå sig, vilket ju bl. a. framgår av att de grupper vilka klassas som radiologisk personal har förmånen av längre semesterledighet. Mot den bakgrunden är det ett väl befogat och riktigt krav att gruvarbetet jämställs med radiologiskt arbete. Men det finns tyvärr också andra cancerframkallande komponenter i gruvarbetarnas atmosfär. Dit hör de nitrösa gaserna, silikosrisken och inte minst dieselgasen som i vissa gruvor är ett gissel och en plåga för de Dieselgasen måste där betraktas som en lika stor hälsorisk som exempelvis radongasen. Ja, i själva verket talar mycket för att radon- och dieselgasen förstärker varandras cancerframkallande effekter. Dieselgasen består av sot, koloxid och en rad andra ämnen, varav benspyrén 34 är det hälsofarligaste. Det har en klart cancerframkallande effekt, och försök på råttor har gett skrämmande resultat. Måste man då använda sig av dieseldrift vid underjordsbrytning? Nej, visst inte! Det är först som dieseldriften underjord blivit en faktor att räkna med, men många sakkunniga bestrider både det nödvändiga och det ekonomiskt lönsamma i en sådan utveckling. I en rad svenska gruvor använder man sig fortfarande av eldrift under jord, vilket ju från miljö- och hälsosynpunkt är det helt överlägsna. Elström är dessutom billigare än bensin och dieselolja, det produceras i det största gruvdistriktet och kräver ingen import. Det är inte lönsamt när arbetare blir sjuka av den luftblandning som dieseldriften skapar, och det är också uppenbart att ingen arbetare kan göra sitt bästa under sådana förhållanden. Det är heller inte lönsamt. Eldriften är som sagt kvar i många gruvor, men en utveckling mot ökad dieseldrift synes vara på gång, och det är oroande. Inom det statliga gick man i spetsen för detta genom att riva upp spåren i Malmbergsgruvorna. Det är ett exempel på hur man utan tanke på konsekvenserna för arbetarnas liv och hälsa gick in för dieseldrift utan att fästa avseende vid arbetarnas varningar. Besluten därom fattades på toppnivå och av folk som i sin dagliga gärning andas betydligt renare luft än gruvarbetarna. I går man in för samma sak. Eldriften skall bort, och stora dieseldrivna fordon och maskiner skall ner i gruvan. Från arbetarhåll är man där lika oroad över denna utveckling och ifrågasätter dess nödvändighet och lönsamhet. Det som ökar sjuk- och dödligheten kan i längden aldrig vara lönsamt, framför allt inte för de arbetande. Inte heller detta problem kan lösas helt genom förbättrad ventilation. Hur bra ventilationsanordningar man än har, framstår det som en omöjlighet att hålla en någorlunda ren luft i alla de orter, schakt och stigar som en stor underjordsgruva består av. I ett interpellationssvar framhölls att man bedriver forskningar för att få fram bättre och miljövänligare typer av dieselmotorer. Men det måste också vara viktigt att satsa på utvecklingsarbete för att få fram lämpliga former av eldrivna fordon och maskiner. Den grunden finns redan, och på den vägen bör man fortsätta. Vilken typ av dieselfordon man än går in för, kommer en vissa kvantitet avgas att spys ut. Eldriften är därvidlag helt överlägsen. Med hänvisning till det ovan anförda föreslås 1. att i skrivelse till Kungl. Maj:t måtte hemställa om stopp för all utbyggnad av dieseldriften vid gruvdrift under jord och utarbetandet av direktiv för en gradvis nedtrappning, 2. att uttalar sig för ett intensifierat statligt utvecklingsarbete för att snabbt få fram miljövänligare typer av arbetsmaskiner och fordon och att man därvid beaktar den positiva roll som eldriften kan spela i detta sammanhang, 3. att gruvarbete under jord hänförs till sådana arbeten som faller under strålskyddslagen. (vpk) i T yresö (vpk) (vpk