ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FW02862 · 1973-01-25 00:00:00 — av herrar i och om införlivande av södra delen av med det allmänna stödområdet. Rådande förhållande med att stödområdesgränsen delar i två delar har visat sig medföra en ökad negativ utveckling för den södra delen av länet. Krav om att hela länet bör inlemmas i stödområdet har tidigare ställts men ej vunnit gehör. Det gångna årets utveckling inom den gör att vi åter måste fästa uppmärksamhet på den oroande utvecklingen. Ett av skälen till att den i lades utanför norra stödområdet var en väntad expansion i samt kommunblock. Den förutsatta expansionen har uteblivit och i stället vänts i en negativ trend som blir alltmer märkbar och oroande. Enligt de nu preliminära siffrorna minskade befolkningen i den med drygt 600 personer 1972. Hårdast drabbat blev med en minskning av 323 personer. har för del befolkningsminskningen uppgått till inemot 1 500 personer, vilket utgör cirka 9 procents minskning. minskade med cirka 850 personer, vilket gör en 11-procentig minskning. Gävle-Sandvikenområdet har under större delen av nämnda period haft en befolkningsökning, men även detta område har drabbats av en befolkningsminskning. , och i har en mycket ensidig struktur i sitt näringsliv. och domineras av tunga järnbruksindustrier, medan är ett ensidigt jord- och skogsbruksblock. I samtliga orter blir sysselsättningen ensidig med bl. a. stora svårigheter för kvinnor att få förvärvsarbete. Utsikterna att utveckla ett mer differentierat näringsliv och att vända den negativa befolkningsutvecklingen skulle väsentligen förbättras, om tillfördes stödområdet. Arbetslöshetsnivån inom Gävleblocket har legat mycket högt. Visserligen kommer att få del av utflyttningen av statliga verk, men denna åtgärd är ej tillräcklig för att höja sysselsättningsgraden till en godtagbar nivå. Enligt vad vi anser måste ytterligare åtgärder till för att vända utvecklingen i . På industriorterna och skulle man normalt sett kunna vänta sig en spontan tillväxt i en kommande konjunkturuppgång, men tyvärr kan man enligt vad som är känt ej vänta sig detta. Rationaliseringen inom industrierna på dessa två orter har skapat en arbetskraftsreserv som finns att tillgå i en väntad konjunkturuppgång. För att stoppa och helst vända den negativa trenden som samtliga kommunblock kommit in i så måste speciella åtgärder vidtas för att underlätta en företagsetablering till samtliga kommunblock som här nämnts. Om den inlemmas i det allmänna stödområdet, skulle detta tror vi betydligt underlätta kommunernas strävanden att skapa ett mer differentierat näringsliv och att vända den negativa befolkningsutvecklingen. Med stöd av det anförda hemställer vi att måtte besluta att även den av skall ingå i det allmänna stödområdet.
mot · FW02864 · 1973-01-25 00:00:00 — angående fördelningen av medel ur Lånefonden för bostadsbyggande. Fördelningen av statslån mellan medel till nyproduktion av bostäder respektive till ombyggnads- och renoveringsarbeten har länge varit ytterst ojämn. I motioner till har jag förordat en väsentlig omstrukturering av anslagen till förmån för ombyggnadsverksamheten. I det sammanhanget har jag också framhållit att en sådan prioritering väl låter sig göras, under löpande budgetår, genom omflyttningar inom de för bostadsbyggandet givna låneramarna. Departementschefen antyder samma möjlighet i årets statsverksproposition där han under anslaget till lånefonden för bostadsbyggande säger: Mot bakgrund av osäkerheten beträffande omfattningen av igångsättningen och det angelägna i att utrymme ges för en ökande ombyggnad och förbättringsverksamhet föreslår jag att utöver den särskilda låneram som gäller för denna verksamhet eventuellt outnyttjade delar av ramarna för nybyggnad får tas i anspråk för ombyggnads- och förbättringsverksamhet. Att det skapas administrativa möjligheter för sådan omfördelning under budgetåret är utmärkt, men jag menar att bör gå ytterligare ett stycke och uttala som sin mening att ombyggnadsverksamheten skall erhålla större proportioner och därmed tillföras större lånebelopp än vad som i propositionen anförts. När nu sent omsider även regeringen förstått nyttan och nödvändigheten av ökad ombyggnadsverksamhet och då bl. a. förbättringslånen givits vidare användning, är det naturligt att den uttalade viljan tar sig även budgettekniska uttryck. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller att medelstilldelningen till Lånefonden för bostadsbyggande för /74 ges andra proportioner mellan ny- och ombyggnadsverksamhet i linje med vad i motionen anförts.
mot · FW02866 · 1973-01-25 00:00:00 — om skyldighet för kommun att sälja mark till enskild för bebyggelse. Med det kommunala planmonopolet som utgångspunkt har kommunerna ansvar för bostadsplanering, markutnyttjande, val av byggherre, entreprenadform och förvaltning. Den kommunala hanteringen av bostadspolitiken omfattar också kompletteringsbebyggelse och därmed den direkta miljöutformningen. I den nu aktuella debatten om kommunernas roll i samhällsplanering och samhällsbyggande har den kommunala markpolitiken kommit att inta en central position. Det har från radikalt håll mycket kraftigt hävdats att kommunerna skall äga bebyggelsemarken och ha det avgörande inflytandet över markutnyttjandet, krav som också givits lagstiftningstyngd genom den utökade expropriationslagstiftningen och förköpsrätt. har kommunerna investerat över 1 000 milj. kr. Den kommunala hanteringen av dessa markförvärv kan uppdelas i tre avsnitt. Huvuddelen av förvärven behålles i kommunens ägo, med eller utan genomförd bebyggelse eller sanering, en viss del bebyggs och läggs på tomträtt, och i några kommuner sker också en försäljning till enskilda. Markpolitiken i kommunerna ger en mycket splittrad bild. I en del kommuner förekommer ett väl strukturerat utbud som ger småhuskonsumentema en reell valmöjlighet, i andra förekommer inget utbud för fri äganderätt. Ett sådant utbud är så viktigt att en direkt skyldighet bör föreläggas kommunerna att i småhusutbudet (före eller efter bebyggelse) även försäljning av mark skall förekomma. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos Kungl. Maj:t begär förslag till lagstiftning syftande till att ge kommunerna skyldighet att sälja mark till enskilda för bebyggelse.
mot · FW02867 · 1973-01-25 00:00:00 — angående kommunernas bostadsbyggnadsprogram. Svårigheterna att hyra ut nyproducerade bostäder i flerfamiljshus utgör ett stort bekymmer för många kommunala bostadsföretag. Avsättningssvårigheterna inverkar också på de kommunala bostadsbyggnadsprogram men. Nedskärningar eller omläggningar av dessa är aktuella på flera håll. De aktuella svårigheterna kan i stor utsträckning förklaras av att bostadsproduktionen inte fått en inriktning på bostäder som de boende verkligen efterfrågar. Bostadsprogrammen har med andra ord inte utformats med tillräcklig lyhördhet för konsumenternas önskemål. Olägenheterna härav är betydande både för bostadsproduktionen, som drabbats av en sysselsättningskris, och för kommunerna och de kommunala bostadsföretagen, som drabbats av exploateringsförluster och uthyrningssvårigheter. Också för staten som långivare är den nuvarande utvecklingen besvärande. Kreditriskerna i bostadslångivningen ökar uppenbarligen när produktionen felaktigt inriktats på bostäder som det inte finns efterfrågan för. Det vore mot denna bakgrund önskvärt att de kommunala bostadsbyggnadsprogrammen utformades på ett sådant sätt, att de bättre svarade mot bostadskonsumenternas efterfrågan. Tilldelningen av mark och statliga bostadslån borde ske på ett sådant sätt, att produktionsmöjligheterna i första hand tillföll företag som kunde redovisa en verklig kundefterfrågan. Det ligger således nära till hands att kräva bättre marknadskontakter som grundval för de kommunala bostadsbyggnadsprogrammen. Kommunerna borde kunna ställa anspråk på att företagen har så stor kundefterfrågan, att bostädernas avsättning på marknaden kan anses tryggad. Produktionsutrymme skulle med andra ord främst tilldelas företag som kunde redovisa en aktuell kundefterfrågan. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos Kungl. anhåller om en förutsättningslös prövning av bostadsbyggnadsprogrammens konstruktion enligt de riktlinjer som i motionen anförts.
mot · FW02869 · 1973-01-25 00:00:00 — av m. fl. angående den framtida bostadspolitiken. I motionen 1973:241 av m. fl. redovisas moderata samlingspartiets syn på olika väsentliga frågor. Med hänvisning till vad som anförts i avsnittet En ny bostadspolitik i nämnda motion hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om utredning rörande den framtida bostadspolitikens målsättning och former i enlighet () () med de riktlinjer som angivits i motionen. N. () i Trobro PER () i Gäddvik G. ()
mot · FW0287 · 1973-01-11 00:00:00 — av herrar i och i Bäckmora om utsträckt giltighet av det s. k. 67-kortet vid SJ. SJ:s s. k. 67-kort infördes med syfte att få till stånd en utjämning av resandefrekvensen mellan olika perioder av året. var 67-kortet en social förmån med hänsyn till folkpensionärernas ekonomiska förhållanden. utvidgades denna förmån att gälla även personer som enligt lagen om allmän försäkring åtnjuter förtidspension, sjukbidrag, invaliditetsersättning eller hustrutillägg. Sistnämnda förmån betingades av att man ansåg att det var rimligt att kvinna med hustrutillägg skulle kunna få resa på samma villkor tillsammans med make som fyllt . Denna kvinna förlorar emellertid sitt 67-kort ifall hon inte fyllt och maken avlider. Nuvarande bestämmelser medger inte rätt för den som innehar 67-kort att behålla detta när maken avlider såvitt vederbörande inte fyllt eller uppnår denna ålder eller uppfyller de tidigare nämnda kriterierna för att erhålla 67-kortet. För den efterlevande maken innebär ett borttagande av 67-kortet att en social förmån upphör att gälla med åtföljande ekonomiska konsekvenser. Kommunikationsministern har i ett svar på en enkel fråga tidigare framhållit att det skulle uppstå svåra gränsdragningsproblem gentemot andra grupper av resenärer om 67-kortet i nämnda fall skulle vara gällande. Sådana gränsdragningsproblem torde i praktiken inte behöva förekomma. Den kvinna med hustrutillägg som haft 67-kort på grund av att maken varit folkpensionär bör få behålla sitt 67-kort sedan maken avlidit. På olika områden försöker man att utjämna de ekonomiska konsekvenserna av åldersbestämmelser som kan föranleda svårigheter i skatteoch förmånshänseenden av olika slag. Från social rättvisesynpunkt är det enligt vår mening motiverat att den änka som före sin makes bortgång åtnjutit förmånen av 67-kortet även skall få behålla det efter makens bortgång. Med stöd av det anförda hemställes att beslutar att kvinna med hustrutillägg, som under makens levnadsår haft 67-kort, skall tillerkännas sådant kort även sedan hon blivit änka trots att hon inte är folkpensionär. () i Bäckmora
mot · FW02870 · 1973-01-25 00:00:00 — av m. fl. om åtgärder för att underlätta bebyggelse i glesbygd. I motionen 1973:241 av m. fl. redovisas moderata samlingspartiets syn på olika väsentliga frågor. Med hänvisning till vad som anförts i avsnittet Marklag och äganderätt i nämnda motion hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller att Kungl. Maj:t låter kartlägga vilka åtgärder som erfordras för att i enlighet med de riktlinjer som angivits i motionen 1973:241 underlätta bebyggelse för fritid och fast bosättning i glesbygder och i anslutning till befintliga jordbruk. () () () () () () () N. () PER () i Gäddvik G. ()
mot · FW02876 · 1973-01-25 00:00:00 — av i m. fl. Anslaget till är ett av de tyngre inom ansvarsområde. Enligt vår uppfattning finns det anledning att ifrågasätta om den utgiftsexpansion som där ägt rum svarar mot en lika stor ökning av det faktiska behovet av statistik och statistiska utredningar. Eftersom i allmänhet inte lägger kostnaderna för sin statistikproduktion på statistikkonsumenterna utan avgiftsfritt tillhandahåller denna, finns inget adekvat mått på efterfrågan. Mot denna bakgrund finner vi det angeläget, att möjligheterna till en ökad kommersialisering av verksamhet undersöks. 1 princip bör alltså för mer speciella utredningar beställaren eller den huvudsakliga statistikkonsumenten till erlägga en avgift som motsvarar utredningskostnaderna. Med anledning av det anförda hemställes att i skrivelse till Kungl Maj:t hemställer om en utredning av verksamhet, i syfte att uppnå en högre grad av avgiftsfinansiering av densamma. N. () i Trobro
mot · FW02877 · 1973-01-25 00:00:00 — av herrar och Åsling angående regionala polisorganisationen i och m. m. 1 statsverkspropositionen föreslår regeringen under civilhuvudtiteln en personalorganisation för ett regionalt verksamhetsområde inom polisorganisationen omfattande och . I särskild motion (1973:615) har föreslagits att inte godkänner det under justitiehuvudtiteln framförda förslaget att godkänna en sådan indelning. Vid bifall till nämnda motion bör motsvarande ändringsbeslut fattas i fråga om anslaget till Länstyrelserna och vad därmed har samband, Vidare har i statsverkspropositionen i anslutning till anslaget till Lokala skattemyndigheterna anmälts att civilministern avser att föreslå Kungl. en sammanslagning av de tre fögderierna i till ett fögderi. i utgår bl. a. från ett riksdagsbeslut. Beslutet innebar en kompromiss mellan ett regeringsförslag att skapa ett fögderi av länet med lokal skattemyndighet i och motionsförslag som syftade till att länet borde indelas i tre fögderier. I och för sig kan givetvis rationalitetsskäl anses tala för att sammanföra de tre lokala skattemyndigheterna till en. Å andra sidan har de skäl som ledde riksdag i förening med skälen för den redan nu beslutade regionala ortsstrukturen i länet avsevärd tyngd. Med hänsyn därtill och med hänvisning till vikten av att den statliga servicestrukturen inte försämras i stora områden bör en ändring av fögderiindelningen inte göras förrän möjligheterna undersökts att bibehålla tre fögderier med de lokala skattemyndigheterna placerade i , och . riksdag har i fråga om kronofogdemyndigheterna funnit skäl till avsteg från en fortsatt centralisering av myndighetsuppgifterna. Likartade skäl bör även i detta sammanhang få göra sig gällande. Med hänvisning till det anförda hemställs 1.att vid behandlingen av anslag till Länsstyrelserna inte godkänner vad som förordats om ändrad personalorganisation i vad avser sammanförande av och inom den regionala polisorganisationen; 2. att som sin mening ger Kungl. Maj:t till känna att frågan om ändring av indelningen av i fögderier bör underställas före Kungl. . ÅSLING (c)
mot · FW02878 · 1973-01-25 00:00:00 — av herrar och om vidgad rätt för kommun till förköp. kan förutom genom köp, gåva eller byte genom fastighetsreglering överföras från en fastighet till en annan. Enligt fastighetsbildningslagen 5 kap. 20 § skall, om fastighets graderingsvärde därvid ökas, i lag eller annan författning föreskrivna inskränkningar i rätten att förvärva fast egendom äga motsvarande tillämpning. Om tillstånd eller annan prövning av myndighet fordras vid förvärv genom köp skall frågan om tillstånd till ökningen underställas myndighet. Sådan underställning behövs med hänsyn till jordförvärvslagen endast göras om den fastighet som ökas är avsedd för jordbruk eller skogsbruk och det finns anledning antaga, att egendomen med större fördel kan läggas till annan fastighet eller att tillstånd kan vägras enligt 4 § i jordförvärvslagen. Däremot behöver sådan marköverföring ej underställas kommun för prövning av dess förköpsrätt enligt förköpslagen. Detta framgår av de anvisningar till 5 kap. 20 § fastighetsbildningslagen som lantmäteristyrelsen utgivit, där det står att lagstiftningen om förköpsrätt inskränker inte rätten att förvärva fast egendom vid fastighetsreglering. Exempel finns på marköverföringar genom fastighetsreglering, uppgående till i ett fall 636 ha. Om detta skulle sättas i system kan det bli fråga om stora markområden som undanhålls kommunernas möjlighet att utöva sin förköpsrätt, och därmed kan man få en icke önskvärd urholkning av denna lagstiftning. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställer vi att hos Kungl. Maj:t hemställer om förslag till sådan lagändring att förköpslagens regler blir tillämpliga även vid marköverföring i samband med fastighetsreglering enligt fastighetsbildningslagen. 73 3196 S 1973
mot · FW02883 · 1973-01-24 00:00:00 — av m. fl. om bostadsbyggnadsbestämmelser som bättre tillgodoser de handikappades behov. Att vara handikappad innebär bl. a. att i många dagliga och vardagliga situationer finna sig hänvisad till hjälp från andra människor. Samhällets uppgift är att söka i alla sammanhang förbättra de handikappades villkor, inte minst i boendesammanhang. anbefaller i anvisningar att hänsyn tages till de handikappades villkor vid all slags planering och byggnation. Skyldighet att bygga handikappvänligt föreligger dock endast vi uppförandet av offentliga byggnader. Alltför mycket brister alltjämt i dagens byggnation. Arkitekten försvarar sig måhända med att han planerat huset handikappvänligt men att den privata byggmästaren slopat föreslagna åtgärder. Det finna anledning att undra om det räcker med anvisningar, om det inte borde i likhet med vad som gäller offentliga byggnader vara en gång för alla fastställt att skyldighet föreligger att bygga handikappvänligt, dock så att dispens av särskilda skäl må kunna medgivas av respektive byggnadsnämnd. Därmed skulle det som tyvärr är regel förvandlas till undantag och vice versa. Det föreligger för samhället en oavvislig skyldighet att söka göra de handikappades dagliga livsföring så lika de icke-handikappades som möjligt. att hos Kungl. Maj:t anhåller om sådana bestämmelser som innebär obligatoriskt handikappvänlig byggnation. () ()
mot · FW02884 · 1973-01-25 00:00:00 — av m. fl. om slopande av den allmänna arbetsgivaravgiften för konstnärlig och litterär verksamhet. Med hänvisning till vad som anförts i motion nr 683 hemställer vi att beslutar att inkomster från av enskild driven konstnärlig eller litterär verksamhet undantages vid bestämmande av allmän arbetsgivaravgift. () () () () () ()
mot · FW02885 · 1973-01-01 00:00:00 — av m. fl. om slopande av maximigränsen för folkpensionsavgiften. Med hänvisning till vad som anförts i motion nr 571 förslås att måtte besluta om sådan ändring av lagen om finansieringen av folkpensioneringen, att 3 § erhåller följande lydelse, innebärande att övrig text strykes: 3 § Folkpensionsavgift skall utgå av den avgiftspliktiges till statlig inkomstskatt beskattningsbara inkomst. (vpk) i GOTAB 73 3198 S 1973
mot · FW02887 · 1973-01-01 00:00:00 — av m. fl. om ökade kapitalresurser åt jordbruket. Tillgången på långfristigt kapital har under en följd av år varit mycket knapp. Det har medfört att efterfrågan på långa krediter inte på långt när kunnat tillgodoses. Inte minst gäller detta inom lantbruket. De kreditinstitut som är särskilt inriktade på att försörja lantbruket och dess förädlingsindustri med långfristiga krediter, dvs. och Lantbrukskredit, har mycket långa låneköer. Hypoteksbanken har fått tillstånd att upplägga obligationslån på 200 milj. kr. , men kön av låneansökningar uppgår nu likväl till ca 525 milj. kr. ett belopp som således motsvarar två ä utlåning. Denna svårighet att tillgodose lantbrukets behov av hypotekslån innebär självfallet en stor påfrestning för de kreditföretag, som normalt förser lantbruket med kapital, främst jordbrukskasserörelsen. har på många håll avsevärda problem förelegat att placera statliga garantilån. Detta har i sin tur verkat återhållande på rationaliseringen inom näringen. Det är särskilt beklagligt med hänsyn till den sysselsättningseffekt, som rationaliseringsverksamheten i jordbruket har inte minst på byggnadsområdet. är för sin utlåning starkt beroende av AP-fondmedel. Enligt verksamhetsberättelse fördelades utlåningen från AP-fonden till staten, till kommunerna, till bostadsbyggandet och till näringslivet. Av dessa till näringslivet fick lantbruket . hade andelen sjunkit till . Som jämförelse kan nämnas att andelen var och att man kan registrera en år sjunkande andel. Med hänsyn till det relativt sett mycket stora kapitalbehovet i lantbruket måste konstateras att denna näring blivit missgynnad på ett sätt som inte kan accepteras. Det nu sagda innebär inte någon kritik mot det sätt på vilket AP-fonderna hanteras, utan anförs som ett uttryck för den restriktivitet som visats då det gällt att bevilja Hypoteksbanken emissionstillstånd. Med hänvisning till det anförda hemställes att måtte uttala önskvärdheten av att lantbruket tillförs ökade kapitalresurser så att efterfrågan på långfristiga krediter i form av hypotekslån bättre kan tillgodoses. . ÅSLING (c) () () () () i Bäckmora i Stenkyrka
mot · FW02889 · 1973-01-23 00:00:00 — av m. fl. om undantag från annons- och reklamskatt för annonsering och reklam i studieutbudssyfte. Då proposition 1972:58 med förslag till förordning om skatt på annonser och reklam m. m. behandlades av , väcktes motionsledes förslag om att åtskillig annonsering och annan reklam, framför allt trycksaker, av ideell och i övrigt samhällsgagnande art borde övervägas bli ställd utanför beskattning. Till sådan annonsering och reklam hör, framhölls det, bl. a. den som bedrivs av skolor, även statliga och kommunala, andra undervisningsanstalter, korrespondensinstitut och kanske framför allt de erkända studieförbunden i syfte att därmed nå så många människor som möjligt med sina studieutbud. Olika reklamåtgärder ingår som ett av de viktigaste leden i den s. k. uppsökande verksamheten och belöper sig till icke obetydliga belopp, hårt belastande utbildningsekonomin. Detta krav på vissa inskränkningar i uttaget av skatt på annonser och reklam, som 1972 icke vann bifall, har fortfarande aktualitet. Vad som sades då gäller med samma tyngd . Intet har tillkommit som gjort bilden ljusare. Den extra höjning av priserna på annonser och annan reklam som beskattningen innebär drabbar utbildningsinstitutionerna hårt. Att minska reklamvolymen är exempelvis för det fria folkbildningsarbetet, bedrivet av studieförbunden, att svika uppgiften att nå ut till så många människor som möjligt på ett enkelt och effektivt sätt. Den reklam det här är fråga om har typiskt informativt innehåll, och den innebär ett gott resursutnyttjande för såväl de blivande studerandena som samhället i stort. De svårigheter av administrativ och skatteteknisk art som kan vara förbundna med inskränkningar av den typ som här angetts i annons- och reklamskatten skall givetvis icke förringas, men de torde dock inte vara större än att de kan övervinnas, för den händelse man finner det vara berättigat och samhällsgagnande att annonsering och annan reklam, som har med undervisnings- och studieverksamhet att göra, bör befrias från beskattning. Under åberopande av det anförda hemställes 1. att beslutar låta undanta den annonsering och övrig reklam som i studiebudssyfte bedrivs av olika utbildningsanstalter och erkända studieförbund från annons- och reklamskatten samt 2. att vederbörande utskott måtte utarbeta härför erforderlig lagtext. () ()