mot · FW021885 · 1973-04-13 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973.-90 med förslag till ny regeringsform och ny riksdagsordning m. m. Maj:ts proposition 1973:90 framläggs förslag till Ny regeringsform och ny riksdagsordning m. m. I förslaget fastslås att all offentlig makt i utgår från folket och att folkstyrelsen bygger på fri åsiktsbildning och allmän och lika rösträtt. Den förverkligas genom ett representativt och parlamentariskt statsskick och genom självstyrelse. är folkets främsta företrädare, som stiftar lag, beslutar om skatt till staten och bestämmer hur statens medel skall användas. granskar rikets styrelse och förvaltning. En ny grundlag skall givetvis ersätta den äldre och anpassas till den genomgripande förändring som skedde genom den politiska demokratins införande i och den sociala, ekonomiska och kulturella omdaning av vårt samhälle som därefter följt. Grundlag skall i klara och entydliga rättsregler, som enligt ordalydelsen kan och skall följas till dess att de i föreskriven ordning ändras, ge uttryck åt de rättsregler som är grundläggande för en stats verksamhet. En sammanblandning av grundlag och vanlig lag måste strida mot de grundläggande principer och det syfte en grundlag skall motsvara. En grundlag skall i enkla ord ge uttryck åt ett fritt folks vilja att sig självt styra och lag stifta, och grundlag skall klart ange de regler vilka befäster denna folkets rätt och säkra de fri- och rättigheter som måste skydda och säkra att medborgarna skall kunna utöva denna rätt. Grundlag är ingen anpassningbar och snabbt föränderlig lagregel, som av domstolar och myndigheter kan anpassas till olika önskemål i tillämpningen. Den kan eller skall inte kunna göras beroende av juristers och domstolars antaganden och av politiska teorier, byggda på förordningar och s. k. rättspraxis, som i huvudsak består av högsta domstolars domar och deras prejudikatscheman. Politiska och andra värderingar spelar därför en starkare roll i våra domstolar i juridiken och rättstillämpningen än inom andra samhällsektorer. Det är icke uteslutet att rättstillämpningen påverkas av värderingar, vilka ger uttryck åt teorier och åsikter samt åt samhällsekonomiska värderingar som prejudikatmässigt ligger kvar i ståndsriksdagens skede från 1600-och 1700-talen . Den amerikanske juristen säger och med rätta att den skrivna lagen, när allt kommer omkring endast är ord, som yttrats av lagstiftaren. Det är nämligen domstolarna som har att fastställa vad dessa ord betyder. Det är m. a. o. deras uppgift att tolka lagen. Därför bör lagen behandlas såsom en rättskälla och inte såsom en beståndsdel av Det sägs ibland, att rätten består av två delar, dels regler som utfärdas av lagstiftaren, dels regler som skapas av domstolarna, men i själva verket är all rätt skapad av domstolarna. Trevelyan, den berömde engelske historikern, säger att den tanke som Coke och övriga ingav de engelska parlamentsledarna, att de bara försvarade sina gamla privilegier, var kanske till hälften sann. Men den var till fullo användbar, eftersom engelsmän älskar att tro att de har lagen på sin sida, även då de gör revolution. angrep deras gamla privilegier, och det enda sättet att rädda privilegier, som enligt lagen var deras, var att gripa makten som enligt lagen inte var deras. Om preussiska hade halshuggit 1860 som engelsmännen halshögg Strafford 1640, skulle världen ha varit lyckligare . Men tyskarna har aldrig varit lika redo att kämpa för sina egna frioch rättigheter som de har varit att bekämpa andra nationers fri- och rättigheter, konstaterar , och 1900-talets politiska händelser jävar inte att historien upprepas. I konventionen om de mänskliga rättigheterna, som undertecknades efter 1900-talets två förödande världskrig, sägs att de rättigheter som skall skyddas skall vara till gagn för demokratin och individen, och det konstateras att diktaturerna förkväver individens frihet och undertrycker de mänskliga rättigheterna. Det sägs även att det räcker inte att platoniskt proklamera i en aldrig så högtidlig förklaring att den eller den rättigheten är väsentlig. Det är nödvändigt att staterna förbinder sig i en konvention att respektera dem. I informationsskrift 1953 sägs att människan kämpat för att få sina rättigheter erkända och sina politiska, ekonomiska och sociala rättigheter skyddade. Denna kamp har hon fört mot forntidens tyranner, mot kejsare, envåldshärskare och diktatorer. Trots de deklarationer om de mänskliga rättigheterna som kommit till efter hårda strider har dessa rättigheter inte kunnat tillförsäkras skydd. Tillkomsten av våra och andra lands grundlagar har skett under onormala förhållanden som präglats av krig och omstörtningar och där tid till rådrum icke funnits för tanke- och eftertankeverksamhet. Tillkomsten av regeringsform skedde då befunnit sig i krig med nästan hela världen och upplevt adelsmännens revolution . Tryckfrihetsförordningen av medförde trots allt att , från att ha varit en hemvist för det mest vittgående tvång när det gällde yttrande och tryckfrihet, korruption, rättslöshet etc., blev ett föregångsland på tryckfrihetens område. Detta torde även ha spelat en pådrivande roll i utvecklingen års grundlag. Att samtidens omdöme om regeringsformen icke gav överbetyg åt grundlagen berodde väl, som den tidens konstitutionsutskott framhöll, på att resultatet var ursäktligt med hänsyn till de yttre omständigheterna, eftersom situationen vid tillkomsten av regeringsform var sådan att föga rådrum fanns för tanke- och eftertankeverksamhet, något som eftervärlden ej sällan glömt. Någon har sagt att historien är ett virrvarr av åsikter, att de är olika och föränderliga, att de rör sig om en mängd accepterade fakta som i och för sig alltid ändras . Det förflutna var fullt av känslor, som gav upphov till stora gärningar, stora dygder, stora brott. Kan sådana känslor, som är kalla och döda, bli fullt förstådda och förverkligade utan att den moderna historikern känner varmt för dem? Jag förnekar inte farorna av sådana känsloengagemang, men finns det inte också en fara för sanningen i ett ständigt avståndstagande, vilket aldrig tillåter historikern att stiga ned bland män och kvinnor i det förgångna såsom en av dem? Cromwell lär ha sagt: När mänsklig dårskap har nått en viss punkt, måste man betala för den. Och även om regeringsformer och grundlag tillkommit efter händelser som kan betecknas som mänsklig dårskap, måste tillkomsten av en ny grundlag bygga på historiska fakta från äldre svensk historia men med full vetskap och beaktande av att efter 1809 har levt i det för vårt land ovanliga historiska förhållandet att vi lyckats behålla en oavbruten fred, och vi har erfarit dess välsignelser och möjligheter att bygga ett väsentligt annorlunda . Den grundlag riksdag nu skall söka utforma måste anpassas och fungera i en politisk demokrati där målsättning och arbetsformer tvingas att ta hänsyn till hela vårt folks trygghet, frihet och människovärde. Det historiska tidsskede som ligger har icke någon motsvarighet i äldre svensk historia. Demokratin och människovärdet har införts en ekonomisk, social och kulturell revolution har med fredliga medel genomförts. Våra stora och för en demokrati livsviktiga folkrörelser har tillkommit och fördjupat känslan av samhörighet och gemenskap, och vi har lärt oss samarbetets svåra konst när det gäller att lösa problem. Vi har även visat världen att det är möjligt att skriva en bit svensk historia i fred och umgås med omvärlden utan att behöva skriva historia i blod, svett och tårar. Utan tvivel är det svårare och mer komplicerat att utforma en grundlag 1973 än under något av de föregående tidsskedena. Men det är trots allt märkligt att ända från landslag , historiskt viktiga insats för att skapa en enhetlig nation, och regeringsform, som dock kan sägas innehålla en grundritning till frihetstidens parlamentarism, och års grundlag så finns under dessa århundraden, trots dess maktmissbruk, brott och förfalskningar, ändock en grundtanke att alla medborgare skulle ha rätt till att nyttja land och vatten, och det var kronans skyldighet att säkra denna rätt. I en kunglig utredning, avlämnad , fastslås: Hvad upplåtelse med äganderätt angår, var denna likväl förbjuden enligt den föreskrift i II kapitlet konungabalken af Konung landslag, att Konung icke hade rätt förminska kronans gods eller intäkter annan konung till förfång, vid äfventyr att efterföljande konung ägde återtaga hvad olagligen blifvit kronan afhändt. Dessa bestämmelser återfinns i §§ 77 och 78 i gällande regeringsform. 1* 1973. I den nu föreslagna grundlagen bör denna för svenska folket viktiga skyddsregel införas och bevaras liksom att de urminnesrättsliga allemansrättighetema ges grundlagsskydd. och ämbetsverk bör åläggas fullgöra sin skyldighet att bevaka och skydda kronans för medborgarna livsviktiga egendom samt återta vad som genom stöld och förfalskningar blivit frånhänt kronan, till förfång för kronan och allmänhetens tillgång till urminnes gällande nyttjanderätter. I ständernas protokoll av redovisas den XI:s proposition med anledning av att adeln och ridderskapet genom stöld och förfalskningar frånhänt kronan egendom samt utfärdat falska kvitton på inbetald köpepenning. Godsen indrogs till kronan. Att kammarkollegiet medverkade i denna märkliga affär kan möjligen förklaras av att adeln och ridderskapet hade, enligt privilegier som Axel och givit dem rätt till, ca 800 av de högsta ämbetena i landet. Genom ståndsriksdagens beslut ansågs stöld och förfalskning icke vara att anse som laga fång. Och denna princip borde även gälla och inskrivas i grundlag. I den nu gällande och i den föreslagna grundlagen förutsätts ingen ändring i att den styrande och förvaltande, den lagstiftande och den dömande makten skall vara självständiga gentemot varandra. Dessa makters bärare skall icke äga ingripa på den andres område. Man utgår då tydligen utan närmare reflexion från att de styrande, lagstiftande och dömande funktionerna på något sätt av naturen skulle vara skilda från varandra. Det bör understrykas att det är författningen och författningsideologin som skiljer dem åt. Det är märkligt att man i det nya grundlagsförslaget icke beaktat och ändrat denna maktfördelning. I särskilda utskottets betänkande vid riksdag (s. 234) framhåller friherren och utskottets ordförande i en reservation allvarliga erinringar mot maktfördelningen mellan de lagstiftande, styrande och de dömande statsmakterna, att de skall hållas inom tillbörliga gränser och jämvikt, som befordrar verklig frihet och lugn, det helas väl, och varje enskilds säkerhet och förkovran. Där sägs att: Det är en nödvändig egenskap hos all magt, ovillkorligen härflytande ur dess natur, att sträfva till utvidgning. Genom Statsmagternas jemnvigt och deras ömsesidiga uppmärksamhet på hvarandra har man väl i Constitutionella Stater sökt förebygga den våda för Samhället, som ur denna Magtens naturliga egenskap kunde uppkomma. Men alla menskliga inrättningar ligga inom ofullkomlighetens gränser, allt kan illuderas, Constitutioner kunna vrängas, all rätt kan missbrukas, all pligt kan underlåtas. För missbruken af styrande och folkmagterna gifves likväl ett correctiv, som sätter sig i verksamhet ej efter Borgerlig lag, men efter en oföränderlig Natur-Lag, så ofta det af verkligt behof är påkalladt, det är den physiska styrkan. derpå talrika exempel. Men äfven detta yttersta correctiv träffar aldrig Domare-magten, skyddad under formernas tjocka sköld och i sina missbruk aldrig angripande massan och de allmänna Statsförhållandena, utan endast plågande individer i deras enskildta förhållanden. Historien uppvisar hundrade Stats-förändringar, verkställda genom styrkans mellankomst, af Konungarna mot Folken, eller af Folken mot Konungarne; hon visar ingen mot Domare-magten, hvars ständiga nödvändighet icke ens medgifver att den kan upplösas, för att af en ny ersättas. Att Domare-magten likväl kan missbrukas, lärer icke betviflas; eller har man aldrig hört omtalas vrånga domar, advocatorisk ledning af rättegångs-ärenden, förhållen rättvisa genom formernas användande till Men då de öfriga Stats-magternas missbruk reta, och derigenom föranleda till corrigerande brytningar, utprässar Domare-magtens missbruk endast tysta suckar och vanmägtiga tårar. Af dessa skäl anser jag, för min del, ingen af Stats-magterne, så farlig som Domare-magten, om den skulle utsträckas utöfver sina rätta gränser. I äldre tid och långt uppmärksammades faran av att tillåta nationell och internationell spekulation i mark och därmed möjlighet till enorma miljardvinster och förstörelse av fosterlandet . Denna tillåtna eller tagna spekulation har fått katastrofala följder för hela vårt samhälle och dess medborgare, men även för dess fauna och flora. Den tillämpade rättsutvecklingen, där lagstiftning och tolkning av lag är åtskilda, har haft ekonomiska och andra konsekvenser, som borde fört till ett grundlagsenlig! skydd för att bevara åt folket. förstod och hävdade samhällets självklara rätt att nyttja landets mark- och naturtillgångar som en hela folkets egendom. Nyttjanderätter för byggenskap, odling och industriell verksamhet uppläts, men äganderätten till marken var förbehållen kronan. Om denna uppfattning fullföljts, skulle markvärdestegringen indragits till stat och kommun så att det stigande jordvärdet kunnat användas för offentliga ändamål i det växande samhället och minska de skattepålagor som minskar produktion, snedvrider omsättning och produktionsinriktning och demoraliserar samhället. Situationen förefaller vara sådan att har upplåtits till att bli ett internationellt och nationellt spekulationsobjekt. Enskilda miljonoch miljardvinster placeras ofta i utlandet. Känsla av ansvar, samhörighet och skyldighet mot fosterlandet har bland ansvarslösa spekulationsherrar fått vika för en materiell penninghunger, som medfört en bister verklighet för många av oss som vill bo och få sin utkomst i vårt land. har jag i påtalat och sökt hindra denna utveckling, men hänsyn till enskilda spekulations- och s. k. ägarintressen hos riksdagsmajoriteten har varit starkare och skapat en katastrofsituation för befolkning, fauna och flora. I den Europeiska naturvårdsdeklarationen av konstateras: Varje invånare i kan se de oroväckande tecknen på föroreningen och vanställandet av miljön och de allvarliga störningar, som hotar den. Den naturliga miljön håller på att försämras som en följd av ett okontrollerat och omdömeslöst utnyttjande av mark och missbruk av naturtillgångarna, på många platser förs jorden bort genom erosion, vattnet är oanvändbart för många ändamål, luften är farligt förorenad, landskap är fördärvade, den vilda faunan och är i fara, avfallsprodukter av alla slag hopas allt snabbare och den biologiska jämvikten rubbas. Naturen ger människan tillgångar och värden nödvändiga för hennes materiella välstånd, kroppsliga och själsliga välbefinnande och andliga liv. Utnyttjandet av dessa tillgångar måste ske i harmoni med naturens grundläggande processer och balansförhållanden. Lagregler är ett av tänkt handlingsmönster när lag stiftas, men tillämpningen består i vissa handlingar av domare och andra myndighetspersoner. Vanlig lag ger i tillämpning uttryck åt värderingar, teoretiska juridiska satser, juridiska värdeomdömen och antaganden. Enligt sakens natur måste lagstiftaren i sin bedömning ta hänsyn till samhällsekonomiska och andra bedömningar och värderingar. Den juridiska argumentationstekniken dominerar. Den juridiska kontrollen över förvaltningen har haft allvarliga brister, och den synes träda i funktion endast när enskilds privata intressen anses vara kränkt på ett sådant sätt att han har möjlighet att väcka åtal. När samhälleliga intressen kränks, förefaller det icke finnas någon kompetent kärande. Det administrativa avgörandet har blivit mer och mer suveränt. I många fall förefaller domstolarna vara eller förklarar sig själva inkompetenta. Både samhället och medborgarna känner sig stå alltmer rättslösa gentemot en allt mäktigare byråkrati, med utpräglade administrativa och tekniska regler på sakrättens område. Om en ny grundlag skall beslutas där ali offentlig makt i utgår från folket, och är folkets främsta företrädare, måste även i en ny grundlag domstolarnas kontroll kompletteras med en rättslig kontroll som utövas direkt av . och förvaltningsorgan har fått en omfattande makt genom obestämda bemyndiganden, som icke har möjlighet att överblicka hur de kommer att nyttjas. organ att kontrollera, styra eller diskutera kränkande utslag är icke till fyllest, men själv anses icke ha befogenhet att gripa in. Om ger ett annat organ en obegränsad fullmakt att handla, måste det vara rimligt att , som folkets främsta företrädare, förbehåller sig kontrollen över hur friheten används, med rätt att inskrida och ge närmare direktiv eller rätta till om behov föreligger. Om detta skall ske genom ett inom särskilt utskott, som hade befogenhet att föreslå att upphäva förvaltningens avgöranden och lämna allmänna direktiv, varpå lagarna skall tillämpas, borde detta ha prövats och ingått i propositionen. Även om ämbetsmännen och domarkårens politiska inställning anses vara en privatsak, kan man inte bortse från att deras tanke- och handlingssynpunkter påverkas av den politiska tradition som varit knuten till en rättssyn och en bedömning av människovärdet från den tid då demokratin var ett okänt begrepp. Att domstolarna vid utförandet av sin grundlagsprövning skulle hålla sig strikt till en s. a. s. teknisk tolkning av grundlagen torde nämligen förutsätta verksamma kontrollmedel mot domaremakten från den politiska maktens sida. Saknas sådana och i svenskt författningsliv äro kontrollmedlen mot domaremakten så försvagade, att de i detta sammanhang måste anses som helt frånvarande är man, om en domstolarnas generella prövningsrätt faktiskt uppehälles, framme vid en domaremaktens politiska supremati (överhet); ett fritt spelrum är lämnat dennas egna maktsträvanden och för hävdandet genom dömandet av de politiska värderingar som besjäla domarkåren och enskilda domare. Och det är icke antagligt att domstolarna, tillerkända en okontrollerad politisk makt, skulle underlåta att ta denna i anspråk. Montesquieus huvudtes att det är en evig erfarenhet, att varje människa, som har makt, är benägen att missbruka densamma, är här att bringa i åtanke. I domens psykologiska motivationsprocess komma efter hand de fria faktorerna att dominera, konstaterar professor i sin doktorsavhandling. Stjernberg framhåller om förutsättningarna för lagarnas upprätthållande och vid förutsättning av en självständig och oberoende domarkår bl. a.: Då dessa så betydelsefulla synpunkter framföres förbises ofta, att hinder måste resas icke blott emot främmande politiska inflytelser över domare, utan även däremot, att domarnas egna politiska intressen och värderingar tränga in i deras dömande verksamhet. Domarkårens oberoende och självständighet är icke i sig självt en tillräcklig garanti. Motvikter i vågskålen äro ock nödvändiga. Vad svenska förhållanden beträffar må också observeras, att en förutsättning för domarkårens oberoende brister därigenom att denna kår icke är på något bestämt sätt skild från ämbetsmannakåren i allmänhet. Efter det demokratiska genombrottet hos oss förefaller det som utövarna av den politiska makten kommit i ett mycket starkt beroendeförhållande till byråkratin, som förser den med administrativa och tekniska möjligheter att fungera. Den byråkratiska makten saknar ingalunda inflytande över den politiska, och det förefaller som om får allt mindre möjligheter att hävda sig i olika avseenden. I samband med och åren grundlag tvingades att rationalisera bort en del både lagar och författningar, som då enbart inom jordnäringen växt ut till ca 15 000. Det erinras betänkande om att redan i Kongl, förordningen den 24:de yttras: Att tillökning af nya ämbeten öfver behofvet blifvit införd och understundom mera haft personens befordran, än syslans nödvändighet till driffjäder. Även nu upplever vi en starkt växande lag- och författningsflora, som håller på att dränka vårt folk med föreskrifter. Ofta förefaller det som om många lag- och författningsföreskrifter motiveras av att rättstillämpning blivit ett beskattnings- och uppbördsverk, som kostar mycken arbetskraft och miljardbelopp för medborgarna. Speciellt medförde högertrafiken, mot all förmodan för oss som stödde dess införande, miljon- eller miljardkostnader av betydelse, utan att de synes motsvara de syften de motiverades med. har utredarna hittat ett nytt område för byråkratisering och miljonkostnader för medborgarna. Småbåtstrafiken inomskärs synes nu vara i farozonen. Denna svällande författningsflora medför en belastning både personellt och ekonomiskt och hindrar en koncentration på huvuduppgifter inom rättsväsendet. Det föreliggande grundlagsförslaget fastslår att den politiska makten skall ligga förankrad hos medborgarna och . Men om skall kunna fullgöra sin uppgift att kontrollera, styra och rätta till fel och misstag som sker i tolkning och tillämpning måste den lagstiftande makten kunna ingripa snabbt för att rätta vad som brister. Ansvaret för hur lagar och författningar i ett dynamiskt samhälle fungerar måste och regeringen ta och känna ansvar för, och detta ansvar skall inte befullmäktigas till domstolar och ämbetsverk. Om lag- och författningsfloran fortsätter att växa och bli en vildflora, kommer den politiska makten att alltmer flyttas över till domstolar och ämbetsverk med därav följande byråkrati, och får en symbolisk och voterande uppgift. Land skall med lag byggas, och likhet inför lagen skall gälla. Landets justitieminister har sagt att likhet inför lagen har en teoretisk betydelse för dem som saknar ekonomiska tillgångar och makt i samhället. I högsta domstolen finns möjlighet att avskärma mindre ärenden från dess prövning, även om en prövning har stort och sakrättsligt värde för en grupp eller samfällighet. Dessa frågor synes både utredare och propositionsskrivare gått förbi. Men dessa frågor måste tillhöra de centrala frågorna i en ny grundlag. Utredare kan inte skylla på att det nya grundlagsförslaget tillkommit i en krigs- och krissituation med tidsnöd, som var fallet med föregående och grundlagar. Tvärtom har grundlagsförslaget kunnat prövas, och det har utretts under ett för vårt land märkligt tidsskede, där både den gamla ståndsriksdagen, tvåkammarsystemet, strejker, folkrörelser och den politiska demokratin samt enkammarriksdagen successivt växt fram, under en social, ekonomisk och kulturell omdaning som borde kunnat ge en framtidsvision om de medborgar- och samhällsproblem som kan förutsättas bli aktuella om fred och frihet kan bevaras. Under dessa förhållanden är det orimligt att under denna omdaningsprocess fördelningen av makten förskjutits från den lagstiftande församlingen till den lagtolkande och tillämpande makten i samhället. Våra domstolar och ämbetsverk har övertagit en betydande ekonomisk, skatteoch samhällsstyrande makt och uppgift, som av ålder ansetts tillhöra . beslutade exempelvis nya lagar om gräns mot vatten och ersättning för s. k. intrång i fiskerätt. Statens kostnader för det s. k. intrånget skulle bli högst . Trots detta har det utdömts ersättningar på . Expropriations- och intrångsersättningar har utdömts med orimliga summor. Jag påtalade kronans äganderätt till grusåsar och vattenområden, urgamla s. k. impediment. Trots att de juridiskt-, lantmäterimässigt- och rättshistoriskt kunniga borde vetat om de ägareoch nyttjanderättsmässiga förhållandena, har stat, landsting, kommuner, egnahems- och industribyggen m. m. under ett par årtionden ådömts och fått betala miljarder kronor till markjobbare i arbetsfri inkomst. De har tillåtits att i enorm omfattning föröda fauna och flora, vattenområden och miljöer. Kostnaderna för dessa grundlagsstridiga handlingar och skatter har fått betalas av alla skattebetalare.