mot · FW0229 · 1973-01-10 00:00:00 — av herrar och i om ökat stöd för inköp av motorfordon åt handikappade. Enligt gällande bestämmelser är den som på grund av sitt handikapp är beroende av bil för färd mellan bostad och arbetsplats eller för utbildning berättigad till bidrag. Bidraget är behovsprövat och maximerat till . Därutöver kan emellertid också utgå bidrag om för aggregat, automatisk växellåda, dubbdäck etc. I vissa fall kan också räntefritt lån utgå. Vidare gäller att här ifrågavarande bidrag och lån kan medges efter det att förflutit sedan statsbidrag senast lämnades. Många av de gravt handikappade, som för sina förflyttningar är nästan helt hänvisade till eget motorfordon, anser att nuvarande bidragsbestämmelser är alltför restriktiva. Dessa människor har givetvis som alla andra medborgare ett behov av att kunna delta i aktiviteter av annan art än bara förvärvsarbete och studier. Jag tänker här på fritidsintressen av olika slag, att exempelvis delta i föreningsarbete eller ungdomsverksamhet. I ett fall som kommit till vår kännedom var det så att vederbörande, som är totalförlamad och beroende av respirator, hade ett mindre deltidsförvärvsarbete när han anskaffade en bil 1966. Han blev på grund härav befriad från bilskatt enligt ett kammarrättsutslag, trots att arbetsinkomsten var relativt låg och hustrun måste föra bilen. 1 den hårda arbetsmarknad som f. n. råder har han emellertid inte haft möjlighet att behålla detta jobb, utan detta har övertagits av andra fullt arbetsföra personer. Då han har haft stor erfarenhet av idrottsverksamhet, i första hand orientering, har han i stället använt sina intellektuella resurser för att ge ungdomsverksamheten och även elitverksamheten sitt stöd. Han kan nämligen genom ett specialaggregat, som manövreras med munnen, lämna sina instruktioner m. m. på skrivmaskin. Genom sina kvalifikationer har han haft möjligheter att utföra arbetsuppgifter som normalt utföres av konsulenter och annan av respektive idrottsorganisationer anställd personal. Men på grund av bristande ekonomiska resurser har dessa organisationer inte haft möjlighet att anställa tillräckligt med personal. Här ifrågavarande handikappad person har därför utan någon som helst ersättning utfört betydande arbeten åt dessa organisationer till fromma för dessas såväl elit- som ungdomsverksamhet. Det förhållandet att hans verksamhet, med vilken omfattande resor med egen bil har varit förenade, har skett utan någon ersättning medför , att han med gällande bestämmelser vid ett planerat bilbyte förlorar rätten till befrielse från bilskatt. Och han går dessutom miste om möjlighet till ekonomiskt bidrag vid bilbytet. Rimligen borde alla människor med mycket grava handikapp exempelvis respiratorbundna poliopatienter utan restriktioner vara berättigade till inkomstprövade statliga bidrag vid bilanskaffning respektive bilbyte och likaledes vara befriade från erläggande av bilskatt. Bilen är ju i dessa fall ett oundgängligt hjälpmedel för att ge den handikappade och hans familj någorlunda normala livsvillkor. Under alla förhållanden borde frivilligt oavlönat ideellt arbete i ungdoms- och idrottsorganisationer med flera likställas med vanligt förvärvsarbete och studier. Om det alltså är uppenbart att vederbörande för att klara dessa oavlönade arbetsuppgifter är beroende av tillgång till motorfordon, borde statsbidragsreglerna gälla på samma sätt som för handikappad person, som lyckats få ett förvärvsarbete eller som studerar. Under hänvisning till vad vi ovan anfört hemställes att måtte besluta om ändring i bestämmelserna rörande statligt bidrag vid bilanskaffning m. m. på sätt i motionen antytts samt att vederbörande utskott måtte utarbeta erforderlig lagtext.