mot · FW021143 · 1973-01-26 00:00:00 — av i m. fl. om förbättrat rättsskydd i social försök ringsärenden. Socialförsäkringarna utgör ett av de viktigaste leden i det sociala trygghetssystem som byggts upp i vårt land. För de enskilda människorna är det ofta av utomordentlig betydelse att de verkligen kommer i åtnjutande av de förmåner som samhället velat tillförsäkra dem. ger emellertid socialförsäkringarna exempel på områden där rättssäkerhetsproblemen är högst betydande. Lagstiftningen är omfattande och invecklad. Det stora flertalet av medborgarna saknar förutsättningar att på egen hand överblicka och tillvarata sina rättigheter. Även för myndigheterna erbjuder lagtillämpningen väsentliga problem. Härtill kommer att det i stor utsträckning är sjuka och gamla människor med begränsad förmåga att föra sin talan som invecklas i mål av detta slag. Mot denna bakgrund har förslag som syftat till att stärka rättssäkerheten på socialförsäkringsområdet förts fram i . Närmast har man tänkt sig att det skulle inrättas en särskild instans för att tillvarata de enskildas rätt och i allmänhet verka för en likformig lagtillämpning. Konkreta förslag har förts fram om ett allmänt ombud med dessa uppgifter, knutet till försäkringsdomstolen. En fyrpartimotion med detta syfte väcktes 1965 och ledde till en framställning av till regeringen om en förutsättningslös utredning. Frågan har senare aktualiserats genom interpellationer och nya motioner. Det har skett vid båda . Motioner har då avstyrkts av socialförsäkringsutskottet och avslagits av . I reservationer av utskottets borgerliga ledamöter har begärts att skall genom ett tillkännagivande för regeringen understryka det angelägna i att frågan blir föremål för prövning i enlighet med riksdagsbeslut. Som huvudskäl mot det föreslagna initiativet har pekats på den beslutade utbyggnaden av samhällets rättshjälp. Utskottsmajoriteten anförde sålunda , att genomförandet av denna reform kommer att avsevärt förbättra möjligheterna för den enskilde att tillvarata sina intressen i sådana ärenden varom nu är fråga. Man uttalade sedan att det bör finnas betydligt bättre möjligheter att tillgodose de försäkrades intresse inom ramen för en utbyggd rättshjälpsorganisation med allmänna advokatbyråer i varje län än vad som skulle bli möjligt genom det av motionärerna föreslagna organet. Denna argumentering bygger på en fullständig felsyn. Till en början måste man tänka på de enskilda människornas oförmåga eller svårigheter att hävda sina intressen i allmänhet och mot myndigheter i synnerhet. Folk går inte till advokat i den utsträckning utskottsmajoriteten syns tro. Särskilt måste man beakta att det här i största utsträckning är fråga om gamla och sjuka människor. Det är helt orealistiskt att tro att dessa skall tillvarata sin rätt i socialförsäkringsmål genom att vända sig till allmänna advokatbyråer. En tänkvärd läsning erbjuder t. ex. låginkomstutredningens betänkande vari klarlades hur avsevärda svårigheter även de enklaste rättsliga åtgärder innebär för många enskilda, även sådana som varken är gamla eller sjuka. Vidare måste man beakta att de allmänna advokatbyråerna inte kan förväntas besitta någon sakkunskap på socialförsäkringsområdet. En allmänpraktiserande advokatbyrå måste över huvud spänna över vida fält. Då dessutom socialförsäkring är ett ämne, som i ytterst ringa utsträckning aktualiseras i advokatpraktik, kan man inte vänta sig att någon rättshjälpsjurist skall intressera sig för att lära in denna ytterst komplicerade materia. Utskottsmajoriteten syns också i viss mån medveten om dessa förhållanden, då den understryker som angeläget att de allmänna advokatbyråerna förses med sakkunskap även på socialförsäkringens område. Bortsett från att denna tanke är helt orealistisk, måste det vid närmare övervägande framstå som uppenbart att det är väsentligt mera både effektivt och billigt att vidta speciella åtgärder av den typ som förordats i motionerna än att inrikta sig på att mera allmänt höja kunskapsnivån vid de allmänna advokatbyråerna. Argumenteringen om rättshjälpsreformen har här bemötts så pass ingående bl. a. därför att den framkommit även i samband med frågan om offentligt biträde i vissa förvaltningsärenden (SOU 1971: 76, prop. 1972: 132). Som skäl för sitt avstyrkande av motionsförslaget anförde utskottsmajoriteten också skyldighet att utöva tillsyn över de allmänna försäkringskassorna och verkets rätt att självmant ta upp försäkringsärenden till prövning. Häremot måste invändas att i praktiken inte alls i första hand tillvaratar de enskildas intresse. Tvärtom aktualiseras ofta intressekollisioner därför att verket ser sig nödsakat att begagna sin initiativrätt till enskildas nackdel. JO har t. ex. i ett beslut uttalat att dubbla ställning som både domare och åklagare mot de enskilda kan te sig stötande från principiell synpunkt. JO fann rentav funktionen att tillvarata det allmännas intressen så väsentlig att han pekade på möjligheten att inrätta ett särskilt organ för denna uppgift. Att det finns fog för att aktualisera frågan hur de enskildas intressen skall bäst beaktas lär mot denna bakgrund vara uppenbart. Vi finner mot denna bakgrund anledning att åter föra fram förslaget om ett allmänt ombud i socialförsäkringsmål. Detta kan lämpligen vara knutet till försäkringsdomstolen och ha till huvuduppgifter att tillvarata de enskildas rätt och att verka för en enhetlig rättstillämpning. Vi vill understryka det sistnämnda. Det är inte i första hand hos försäkringsdomstolen som rättssäkerhetsfrågorna aktualiseras. Det gäller främst handläggningen i lägre instans, särskilt hos försäkringskassorna men även, som framgått av det förut sagda, hos . Ombudet torde emellertid böra organisatoriskt vara knutet till försäkringsdomstolen. Vi vill erinra om att revisorer 1967 lade fram en utredning om bedömningarna av rätt till förtidspension enligt lagen om allmän försäkring. De fann stora skillnader mellan olika försäkringskassor när det gällde gradering av sådan invaliditet som berättigar till förtidspension eller sjukbidrag. Som revisorerna anmärkte framstår det inte minst från rättvisesynpunkt som otillfredsställande, att utgången av ett ärende av förevarande slag skall växla enbart av geografiska skäl och således vara beroende av inom vilket försäkringsområde den pensionssökande råkar ha sin hemvist. Det är givetvis angeläget att orättvisor av detta slag avlägsnas. Starka skäl syns tala för att ett allmänt ombud får till uppgift att övervaka tillämpningen av lagen om allmän försäkring så att den når större geografisk enhetlighet. Med hänsyn till den omfattande diskussion som förts vill vi emellertid inte begränsa vårt förslag till att avse endast inrättande av ett allmänt ombud enligt här angivna riktlinjer. Även andra vägar för att stärka de enskildas rättsskydd bör prövas, om det inte går att vinna tillräcklig anslutning till tanken på ett allmänt ombud. Med hänvisning till det anförda föreslår vi att hemställer hos Kungl. Maj:t att frågan om åtgärder för ett förbättrat rättsskydd för de enskilda i socialförsäkringsärenden skyndsamt upptas till prövning, med särskilt beaktande av förslagen om inrättande av ett särskilt organ med uppgift att tillvarata de enskildas rätt i sådana ärenden.