ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FW02238 · 1973-01-23 00:00:00 — om offentliga utfrågningar i utskott. En majoritet i grundlagberedningen har tyvärr avvisat kravet på offentliga utfrågningar i utskott. Vi hoppas däremot att regeringen i sitt förslag till grundlagsreform för fram detta förslag till förnyelse av arbetsformer. Men oavsett vad regeringen anser bör värna om sin ställning genom att införa utskottsutfrågningar. har denna reform diskuterats, inom och utom . Den mest utförliga utredningen var en motion till 1968 (Per och i första kammaren, och i i andra kammaren, I: 34 och II: 51). , i samband med den stora grundlagsreformen, är det angeläget att denna förändring äntligen blir verklighet. I tidigare motioner har vi utvecklat argumenteringen för offentliga utfrågningar i utskott. (1972:98) skrev vi bl. a. detta: utskott samlar ofta in information, bl. a. genom utfrågningar av experter, företrädare för organisationer och andra. Enligt vår mening bör utfrågningar av det slaget få en ökad betydelse. Utskotten bör kunna kalla in också statsråd för att ytterligare tränga in i viktiga frågor och propositioner. Genom muntligheten och frågeformen kan man dra fram informationer som annars lätt döljes eller försvinner. Då är frågan: Varför skall en sådan utfrågning ske bara innanför slutna dörrar? Varför bör de informationer, som ett utskott kan få fram, på det viset förbehållas endast utskottet? Ett skäl kan vara att materialet är hemligt. Det kan gälla vissa utrikeseller försvarspolitiska frågor. Och är det klart att man också i fortsättningen skall kunna hålla slutna utfrågningar. Vårt förslag går ju ut på att ge utskotten rätt, men inte skyldighet, att hålla öppna utfrågningar. Ett annat skäl kan vara att man får mera uppriktiga svar om de avges bara inför utskottet. Man slätar över och glider förbi om massmedia är närvarande, säger man. Den tanken tror vi ofta överdrivs väldigt mycket. Men ibland kan man naturligtvis tänka sig att en person som skall utfrågas kan ange bärande skäl för varför det bör ske i slutna former. Och det vi föreslår är alltså ingenting som hindrar detta. Flera hållbara skäl än så mot offentliga utskottsutfrågningar kan vi inte finna. Man har anfört andra synpunkter, men de bygger på missuppfattningar eller på värderingar som vi omöjligt kan dela. Några har sagt att överläggningarna i utskotten skulle förlora på om de skedde offentligt. Vi har heller aldrig föreslagit något sådant. Det är själva utfrågningen av någon utomstående, inte utskottets överläggning och beslut, som vi anser bör kunna bli offentlig. Många andra synpunkter kan anföras för offentliga utskottsutfrågningar. Så har alltså skett i motioner , i debatterna i och pressen samt i en reservation till grundlagberedningens betänkande. Beträffande den närmare utformningen av sådana utfrågningar vill vi hänvisa till den rapport, Offentliga utskottsutfrågningar, som en arbetsgrupp inom lade fram . Med hänvisning till det anförda yrkar vi att beslutar införa en rätt för utskotten till offentliga utfrågningar i enlighet med motiveringen ovan.
mot · FW02239 · 1973-01-19 00:00:00 — av m. fl. angående ensamrätt till träd- och länköverföring av radioprogram År har majoritet och sagt nej till krav på en reform av 5 § i radiolagen. Vi beklagar det. Mot bakgrund av nya tekniska möjligheter med tråd- och länksändning och de problem som aktualiserats är det viktigt att liberalisera radiolagen på den här punkten. 5 § i radiolagen har försvårat eller omöjliggjort tråd- och länksändningar av t. ex. gudstjänster och idrottsreferat. har nämligen tolkat paragrafen så, att företaget har monopol också på de sändningar som inte konkurrerar om utrymmet i etern. Den lyder på följande sätt: Det företag som Konungen bestämmer äger med ensamrätt avgöra vilka radioprogram som skola förekomma i rundradiosändningar från sändare här i riket. Företaget får ej överlåta sin rätt enligt första stycket helt eller delvis utan medgivande av Konungen. Det mest uppmärksammade fallet, då 5 § i radiolagen hindrade en överföring av program, inträffade . avslog en begäran att på fyra ställen i återsända de gudstjänster som höll i Dortmund i . har vi i motioner belyst det orimliga med fallet (1970 1:330 och 11:361, 1971: 289 och 1972:99). majoritet har hänvisat till massmedieutredningen. Men det kommer att ta innan denna utredning är färdig med sitt arbete. Den får inte hindra att man gör angelägna och begränsade ändringar i t. ex. radiolagen. Mot bakgrund av det anförda yrkar vi att hos Kungl. Maj: t anhåller om förslag till liberalisering av gällande regler för tråd- och länköverföring av radio- och TV-program. () () () () /ENKEL (fp) . () i
mot · FW02244 · 1973-01-22 00:00:00 — av herrar i och i Skärstad om vidgad rätt för diabetiker till avdrag för nedsatt skatteförmåga. Sjukdomen diabetes medför ofta en väsentlig fördyring av levnadskostnaderna för den sjuke. Insulinet är visserligen kostnadsfritt, men viss del av kostnader för läkarbesök och kontrollundersökningar måste vederbörande själv svara för liksom förlust av arbetsförtjänst på grund av denna nödvändiga behandling. För att undvika och förebygga följdsjukdomar måste också kostens sammansättning ägnas ständig uppmärksamhet. Utredningar har påvisat, att diabetesdieten blir avsevärt dyrare än den vanliga husmanskosten. Enligt en undersökning vid i blir råvaran till diabeteskost dyrare än för normalkost. Det är således ett faktum, att diabetiker får vidkännas betydande fördyringar av levnadskostnaderna. Detta förhållande har uppmärksammats av riksskattenämnden som i anvisningar till ledning för taxeringsmyndigheterna (utfärdat § 9) medgivit extra avdrag för nedsatt skatteförmåga för diabetiker. Av ovannämnda anvisningar framgår att extra avdrag för nedsatt skatteförmåga till följd av diabetes bör utan särskild prövning av havda kostnader medges med , om inkomsten inte överstiger för ogift skattskyldig och för gift skattskyldig för makarna gemensamt. Därest den skattskyldige visar, att han i anledning av sjukdomen haft höga kostnader för resor och läkarvård bör dessa kostnader föranleda ökning av avdraget. Sedan det extra avdraget fastställdes har en avsevärd fördyring av levnadskostnaderna ägt rum, inte minst när det gäller diabeteskosten. Det synes därför vara motiverat med en förhöjning av det extra avdraget till , om inte inkomsten överstiger för ogift skattskyldig och för gift skattskyldig och om den skattskyldige visar att han i anledning av sin sjukdom haft höga kostnader för sitt livsuppehälle, resor och dylikt. Dessa kostnader skall föranleda ökning av avdraget. Med stöd av vad ovan anförts hemställes att hos Kungl. anhåller att riksskattenämnden utfärdar nya anvisningar rörande extra avdrag för nedsatt skatteförmåga för diabetiker, innebärande en höjning av det extra avdraget. () i Skärstad
mot · FW02246 · 1973-01-01 00:00:00 — av m. fl. om befrielse från arbetsgivaravgift för primär- och landstingskommuner. Med hänvisning till vad som anförts i motion nr 243 föreslås att med verkan från befriar primäroch landstingskommuner från skyldighet att erlägga arbetsgivaravgift. (vpk) i PER (vpk) (vpk) i (vpk) i (vpk) (vpk) (vpk)
mot · FW02248 · 1973-01-23 00:00:00 — av m. fl. om vidgad rätt till avsättning på skogskonto. Bestämmelserna om skogskonto innebär att fysiska personer, oskifta dödsbon och familjestiftelser som har intäkt av skogsbruk har rätt till uppskov med inkomsttaxeringen för den del av intäkten som sätts in på särskilt konto i bank. Inkomstbeskattningen sker i stället när medlen tas ut från kontot. På det sättet kan intäkten i beskattningshänseende delas upp eller skjutas upp till , då skogsägaren har kostnader för vård och underhåll av skogen. Medlen får dock inte stå inne på kontot . Rätten till uppskov är också begränsad i fråga om beloppet. Uppskovet får sålunda avse högst av köpeskillingen vid upplåtelse av avverkningsrätt samt av köpeskillingen för leveransvirke och saluvärdet av produkter som uttagits för förädling i egen rörelse. Statsmakterna har dock tillfälligt under vissa perioder vidgat rätten att göra insättningar på skogskonto. Åtgärden har då vidtagits som en stödåtgärd vid stormfällningar. Skogsägarna har i sådana fall fått rätt att sätta in av köpeskillingen för rotsåld skog och av andra skogsintäkter. Med dessa åtgärder har statsmakterna bl. a. velat stimulera till en snabb upparbetning av det stormfällda virket. Skogsägare som drabbats av stormskador har på det sättet också kunnat använda en större del av virkeslikviden för reproduktionsåtgärder under senare beskattningsår. har skogen på en del håll i landet utsatts för häftiga insektsangrepp. Delvis är dessa en följd av tidigare stormfällningar. Lokalt har skadorna varit mycket omfattande. Bekämpningen av skadeinsekterna sker i första hand genom att s. k. fångstvirke får ligga ute under insekternas svärmningsperiod, varefter insekterna oskadliggörs. För sådana åtgärder kan statsbidrag utgå. Om angreppet är omfattande tvingas emellertid skogsägarna också att kalhugga större eller mindre arealer intill hårt angripna skogsbestånd. Insektsbekämpningen skulle självfallet stimuleras, om skogsägarna vid sådana tillfällen hade bättre möjligheter än att göra avsättningar till skogskonto. Förordningen om skogskonto bör därför enligt vår mening kompletteras med bestämmelser, som gör det möjligt att under särskilda omständigheter medge avsättningar av intäkterna av rotsåld skog samt av intäkterna för sålda skogsprodukter och uttag till egen rörelse. Dessa bestämmelser bör i första hand få tillämpas i samband med stormfällningar, insektsangrepp och liknande förhållanden, då skogsägarna är mer eller mindre tvingade att göra mer omfattande avverkningar. Vid sådana tillfällen är det i regel både från samhällets och den enskilde skogsägarens synpunkt angeläget, att avverkningen och upparbetningen av virket kan ske så fort som möjligt. Med hänvisning till vad som har anförts i motionen hemställer vi att hos Kungl. anhåller om utredning och förslag beträffande vidgad rätt till avsättning på skogskonto i samband med stormfällningar, insektsangrepp m. m. i enlighet med vad som anförts i motionen. KARL-ER1C () ()
mot · FW02249 · 1973-01-23 00:00:00 — av m. fl. om översyn av reglerna för handikappades rätt till befrielse från fordonsskatt. Handikappade som behöver ha tillgång till bil eller motorcykel kan under vissa omständigheter befrias från att erlägga fordonsskatt. Sådan befrielse berättigar i sin tur också till ett statligt bidrag som motsvarar skattekostnaderna för en viss mängd drivmedel. Skattebefrielsen gäller dels lättare invalidfordon (motorcyklar) med en maximihastighet ., dels sådana motorcyklar och bilar upp till viss storlek som används av höggradigt invalidiserade personer för arbetsresor, i egen förvärvsverksamhet eller för resor i samband med utbildning. Villkoret att den handikappade skall ha arbete eller bedriva utbildning för att bli befriad från fordonsskatt leder till inte önskvärda verkningar. Många handikappade som inte har något arbete är ändå i hög grad beroende av bil. Det gäller inte minst sådana personer som är bosatta i glesbygderna. Dessa befinner sig ofta också i en sämre ekonomisk situation än de som har arbete. De nuvarande bestämmelserna innebär vidare, att en handikappad som friställs eller som slutar en utbildning utan att kunna få nytt arbete med detsamma inte bara går miste om sin tidigare arbetsförtjänst utan får vidkännas ökade kostnader för sin bil. Långvarigt sjukskrivna kan också mista skattebefrielsen. Rätten till befrielse från motorfordonsskatt bör därför enligt vår uppfattning bara vara knuten till själva handikappet. Bestämmelserna i automobilskatteförordningen bör omarbetas i enlighet med detta. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställer vi att hos Kungl. Maj:t anhåller om en översyn av bestämmelserna beträffande handikappades rätt till befrielse från fordonsskatt i enlighet med vad som anförts i motionen.
mot · FW0225 · 1973-01-11 00:00:00 — om rätt till ersättning frän allmänna försäkringen vid könsbyte. hade att ta ställning till vissa förslag som innebar en reglering av formerna för könsbyten (proposition 1972:6). biföll propositionen, och lagen om fastställande av könstillhörighet i vissa fall trädde i kraft (SFS 1972:119). Genom beslut har situationen underlättats avsevärt för de personer som berörs av lagen. är dock de intersexuellas situation mindre tillfredsställande. Framför allt gäller detta allmänhetens oförstående attityd. En annan väsentlig fråga är kostnaderna för könsbytet. Den medicinska behandlingen och eventuella senare kirurgiska ingrepp ersätts enligt lagen om allmän försäkring på samma sätt som annan läkar- eller sjukhusvård. De transsexuella patienter som är biologiska män kan dock inte erhålla ersättning för borttagande av skägg enligt nuvarande bestämmelser. Behandlingen är tidskrävande och innebär i princip att man rycker upp varje skäggstrå med rötterna. Då förfaringssättet är förknippat med stark smärta för patienten, kan behandlingen inte pågå varje gång. Att kostnaderna för borttagning av skägg (som uppgår till eller mer i de flesta fall) ej ingår i den allmänna försäkringen anser jag vara beklagligt, speciellt med tanke på vad som anförts i förarbetena till propositionen (SOU 1968:28). På s. 28 i betänkandet redogör nämligen de särskilda sakkunniga för fyra karakteristika, vilka återfinns hos samtliga transsexuella, nämligen: En fast övertygelse om att tillhöra det motsatta könet, en känsla av att ett naturens misstag blivit begånget. Avsky och äckel över den egna kroppen, främst könsorganen. Den kvinnliga transsexuella upplever ett liknande obehag över bröst och menstruationer, och den manliga individen känner avsmak för skäggväxt, mörk röst och viril kroppsbehåring. En intensiv önskan att med kirurgiska eller hormonella åtgärder få en anatomisk förändring till stånd i syfte att uppnå likhet med det motsatta könet. Detta innebär för kvinnor en önskan om att få brösten decimerade samt menstruationerna att upphöra, hos männen önskan att få könsorganen borttagna, en konstgjord slida tillskapad samt skäggväxten avlägsnad. En önskan att av samhället bli betraktad som tillhörande det motsatta könet. Som synes av ovanstående ingår borttagning av skägg som en naturlig del i omvandlingen från man till kvinna. Jag finner det därför naturligt att även dessa kostnader bestrides enligt lagen om allmän försäkring. Under hänvisning till det anförda hemställer jag att hos Kungl. hemställer att ersättning för borttagande av skägg kan utgå till transsexuella patienter enligt lagen om allmän försäkring. HANS () i GOTAB 73 3080 S 1973
mot · FW02250 · 1973-01-23 00:00:00 — av m. fl. om rätt för skogsägare till avdrag vid inkomsttaxering för resa med egen bil. Jordbrukare och andra företagare, som använder egen personbil i sin verksamhet, beviljas i regel avdrag vid inkomsttaxeringen för kostnader som svarar mot bilens användning i företaget. Bestämmelserna tillämpas ofta så att den skattskyldige får göra avdrag med en viss procent av årskostnaderna för bilen. Denna procentsats grundas på i vilken utsträckning bilen används i förvärvskällan och tillämpas sedan beträffande både driftkostnader och avskrivningar eller byte samt oberoende av variationer i årskostnaderna. Däremot torde det vara mera ovanligt att skogsägare som inte driver annan verksamhet medges motsvarande avdrag. Det torde bl. a. hänga samman med att bilen då ofta används relativt sett mindre i företaget än i andra fall. Från rättvisesynpunkt måste det emellertid betraktas som angeläget att avdragsbestämmelserna tillämpas på ett likformigt sätt vare sig det är fråga om rörelse, jordbruk eller skogsbruk. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställer vi att beslutar, att hos Kungl. Maj:t anhålla om en översyn av tillämpningsbestämmelserna beträffande rätten till avdrag för kostnader för egen bil som används i skogsbruk i enlighet med vad som har anförts i motionen.
mot · FW02251 · 1973-01-23 00:00:00 — av herrar Josefson i Arrie och i om vidgad rätt till avdrag vid inkomsttaxering för egenavgift till gruppliv Idén med kollektiva personförsäkringar är mycket omfattande. Så gott som alla löntagare är grupplivförsäkrade. Även den gruppsjukförsäkring som tillkom genom avtal mellan LO och SAF berör ett mycket stort antal löntagare. Också andra förvärvsarbetande är i stor utsträckning grupplivförsäkrade. Inte minst gäller detta inom företagarkretsar med relativt låga inkomster och med stort behov av försäkringsskydd. Risktagandet i dessa gruppers näringsutövning gör ofta behovet av försäkringsskydd starkt påkallat. När anställningsförhållande föreligger betalas premierna till sådana försäkringar av arbetsgivaren. Dessa betraktas inte som intäkt för försäkringstagarna i skattehänseende. Övriga grupper betalar egenavgifter som är avdragsgilla vid deklarationen inom ramen för det tillåtna avdraget för försäkringar. Detta är maximerat till för ensamstående och för äkta makar. Det förhållandet att vissa grupper nu har kostnadsfri försäkring utan att värdet härav beskattas, medan andra grupper har avdragsrätt för egenpremie enbart inom en ram som tillerkänns alla, innebär en skillnad i skattemässig behandling som inte kan anses riktig. Vid utfall från försäkringen görs ingen åtskillnad i skattehänseende. Det är därför angeläget från rättvisesynpunkt att personer som icke åtnjuter fri grupplivförsäkring eller gruppsjukförsäkring alltid tillerkänns rätt till avdrag i deklarationen för sådan premie, vare sig den ryms inom det för alla medgivna avdragsbeloppet eller inte. Förslag av liknande innebörd har tidigare avvisats av administrativa skäl och med hänvisning till att vissa ojämnheter måste accepteras vid beskattningen. Mot detta kan emellertid bl. a. anföras att de som erlägger egenpremier i allmänhet måste betala jämförelsevis höga försäkringsavgifter, eftersom det i regel rör sig om från försäkringssynpunkt små grupper. Den här påtalade inskränkningen i avdragsrätten för erlagda kan därmed bli ganska kännbar. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att beslutar att hos Kungl. Maj :t anhålla om utredning och förslag beträffande den skattemässiga behandlingen av egenavgifter till gruppliv- och gruppsjukförsäkringar i enlighet med vad som har anförts i motionen. () i Arrie AXEL () i
mot · FW02252 · 1973-01-23 00:00:00 — av m. fl. angående avdrag vid inkomsttaxerig för resekostnader. Den i vårt land pågående utflyttningen från glesbygderna är väl i första hand föranledd av svårigheterna att inom den egna kommunen erhålla arbete. Detta förhållande kan vålla stora problem för dem som tvingas avflytta från hemorten och för kommunen i fråga, som därigenom får vidkännas vikande skatteintäkter. Ett stort antal personer bosatta i vissa delar av landet, t. ex. i norra , har sitt arbete förlagt långt från sin hemort. Det är t. ex. anläggningsarbetare som har sin sysselsättning i eller annorstädes i . De får vid taxering avdrag för hemresor och fördyrade levnadskostnader, dock enligt skärpt tillämpning. Det förekommer att taxeringsenheter driver den linjen, att personer som arbetat på samma ort, inte får något avdrag för hemresor eller ökade levnadskostnader. Enligt erhållna uppgifter följer länsskatterätten denna linje ävensom kammarrätten i de fall målen förs dit. Taxeringsnämnder synes även följa denna princip. För hemresor har medgivits i de fall arbetet på annan ort varit mindre än avdrag för två hemresor där avståndet mellan hemmet och arbetsplatsen uppgått till lägst . I andra fall medgives avdrag för en hemresa . Detta kan vid ett strikt fasthållande vid avståndsregeln få till konsekvens att personer i grannbyar får olika avdrag, trots att de arbetat på samma ställe och åkt hem lika ofta. Exempel på detta finns. De personer det här gäller har för berörda kommuners förhållanden relativt höga inkomster. Från skattemyndighets sida har anförts, att de skäligen bör avflytta till arbetsorten. Skulle då så göra, kommer skattebortfallet för berörda kommuner att bli mycket stort, i en del fall nästan katastrofalt. Åtskilliga av dessa arbetare har egna fastigheter, som de med mycken möda och uppoffringar byggt och de är belägna så att de är svårsålda, ja, kanske osäljbara. En flyttning medför stora ekonomiska besvärligheter för de enskilda människorna liksom för kommunen. Befolkningsstrukturen och underlaget för de statliga och kommunala inrättningarna påverkas oförmånligt. torde inte kunna åberopa bestämmelse i kommunalskattelagen som stöd för ovan nämnda tillämpning utan stöder sig på rättsfall i regeringsrätten. Folk i glesbygderna har det svårt. De ställer sin förhoppningar till jämlikhetspolitiken. Ett sätt att hjälpa dessa människor ytterligare är att resekostnader för s. k. pendlare underlättas på lämpligt sätt. För pendlare från samma bygd/kommun bör bestämmelserna för resekostnadsavdrag tillämpas lika. Vidare bör ifrågavarande avdragsmöjligheter kunna tillämpas generöst för de arbetstagare som är boende inom det allmänna stödområdet. Vi anser det berättigat att skälig hänsyn tages till glesbygdernas speciella förhållanden på detta område. Det är av vikt, såväl med hänsyn till de berörda människornas ekonomi som till de kommunala skatteintäkterna, att frågan blir föremål för utredning. Med anledning av vad ovan anförts hemställes att måtte besluta att hos Kungl. begära att ovanstående motion angående resekostnadsavdrag för s. k. pendlare överlämnas till den pågående skatteutredningen. ()) i
mot · FW02253 · 1973-01-23 00:00:00 — om förbud mot alkoholförtäring på allmän plats. Att möta är att ständigt ställas ansikte mot ansikte med ett fylleri som man inte ser i andra länder. , citys gator och torg, tunnelbanestationer och parker visar oavbrutet människor som ur flaskor och burkar dricker mellanöl och starksprit. Vår huvudstad exponerar ett ohyggligt samhällsproblem och blottställer en olycklig ungdom för världens blickar. Någon lag mot förargelseväckande beteende tycks inte finnas i landet. Att möta är att bakom stängda dörrar finna gamla människor som inte vågar gå ut och människor som bara med andan i halsen vågar gå ensamma i vissa kvarter. Men det är också att vare sig man är ung eller gammal känna sig skrämd inför en samhällsutveckling som mitt i välfärd och belåtenhet misslyckats att ge de unga vägledning, livsinnehåll och skydd. Det är också att bokstavligen vara rädd för att få en burk öl i ansiktet eller på kläderna eller att snava över den. Och går man till kyrkan står någon med buteljen i halsen vid ingången eller ligger full vid kyrkväggen (t. ex. vid eller S:ta ). Finns det ingen mer ordningsmakt än den som skriver ut parkeringsböter? Att möta är att sörja över att alkohol tillhandahålles åt barn och ungdom. Och att möta är bara att se vad som också finns i andra städer i landet men som är tydligare i ghettot. All sprit är onödig och skadlig, allt bruk av alkohol är missbruk. Ändå kan vi inte vänta ett sådant tillfrisknande av mänskligheten att tillverkning och försäljning av alkohol försvinner. Men vi kunde vänta att ett förhållande så skrämmande som dagens skulle leda till att ansvariga instanser stoppade tillförseln av mellanöl till unga människor. Det är orimligt att handelns anställda skall vara poliser och ta reda på om kunden fyllt eller om kunden langar öl till yngre kamrater eller andra törstiga som väntar utanför. Den lösning som tog är ingen tillfredsställande lösning. Eftersom Alkoholpolitiska utredningen skall lämna sitt betänkande måste mellanölshandeln tills vidare pågå; även om betänkandets remisstid torde fördröja beslutet bör en definitiv lösning, som inte kan tänkas bli annat än mellanölets avskaffande, avvaktas. Vad som emellertid måste ske är att lagen om förargelseväckande beteende sätts i kraft, så att vuxna som förtär sprit på offentlig plats tillrättavisas och att nykterhetsvården intensifieras, så att mellanölets offer inte stör gatufrid, kyrkofrid, kvinnofrid och bryter andra självklara fridslagar, och att dessa offer blir föremål för vård. Med hänvisning till det anförda hemställes att beslutar om åtgärder i syfte att förhindra alkoholförtäring på offentlig plats. () i Agnäs