mot · FW021729 · 1973-04-03 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj ds proposition 1973:63 angående studiesocialt stöd. har det blivit alltmer uppenbart att studiemedelssystemet har väsentliga brister. För många framstår det som oförmånligt i förhållande till andra studiefinansieringsmöjligheter, och dess trygghetsgarantier upplevs som otillräckliga i nuvarande arbetsmarknadsläge. Vidare har totalbeloppet inte stigit i takt med de ökade levnadsomkostnaderna, vilket lett till att det för vissa grupper av studerande kan vara svårt att upprätthålla en rimlig standard. Studiemedelsystemet brister i de här avseendena motverkar dess eventuella rekryteringsutjämnande effekter. Bristerna i studiemedelssystemet är inte okända för statsmakterna. Inte mindre än fyra utredningar arbetar på ett eller annat sätt med dem. Men viljan till konkreta förbättringar av systemet har saknats. De förslag som läggs fram i proposition 1973:63 innebär endast smärre justeringar. De viktigaste förslagen års studiemedelsutredning har lämnats utan åtgärd. I avvaktan på förslag om mera långsiktiga lösningar anser vi det nödvändigt att de mest påtagliga bristerna i studiemedelssystemet korrigeras. Vissa förbättringar bl. a. i vad gäller bidragsdelens storlek och återbetalningsreglerna kan beslutas , medan andra förbättringar bör föregås av ytterligare utredningsarbete. Detta bör dock bedrivas med största skyndsamhet så att förslag kan föreläggas riksdag. 1 motionen föreslås följande omedelbara förändringar i studiemedelssystemet: n Totalbeloppet bör höjas till av basbeloppet per termin n Bidragsdelen bör höjas så att den utgör av studiemedelsbeloppet Avgiftsgränsen vid återbetalning av studiemedel bör höjas till 4 gånger basbeloppet, vilket motsvarar ca Jämförelseräntan bör anpassas till nuvarande skatteläge och reduceras till av statens normalränta av basbeloppet per termin bör utgå oavsett makes inkomst eller förmögenhet Utbildningsbidrag bör kunna utgå även till studerande vid studiemedelsberättigad utbildning De studerande som inte erhållit ett studiebidrag motsvarande av studiemedelsbeloppet bör ges avskrivning på studieskulden, så att uppburet bidrag jämte avskrivet belopp utgör av uppburna studiemedel. begär vi en förutsättningslös översyn av återbetalningsreglema och studiemedelsbeloppets storlek. Förslag med anledning härav bör föreläggas riksdag. Ett väl fungerande studiesocialt stöd är ett nödvändigt medel för att undanröja sociala, ekonomiska och geografiska studiehinder och skapa ekonomisk trygghet för den studerande såväl under som efter studietiden. Det kompletterar andra utbildningspolitiska åtgärder och utgör en förutsättning för att dessa skall ge önskat resultat. Dess syfte är att göra det möjligt för den enskilde att oberoende av privatekonomiska förhållanden utnyttja de utbildningsmöjligheter som står till buds. Vid riksdag fattades beslut om en omfattande reform av det studiesociala stödet, vilket berörde alla utbildningar efter . Enligt dåvarande ecklesiastikministern rörde det sig om den största studiesociala reform som dittills genomförts. Genom den skulle alla ekonomiska och sociala hinder för högre utbildning undanröjas. För den eftergymnasiala utbildningens del innebar reformen att det tidigare systemet med lån, garantier och stipendier ersattes av det mera enhetliga studiemedelssystemet, vilket otvivelaktigt innebar förbättringar i vissa avseenden. Det nya systemet omfattade grupper t. ex. sjuksköterskeelever och seminarister som inte kommit i åtnjutande av det statliga studiestödet. Till skillnad från tidigare stödformer inneslöt det vidare samtliga studerande vid berörda utbildningar. En annan förbättring var att det studiesociala stödet frikopplades från föräldraekonomin. Med studiemedelssystemet försökte man också ge de studerande en tillfredsställande standard och garantera en viss ekonomisk trygghet även under själva återbetalningstiden. Dessa positiva drag till trots innebar studiemedelsreformen också att vissa grupper av studerande fick vidkännas försämringar. Det gällde framför allt dem som var berättigade till naturastipendier och räntefria lån. För denna grupp, som i hög grad bestod av personer med goda studieförutsättningar och litet ekonomiskt stöd hemifrån, var övergången till det nya systemet klart ofördelaktig. Studiemedelssystemet har varit i kraft . har kritik riktats mot dess olika detaljer. har denna kritik skärpts och även riktats mot grunddragen i konstruktionen. Det finns därför anledning att närmare undersöka hur studiemedelssystemet verkat i olika avseenden. Vår utgångspunkt för en sådan granskning är de grundläggande krav som bör ställas på ett effektivt studiestödssystem. Grundläggande krav på studiestödet Enligt vår mening är det framför allt tre krav som bör ställas på studiestödet: Det skall bidra till att skapa en jämnare social rekrytering. Det skall tillförsäkra den studerande ekonomisk trygghet och göra det möjligt att upprätthålla en rimlig standard. Det skall ge ekonomisk trygghet även efter studietiden. Återbetalningen av eventuellt studielån får inte verka alltför betungande på den enskildes ekonomi. Möjlighet bör finnas till uppskov eller befrielse från återbetalning vid sjukdom, dödsfall e. d. Mycket tyder på att studiemedelssystemet framför allt inte fungerat på ett sätt som uppfyller dessa krav. Antalet studerande vid universitet och högskolor växte lavinartat under större delen av , medan utvecklingen av varit den rakt motsatta. Hur den sociala rekryteringen till högre studier förändrats och vilken inverkan studiemedelsreformen haft är dock svårt att fastställa med någon säkerhet. Av undersökningar som utförts inom U 68 (Gesser m. framgår emellertid dels att snedrekryteringen är mycket markant, dels att studiemedelssystemet förmodligen inte haft någon större rekryteringsutjämnande effekt. Enligt utredarnas mening finns det skäl att anta att det tidigare systemet med stipendier och lån hade större effekter i detta avseende än studiemedelssystemet. Den rekryteringsutjämning som ägt rum bör alltså tillskrivas andra faktorer än studiemedelsreformen. Däremot har förmodligen studiemedelssystemet, eller rättare sagt dess brister, spelat en viss roll för den minskade tillströmningen till universitet och högskolor. Denna har inneburit att utvecklingen mot en allt större andel nyinskrivna från socialgrupp tre brutits. Av rapporter från studierådgivare, yrkesvägledare m. fl. att döma finns det på många håll en utbredd rädsla att dra på sig stora studieskulder i en situation då framtidsutsikterna på arbetsmarknaden ter sig osäkra. Detta bestyrks av att en stor del av dem som inte fortsatt sina studier av allt att döma kommer från lägre socialgrupp. Detta betyder att studiemedelssystemet i sin nuvarande utformning inte upplevs erbjuda tillräckliga trygghetsgarantier för att de studerande i en osäker arbetsmarknadssituation skall våga ådra sig stora studieskulder genom att fortsätta studierna på eftergymnasial nivå. För dem som kan disponera egna medel för sin utbildning ter sig emellertid situationen De kan satsa på en fortsatt utbildning utan att behöva riskera en stor arbetslöshet efter studietidens slut. Att studiemedelssystemet inte upplevs ge tillräcklig trygghet under och efter studietiden bestyrks av andra uppgifter. Enligt CSN :s petita har utnyttjandegraden sjunkit kraftigt . utnyttjar endast drygt hälften av de studerande återbetalningsdelen i studiemedlen, medan knappt 2/3 tar i anspråk bidragsdelen. som utnyttjandegraden sjunkit försöker allt fler frigöra sig från sina studieskulder genom frivilliga inbetalningar. De frivilliga återbetalningarna har ökat från 4,3 milj. kr. 1970 (1 398 inbetalningar) till 39,4 milj. kr. (5 652 inbetalningar) 1971. Dessa förhållanden är, menar CSN i sin senaste petita, en följd av debatten om fördelar och nackdelar med studiemedel jämfört med vanliga banklån. Enkelt uttryckt har studiemedelssystemet enligt CSN :s mening råkat i sådant vanrykte att de studerande som har möjlighet att finansiera sina studier på annat sätt gör detta. Men detta är inte hela sanningen. Även det tidigare berörda förhållandet mellan skuldsättning och arbetsmarknadsläge påverkar utnyttjandegraden inom studiemedelssystemet. De rådande arbetsmarknadsutsiktema har otvivelaktigt minskat benägenheten bland dem som bedriver eftergymnasiala studier att skuldsätta sig. Detta understryks också av att ett stort antal studerande förvärvsarbetar vid sidan av studierna. Detta förhållande visar också att det utgående studiemedelsbeloppet inte anses tillräckligt för att upprätthålla en rimlig standard. Slutsatsen av vad som sagts ovan är att det finns väsentliga brister i studiemedelssystemet. För många framstår det som oförmånligt i förhållande till andra studiefinansieringsmöjligheter och dess trygghetsgarantier upplevs som otillräckliga i nuvarande arbetsmarknadsläge. Vidare har totalbeloppet inte stigit i takt med de ökade levnadsomkostnaderna, vilket lett till att det för vissa grupper av studerande kan vara svårt att upprätthålla en rimlig standard. Studiemedelssystemets brister i de här avseendena motverkar dess eventuella rekryteringsutjämnande effekter. Bristerna i studiemedelssystemet är inte okända för statsmakterna. Inte mindre än fyra nu arbetande utredningar behandlar olika aspekter av det studiesociala stödet. Men har utredningsarbetet flutit långsamt två av utredningarna har arbetat som regeringen i det närmaste helt nonchalerat de förslag som lagts fram. Detta gäller i synnerhet förslagen års studiemedelsutredning. De åtgärder på studiemedelsområdet som föreslås i prop. innebär att regeringen endast i smärre detaljer följt utredningens rekommendationer. I avvaktan på förslag om mera långsiktiga lösningar anser vi det nödvändigt att korrigera de mest påtagliga bristerna i studiemedelssystemet. Vissa förbättringar bl. a. i vad gäller bidragsdelens storlek och återbetalningsreglerna - kan beslutas , medan andra förbättringar bör föregås av ytterligare utredningsarbete. Detta bör dock bedrivas med största skyndsamhet, så att förslag kan föreläggas riksdag. Det är naturligt att studiestödets storlek knyts till de för studiernas bedrivande nödvändiga kostnaderna. Avgörande för vad som skall betraktas som nödvändiga kostnader är emellertid också den standard som de studerande skall anses vara berättigade till. När med utångspunkt i uppgifterna studentekonomiska utredning fastställde studiemedelsbeloppet till av basbeloppet per termin bör detta därför betraktas som ett beslut om en rimlig standard för studerande. Beslutet om en indexreglering av totalbeloppet var ett försök att värdesäkra studiemedlen. Trots detta tyder mycket på att de studerande fått vidkännas en standardförsämring . Kostnaderna för mat och husrum är de helt dominerande utgiftsposterna för de flesta studerande. 1973 har livsmedelspriserna stigit med och bostadskostnaderna . har studiemedelsbeloppet stigit . Om man därtill lägger att hyrorna i studentbostäder förmodligen stigit snabbare än den allmänna hyresnivån och att priserna på böcker en annan tung utgiftspost för de studerande stigit kraftigt, kan man konstatera att realvärdet av studiemedlen sjunkit . Detta blir ännu mera påtagligt om man också tar hänsyn till effekterna av de slopade räntesubventionerna för studentbostäder. Dessa har granskats av studiemedelsutredning, som menar att avvecklingen av tilläggslånen och tillkomsten av nya lånevillkor kommer att resultera i en ökad boendekostnad för de studerande som bor i studentbostad. Om ingen kompensation ges finns det, menar utredningen, risk för att de studerande som hyr studentbostad kan komma att få en sämre ekonomisk standard genom att hyreskostnaderna stiger snabbare än studiemedelsbeloppet. Mot denna bakgrund föreslår utredningen att maximibeloppet höjs från nuvarande av basbeloppet per termin till . I propositionen 1973:63 avvisas detta förslag med hänvisning till det föreslagna bostadstillägget för låginkomsttagare utan barn. Endast undantagsvis kommer emellertid de som bor i studentbostad att kunna utnyttja detta. Enligt vår mening kvarstår därför skälen för en höjning av totalbeloppet till av basbeloppet per termin. En sådan höjning utgör emellertid bara en viss kompensation för den realvärdeförsämring som studiemedlen utsatts för . Kvar står frågan om de studerandes delaktighet av den allmänna standardstegringen. Studiesociala utredningen menade att man inte kunde ge de studerande en standardstegring genom automatiskt verkande regler utan att en anpassning av studiemedlen till standardökningen i samhället fick bli föremål för särskilda beslut i efterhand. Om frågan ägnats den fortlöpande uppmärksamhet som utredningen förutsatte är okänt, men något förslag om standardförbättringar för de studerande har i vilket fall som helst inte förelagts . Det är enligt vår mening rimligt att genom återkommande justeringar av det utgående studiemedelsbeloppet göra de studerande delaktiga av den allmänna standardstegringen. Detta bör i dagens läge ske i samband med en förutsättningslös prövning av det totala studiemedelsbeloppet. Den studentekonomiska undersökning som SCB skall utföra bör ge tillräckligt underlag för en sådan prövning. Detta förutsätter emellertid att studiemedelsutredning eller en särskild arbetsgrupp ges i uppdrag att med utgångspunkt i undersökningen framlägga förslag om bl. a. höjt totalbelopp. Vid studiemedelssystemets införande utgjorde bidragsdelen och den återbetalningspliktiga delen av totalbeloppet. Eftersom endast återbetalningsdelen är indexreglerad har emellertid relationerna mellan lån och bidrag förändrats avsevärt . utgör bidragsdelen av studiemedelsbeloppet, medan lånedelen således uppgår till . Av material som lagts fram av studiemedelsutredning (se tab. 1) framgår klart att skuldsättningen för de studerande ökat i och med studiemedelsreformen. Skuldsättningen kommer dessutom att bli större för dem som påbörjar eftergymnasiala studier än för dem som böljade sådana studier . Studiemedelssystemet är således inte bara ogynnsammare i skuldsättningshänseende än tidigare stödformer. Det blir också alltmer ogynnsamt. Jämförelse mellan skuldsättning 1959/60 och 1971 avseende olika studietider och i förhållande till penningvärde. Utbildningstid Skuldsättning 1959/60 i Studieskuldsättning basbelopp kronor basbelopp kronor 6 876 47 400 Studiesociala utredningen redovisade främst två skäl till att studiestödet till viss del borde utgå i form av bidrag. Dels hade den tidigare stipendieringen haft en positiv rekryteringseffekt, dels kunde man genom en bidragsdel undvika alltför stor skuldsättning. Genom att bidragsdelen utgör en allt mindre del av studiemedelsbeloppet har syftet med en lånbidrags-konstruktion till stor del omintetgjorts. Enligt vår mening är det därför angeläget att nu återställa den ursprungliga relationen mellan lån och bidrag i studiemedelssystemet. Bidragsdelen bör höjas så att den åter utgör av totalbeloppet och indexregleras för att undvika en ny urholkning. I samband därmed är det emellertid rimligt att de studerande som inte erhållit ett studiebidrag motsvarande av studiemedelsbeloppet under förutsättning att de varit berättigade till fullt studiestöd kompenseras genom en avskrivning på studieskulden, så att uppburet bidrag tillsammans med avskrivet belopp utgör av uppburna medel. I studiemedelssystemet har prövningen mot makes inkomst och förmögenhet bibehållits. En sådan prövning drabbar i första hand kvinnorna. Kostnaderna för barntillsyn, litteratur, resor etc. är så höga att familjens ekonomi inte klarar dessa ovanpå alla ordinarie utgifter ens då maken har relativt goda inkomster. Som framhålls i motion 1973:850 av m. fl. bör den individuella principen som accepterats som riktlinje på skatteområdet också gälla inom det studiesociala systemet. Målet bör alltså vara att reduceringen av studiemedlen på grund av makens inkomst helt avskaffas. Det förslag som läggs fram i propositionen är enligt vår mening ett steg i denna riktning. I likhet med studiemedelsutredning anser vi dock att av basbeloppet per termin skall utgå oberoende av makeprövningen. Studiemedlen är räntefria men skall återbetalas i fast penningvärde. I systemet har byggts in vissa trygghetsspärrar regler om avgiftsgräns, jämförelseränta och avskrivningar. Att studiemedlen skall återbetalas i fast penningvärde innebär att skulden sätts i relation till basbeloppet, dvs. skulden ökar då basbeloppet stiger. Då förändringar i den indirekta skatten återverkar på basbeloppet kommer studieskulden att öka när denna skatt stiger. studiemedelssystemet varit i kraft har den indirekta skatten stigit kraftigt. För den studerande har detta medfört ökade studieskulder, vilket beror på att han påförts indirekt skatt på varor som konsumerats innan skatten infördes eller höjdes. Uppskov med återbetalningen av studiemedlen kan erhållas om avgiftsunderlaget understiger avgiftsgränsen, som är 2,5 basbelopp. Motivet för denna regel är att den återbetalningsskyldige skall kunna få uppskov med återbetalningen vid låga inkomster. Avgiftsgränsen ligger emellertid avsevärt under den genomsnittliga inkomsten för dem som förvärvsarbetar på heltid. Detta innebär att återbetalningsskyldighet föreligger redan vid allmänt sett låga inkomster. För att indexregleringen av studieskulden inte skall få orimliga konsekvenser har en gräns satts för vad som kan anses vara en tolerabel årlig ökning av studieskulden, dvs. en maximiränta har fastställts. Denna har bestämts till av statens normallåneränta, vilket ger en maximiränta på . Då denna spärregel fastställdes räknade studiesociala utredningen med att marginalskatten för de återbetalningsskyldiga skulle ligga vid . Den skatteutveckling som ägt rum har emellertid inneburit att marginalskatten redan vid så låga inkomster som är . Vid denna marginalskatt motsvarar den nu gällande jämförelseräntan en ränta på på ett vanligt banklån. Studiemedelssystemets nuvarande vanrykte grundar sig otvivelaktigt till stor del på bristerna i återbetalningssystemet. Dess trygghetsgarantier upplevs som otillräckliga och andra studiefinansieringskällor framstår som lika attraktiva. Vissa omedelbara förbättringar av återbetalningsreglerna framstår därför som nödvändiga som en mera förutsättningslös översyn av återbetalningssystemet bör komma till stånd. De förbättringar som bör genomföras är följande: Jämförelseräntan bör bestämmas till av statens normallåneränta. Därigenom får man en anpassning till det rådande skattetrycket. Avgiftsgränsen bör höjas till 4 basbelopp, vilket i dagens läge motsvarar ca . I det längre perspektivet bör konstruktionen av återbetalningssystemet prövas förutsättningslöst. Därvid bör bl. a. övervägas om det nuvarande systemet kan förbättras ytterligare eller om det bör ersättas av ett renodlat lånesystem. I sammanhanget bör också den återbetalningsmodell som presenterades av den s. k. inom SFS tas upp till prövning. Denna översyn bör ske så snabbt att ett resultat kan föreläggas nästa års riksdag. Enligt vår mening är det emellertid knappast lämpligt att lägga uppgiften på en departemental arbetsgrupp. Snarare bör den hänskjutas till studiemedelsutredning eller annan arbetsgrupp med parlamentariskt inslag. Maj:ts anvisningar skall utbildningsbidrag i princip inte utgå för studier vid läroanstalt där studierna kan finansieras med studiemedel. Om studiemedelsansökan avslås på grund av sökandens ålder (45-årsregeln) eller otillräckliga studieresultat (beroende på handikapp), kan länsarbetsnämnd bevilja utbildningsbidrag. Detta gäller dock endast om övriga regler för beviljande av utbildningsbidrag är uppfyllda. Vid en överföring av de äldre eleverna till studiemedelssystemet skulle dessa förlora möjligheterna till utbildningsbidrag. Detta innebär att utbildningar som betraktats som arbetsmarknadspolitiskt motiverade skulle bedömas annorlunda . En sådan omsvängning i bedömningen synes icke motiverad. En särbestämmelse som ger de äldre eleverna (4 kap. § 2 studiestödslagen) rätt till utbildningsbidrag i motsats till övriga studiemedelstagare (4 kap. § 1 studiestödslagen) får dock anses olycklig. Utvecklingen på arbetsmarknaden och reformer i utbildningspolitiken med vidgat tillträde till högre studier för bl. a. vuxenstuderande har lett till att studier vid studiemedelsberättigade utbildningar allt oftare kommit i fråga i sammanhang där klart arbetsmarknadspolitiska motiv funnits för de planerade studierna. Arbetsmarknadsmyndigheterna synes ofta ha funnit dessa utbildningar lämpliga som omskolning för exempelvis arbetslösa tjänstemän och kvinnor som bl. a. genom skilsmässa blivit ensamstående. I många fall har det rört sig om personer med försöijningsansvar. Enligt gällande bestämmelser måste ovan nämnda studerande först redovisa avslag på ansökan om studiemedel för att utbildningsbidrag skall kunna komma i fråga. Med utgångspunkt i vad som redovisats ovan synes det otillfredsställande att vissa kategorier arbetslösa skall utestängas från utbildningsbidrag till följd av att de anses lämpade att bedriva studiemedelsberättigade studier, medan val av annan utbildning leder till utbildningsbidrag. Prövningen av frågan om utbildningsbidrag vid studiemedelsberättigade studier bör icke vara bunden till ett krav på avslag på ansökan om studiemedel. I stället bör arbetsmarknadsmyndigheterna självständigt pröva de arbetsmarknadspolitiska skälen för utbildningsbidrag och därefter välja lämplig utbildning, oavsett vilken form av studiestöd som utgår för övriga studerande inom den aktuella utbildningen. Studiemedel bör i fortsättningen, liksom , beviljas i enlighet med bestämmelserna oavsett den sökandens motiv för studier. Det förutsättes dock att utbildningsbidrag och studiemedel ej skall utgå . Med hänvisning till vad ovan anförts hemställer vi A. att beslutar 1. att studiemedel skall utgå av basbeloppet till allmänna försäkringen per termin, 2. att av detta belopp skall utgå som bidrag, 3. att fribeloppet vid makeprövningen höjs till av basbeloppet, 4. att av basbeloppet per termin utgår oavsett makes inkomst och förmögenhet, 5. att avgiftsgränsen vid återbetalning av studiemedel höjs till 4 gånger basbeloppet, 6. att jämförelseräntan reduceras till av statens normalränta, 7. att de studerande som inte erhållit studiebidrag motsvarande av studiemedelsbeloppet skall ges avskrivning på studieskulden, så att uppburet bidrag jämte avskrivet belopp utgör av uppburna studiemedel, 8. att bestämmelserna i . Maj:ts brev av med begränsningar i rätten till utbildningsbidrag enligt arbetsmarknadskungörelsen för studier vid studiemedelsberättigade utbildningar upphävs, så att utbildningsbidrag i fortsättningen kan utgå oberoende av utbildningen, 9. att bestämmelse intas i studiestödslagen att studiestöd icke skall kunna utgå för tid under vilken studerande erhåller utbildningsbidrag; B. att hos Kungl. Maj:t begär att studiemedelsutredning eller annan lämplig utredning ges i uppdrag 1. att med utgångspunkt i SCB:s studentekonomiska undersökning framlägga förslag om det totala studiemedelsbeloppet, 2. att förutsättningslöst pröva utformningen av återbetalningsreglerna. () . () () ()