mot · FW02966 · 1973-01-23 00:00:00 — Kommunernas handlingsfrihet, deras möjligheter att verkligen göra självständiga insatser, är av lika stor vikt. vikt understryks ytterligare av de allt knappare ekonomiska ramar inom vilka kommunerna har att verka. De här berörda frågorna kommer i viss mån att aktualiseras vid länsberedningens arbete. Det är emellertid likgiltigt vilken utredning som överväger dessa frågor. Huvudsaken är viljeinriktningen och resultaten. I direktiven för länsberedningen sägs endast helt allmänt att den skall överväga bl. a. frågan om samverkan mellan staten och kommunerna och inrikta sig på ett system som innebär möjligheter för staten att påverka inriktningen i stort av den kommunala verksamheten men lämnar en betydande frihet för kommu nema vid den närmare utformningen av olika åtgärder. Härom torde allmän enighet råda. Frågan är emellertid vilket utrymme statsmakterna inom sina ramar lämnar för den kommunala handlingsfriheten. Några konkreta anvisningar om de närmare avsikterna ges inte i direktiven. Flera omständigheter talar för att det i praktiken går en viktig skiljelinje mellan regeringspolitiken och syn på dessa frågor. I skilda sammanhang har t. ex. pekats på att det ökade statliga inflytandet över samhällsplaneringen kan urholka den kommunala självbestämmanderätten. Direktiven för den nya kommunalekonomiska utredningen pekar i samma riktning genom uppdragen att söka vägar för att begränsa den kommunala beskattningsrätten och den kommunala verksamhetens expansion. Mot denna bakgrund finns det anledning att upprepa kraven på en minskning av den statliga styrningen av kommunernas verksamhet. Denna styrning sker i mångahanda former genom speciallagstiftning, genom statsbidragsbestämmelser, genom underställningskrav etc. Vissa reformer har genomförts eller förutskickats för att minska statskontrollen. En rad speciella statsbidrag har avvecklats bl. a. i samband med skatteutjämningsreformen; vissa underställningsregler i kommunallagarna undanröjdes etc. Något försök att ta ett samlat grepp på problematiken har dock inte gjorts . Utgångspunkten för övervägandena i dessa frågor bör vara att de storkommuner som blir resultatet av kommunindelningsreformen får sådana resurser och sådan kapacitet att behovet av statlig tillsyn och detaljkontroll minskar väsentligt. Detta utvecklades utförligt bl. a. i länsdemokratiutredningens betänkande (SOU 1968: 47, främst i bilaga 2). Det har också medgetts i länsberedningens direktiv, som på denna punkt citerats i det föregående. Två synpunkter bör särskilt beaktas då detta frågekomplex upptas till behandling. För det första måste man mot statens intresse av styrning och kontroll väga inte bara de kommunala förtroendemännens intresse av handlingsfrihet utan också angelägenheten över huvud taget att stimulera och stärka den kommunala demokratin. För det andra bör en rättslig kontroll, genom besvärsmyndigheter och liknande, i princip föredras framför en politisk styrning genom bidragsvillkor, anvisningar etc. Det har redovisats i det föregående att utredningsarbete pågår om flertalet av de frågor som berörs i motionen, främst genom den kommunaldemokratiska utredningen och länsberedningen. Det är inte realistiskt att nu begära ändrade direktiv eller en särskild tidplan för detta arbete. Det angelägnaste är att hålla frågorna aktuella och verka för snabbaste och bästa möjliga resultat i de arbetsformer som valts. Vi begränsar oss därför till att hemställa att motionen överlämnas till den kommunaldemokratiska utredningen för att beaktas i dess arbete. Med hänsyn till frågornas nära samband kan det inte finnas skäl att dela upp motionen på flera utredningar. Med understrykande av det angelägna i att positiva åtgärder vidtas för att stärka den kommunala demokratin, som ett led i en strävan mot ett decentraliserat samhälle, får vi sålunda föreslå att hemställer hos Kungl. Maj:t att motionen överlämnas till utredningen om den kommunala demokratin för att beaktas i dess arbete. . () i Skegrie () i Luttra () i Glömminge