mot · FW021863 · 1973-04-13 00:00:00 — Motioner nr 18631867 är 1973 av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:90 med förslag till ny regeringsform och ny riksdagsordning m. m. I demokratiska stater deltar normalt statschefen i regeringsbildningen. I de konstitutionella monarkierna är det således monarken som fungerar som uppdragsgivare och bekräftare vid regeringsbildningsproceduren. Om man i en monarki vill avlägsna alla maktbefogenheter från statschefen/monarken måste talmannen överta en del av statschefsfunktionema vid regeringsbildningen. Detta är också innebörden i grundlagberedningens förelag. Beredningens förslag, som oförändrade intagits i propositionen, lider emellertid av flera grundläggande svagheter. Om de av talmannen föreslagna kandidaterna till statsministerposten fyra gånger å rad förkastas av genom omröstning, skall automatiskt upplösas och nyval äga rum. Detta ger ju möjlighet både för talmannen (genom sina namnförslag) och för olika grupperingar inom (genom upprepad nej-röstning) att framtvinga eller verka för ett nyval i ett läge då man tror sig kunna dra taktiska fördelar därav trots att det finns en statsministerkandidat som skulle kunna få majoritet. En annan svaghet i grundlagberedningens förslag är de regler som anger vilken majoritet som skall krävas vid riksdagsomröstningen för ett positivt beslut. De innebär att den först föreslagna kandidat som ej erhåller 175 eller fler nej-röster förklaras vald. Det krävs således icke absolut majoritet i något skede. En annan svaghet med de föreslagna reglerna är att regeringsbildningsproceduren efter ett nyval inte på allvar kan komma i gång förrän den nya samlats och valt talman, vilket kommer att ske efter valet. Även om den före valet utsedde talmannen kan inleda vissa sonderingar kommer givetvis den viktigaste delen av regeringsbildningsproceduren att starta föret när den nya utsett sin talman. I krislägen för landet och i mycket oklara parlamentariska situationer kan detta vara en väsentlig nackdel. I och för sig torde det, som författningsutredningen påpekat, vara omöjligt att finna författningsregler som utan någon som helst medverkan från statschefen är tillämpbara i alla parlamentariska lägen. Det naturligast vore dock att man åtminstone i de första omröstningarna krävde absolut majoritet för att på så sätt minska möjligheterna för talmannen att föreslå namn från partipolitiska utgångspunkter. Om man föreskrev att det efter ett visst antal omröstningar eller utan att absolut majoritet kunnat uppnås för någon kandidat skulle vara tillräckligt med relativ majoritet för val av statsminister skulle de mest påfallande nackdelarna med statsministerval genom omröstning i kunna elimineras. Man kan också tänka sig att vid dessa senare omröstningar tillämpa det av grundlagberedningen föreslagna valsättet, dvs. att den förklaras vald som ej får 175 eller fler nej-röster. Nackdelen härmed är att det möjliggör taktikröstning från ett parti som ej vill ta något ansvar för regeringsbildningen men ändå bibehålla alla möjligheter att fälla regeringen i samband med misstroendeförklaring eller vid omröstning om en fråga som av regeringen förklarats vara kabinettsfråga. Nackdelen med att kräva absolut majoritet i alla lägen är att det försvårar bildandet av minoritetsregeringar. Det bästa är därför regler som föreskriver absolut majoritet i de första omröstningarna och därefter tillåter relativ majoritet i någon form. Det föreslagna helt nya sättet att utse statsminister har inte blivit föremål för någon djupgående diskussion vare sig av grundlagberedningen eller i propositionen. har i sitt remissyttrande påpekat att de problem som följer med beredningsföislaget inte diskuterats, och sammanfattar sina synpunkter på denna punkt med slutsatsen att bristerna i grundlagberedningens förslag inger allvarliga betänkligheter. Enligt vår mening innehåller denna del av författningsförslaget de största svagheterna. Vi vill därför framföra en alternativ lösning som utgår från samma förutsättningar som den s. k. Torekovkompromissen som ingåtts inom grundlagberedningen. Också vårt förslag utgår således från att regeringsbildningsproceduren skall initieras och ledas av talmannen och inte av statschefen samt att det slutliga beslutet om utseende av statsminister skall fattas av . Regeringsbildningsproceduren bör inledas med att talmannen efter samråd med övriga talmän lägger fram ett förslag till statsminister för . Detta förslag skall givetvis ha föregåtts av konsultationer av det slag som ingår i statschefens förberedelser i samband med utseende av ny statsminister. Detta förslag kan därefter bli föremål för omröstning inom , och för att den föreslagne kandidaten skall utses till statsminister krävs att han erhåller minst 175 röster (absolut majoritet). Om absolut majoritet icke uppnås, upprepas denna procedur , dvs. talmannen för fram förslag till statsminister och röstar om den föreslagna kandidaten, varvid skall krävas minst 175 röster för att statsminister skall utses. Om icke heller absolut majoritet uppnås i övergår initiativrätten från talmannen till själv. Ett minimum på en tolftedel av antalet riksdagsledamöter har då rätt att föra fram förslag till statsminister. Om endast ett namnförslag därvid framföres, sker omröstning i , och för positivt beslut om att utse statsminister krävs minst 175 röster. Om flera namnförslag föres fram, ställes samtliga dessa mot varandra i en omröstning i , och om någon av de föreslagna då erhåller 175 röster eller mer är han vald till statsminister. Om icke heller i denna tredje omröstningsomgång statsminister kunnat utses, sker en fjärde omröstning där blott den eller de två som i den tredje omröstningen erhållit det högsta röstetalet deltager. I denna fjärde omröstning förklaras den vald som erhåller de flesta rösterna. Detta förfarande eliminerar flera av de svagheter som finns i grundlagberedningens av regeringen godtagna förslag. I och för sig kan den rent teoretiska möjligheten kvarstå att icke heller i fjärde omröstningen någon utses helt enkelt därför att någon statsministerkandidat inte föreslås av minst en tolftedel av antalet riksdagsledamöter. I det fallet kan man tänka sig att upplöses automatiskt på det sätt som skisserats i grundlagberedningens förslag. För att komma ifrån nackdelen med en relativt lång tidsutdräkt mellan val till och utseende av ny statsminister bör en möjlighet i exceptionella fall öppnas för statsminister att tillträda efter val till och innan den ovan angivna proceduren ägt rum. Om namnförslag till statsminister framförts av talmannen och om samtliga vice talmän uttryckligen instämt däri, bör statsminister kunna tillträda utan att avvakta omröstning. Talmannen skall i sådant fall så snart det kan ske efter inledande framlägga sitt förslag till statsminister, varefter det tidigare angivna förfarandet vidtages. Även i det här angivna fallet bör således beslut att utse ny statsminister slutgiltigt bekräftas i form av omröstning inom . Den här föreslagna regeringsbildningsproceduren kräver givetvis ändringar i den föreslagna grundlagstexten, i första hand av regeringsformens 6 kapitel men också av bl. a. regeringsformen 3 kap. 4 §. Det bör uppdras åt utskottet att utforma lagtext i enlighet med de riktlinjer som här angivits. Med hänvisning till ovanstående hemställes att vid behandling av propositionen 1973:90, regeringsformens 6 kap. antar i motionen föreslagna regler för utseende av statsminister. 1* 1973.