mot · FW02428 · 1973-01-24 00:00:00 — av m. fl. om ökade insatser för att hjälpa de socialt utstötta. Strävandena att avskaffa fattigdomen i utvecklade länder har krönts endast med begränsad framgång. Även sedan det generella trygghetssystemet förbättrats kommer behov att finnas av speciella stödåtgärder för eftersatta grupper. Den öppna sociala servicen bör förbättras. Mest brännande är frågan om de öppna vårdformernas organisation och samordningen mellan socialvård och sjukvård. Den försöksverksamhet som pågår bör utvärderas och leda till rekommendationer för landstingens och kommunernas organisation av integrerad och decentraliserad social service. Den uppsökande verksamheten bör rikta sig till problemfamiljer och ensamstående utstötta. Socialvården måste ägna sig både åt att uppspåra och eliminera psykiska miljöhot och åt direkt stöd till individer. De goda erfarenheterna av samhällsarbete, som försöker stimulera människor att påverka sina egen livsvillkor, bör tas upp i utbildningen av socialarbetare vid och socialutredningen. Samhällets insatser kan aldrig ersätta det personliga ansvarstagandet och den ideella kraften i de frivilliga folkrörelserna. Bidrag bör i större utsträckning utgå till de ideella och religiösa organisationer som arbetar för att hjälpa socialt utstötta. Strävandena att avskaffa fattigdomen i utvecklade länder har krönts endast med begränsad framgång. i och vår egen strukturfattigdom talar i den riktningen. Tolkningen av detta har väckt en intensiv debatt . Man har frågat sig om det rör sig om ett nytt slags fattigdom. Bakgrunden till den nya socialpolitiska debatten är naturligtvis mycket sammansatt. De snabba förändringarna i näringslivsstruktur och de ökade kraven på rörlighet och omställning är säkerligen en viktig orsaksfaktor. Den ekonomiska politiken, med stark tonvikt på rörlighet och konkurrensfrämjande åtgärder, har verkat i samma riktning. Från tillväxtsynpunkt har denna politik haft klart gynnsamma effekter. Dess negativa sidor har väl först blivit påtagliga; särskilt oroande är att de snabba förändringarna för vissa grupper lett till varaktiga förändringar av arbets- och försörjningsmöjligheter. Alltför många har tvingats till sysslolöshet, undersysselsättning eller förtidspensionering. Själva urbaniseringsprocessen har skapat nya typer av välfärds problem i känslan av övergivenhet och ödslighet i nya förortsmiljöer, i upplevelsen av miljö- och stressfenomen av delvis ny karaktär. Andelen i befolkningen som har fått socialhjälp varierar men visar inga långsiktiga nedåtgående tendenser. började andelen åter stiga och har legat omkring sexprocentsnivån i genomsnitt för riket. I storstadsregionernas förortsområden har andelen socialhjälpstagare emellertid stigit till ännu högre tal. Det är alldeles uppenbart att strukturförändringar i det svenska näringslivet skett mycket snabbt . Den vanligaste anledningen till att man behöver socialhjälp är sjukdom eller arbetsoförmåga. Variationerna i de ekonomiska konjunkturerna återspeglas på många sätt. Ett av de viktigaste är arbetslöshetssiffrorna. En närmare analys av sambandet mellan arbetslöshetsprocent och procent hjälptagare som utförts av (Fattigdom i välfärden) visar klart att konjunkturvariationema slår direkt igenom på andelen socialhjälptagare och detta med mycket stor styrka. Sammanfattningsvis kan man säga att variationerna i arbetslösheten förklarar av variationerna i andel hjälptagare . Konjunkturnedgången efter 1965 har slagit olika hårt i olika grupper av befolkningen. Arbetskraftsundersökningama visar att ökningen i arbetslösheten bland männen har varit kraftigast dels bland de yngre, dels bland de äldre arbetarna. I åldersgruppen har ökningen varit lägst. Inom gruppen de äldre gifta männen har man emellertid i stort sett en oförändrad andel hjälptagare trots den ökande arbetslösheten . Bland de yngre förekommer däremot en betydande ökning av andelen socialhjälpstagare. Ökningen i andelen hjälptagare bland männen under konjunkturnedgången är troligen ett resultat av samspelet mellan ökande arbetslöshet, bristerna i arbetslöshetsförsäkringen och skillnaderna i försörjningsbörda. Bostadskostnaderna är den viktigaste faktorn bakom ökningen av socialhjälp till barnfamiljerna . Höjningen av livsmedelspriserna är troligen också en sådan ny faktor. Socialhjälpstagarna är en liten del av alla dem som drabbas av riskfaktorerna. Ett ekonomiskt läge, där stora grupper får ökade svårigheter att klara sin försörjning och måste anstränga sig mer än tidigare för att inte bli socialhjälpstagare, leder sannolikt till en än mer negativ reaktion mot ökad socialhjälp, eftersom den endast tillfaller en liten del av de drabbade. Generella åtgärder mot det som orsakat socialhjälpsbehovet upplevs möjligen rättvisare. Generella åtgärder kan vidtas som riktar sig mot bostadskostnaderna eller som når alla barnfamiljer. De undersökningar som f. n. föreligger om de socialpolitiska åtgärdernas effekt visar att trygghetssystemet inte är heltäckande. motioner föreslår vi etappvis införande av en allmän sysselsättningsförsäkring och en parlamentarisk utredning med uppdrag att kartlägga och samordna det socialpolitiska bidragssystemet. senare hälft väcktes från ett flertal motioner angående den psykiska hälsovården. Dessa har resulterat i en kartläggning av den debatt som förts på området. Denna kartläggning har redovisats i Psykisk hälsa och mänsklig miljö av Hans Lohman. I nya partiprogram framhålls bl. Vid sociala distriktscentraler i kommuner eller kommundelar skall man kunna få social och juridisk rådgivning, psykologisk och psykiatrisk hjälp. Där bör också andlig vård kunna förmedlas. Dessa socialcentraler skall fungera som bas för uppsökande verksamhet och organisera jourtjänst även och . Det är önskvärt att servicecentralerna samordnas med den öppna sjukvården. En besvärande oklarhet räder fortfarande om ansvarsfördelningen inom det mentalhygieniska området. Mest brännande är frågan om de öppna vårdformernas organisation, där den nuvarande splittringen allvarligt försvårar en rationell människovärd. Det finns i planeringen på området en strävan att få fram en mera samlad organisation, men de skilda huvudmannaskapen för socialvård och sjukvård skapar härvid principiella problem, som bara till en viss grad kan lösas genom samarbetskonstruktioner. Denna fråga torde emellertid kunna lösas på ett bättre sätt när länsberedningen framlägger sina förslag. riktlinjer för den öppna sjukvården syftar till att skapa vårdcentra i varje kommunblock. Utbyggnaden av dessa pågår f. n. arbetar socialutredningen med frågan om samordning av socialvårdens olika hjälpverksamheter inom socialcentra. Möjligheterna att integrera dessa två typer av centraler blir av stor betydelse för vårdarbetets inriktning och karaktär. Enligt vår mening, som framgått bl. a. av de ovan omnämnda riksdagsmotionerna, måste största vikt läggas vid de socialt och psykologiskt orienterade vårdformerna, som vården utgår från en helhetssyn. Vårdorganet måste därför ha möjlighet att utföra en allsidig social psykologisk och medicinsk bedömning av vårdfallen. Det är följaktligen enligt vår mening i hög grad angeläget att den försöksverksamhet som planerar i vissa kommunblock med samordning social och medicinsk öppen vård i socialcentra kommer i gång. Den försöksverksamhet som redan pågår bör utvärderas och leda till rekommendationer för landstingens och kommunernas organisation av en integrerad och decentraliserad social service. En angelägen förbättring av det generella trygghetssystemet och en utbyggnad av den sociala servicen kommer i varje fall inte inom överskådlig tid att undanröja behovet av individuellt inriktade socialvårdsinsatser. Fattiga människor som präglats av sitt eget sociala arv, sjuka och utstötta människor saknar förutsättningar att av egen kraft skapa gynnsammare livsvillkor för sina barn än för sig själva. Genomgående i undersökningar av långvarigt socialhjälpsberoende är den starka översjukligheten hos de vuxna, både i fråga om psykiska och i fråga om fysiska åkommor. Ensamhet och isolering följer i spåren, likaså en skygg misstrogen hållning mot omvärlden. har man mött begreppet mångproblemfamiljer inom socialvården. Man syftar då på familjer med problem, vilka griper över på flera olika vårdområden. Familjer där ett flertal olika medlemmar är problematiska och i behov av stöd eller annat ingripande från olika samhälleliga organ. Något påtagligt yttre förfall behöver inte förekomma. Det uppstår ofta trassel som gör familjerna ständigt aktuella för samhällsorgan av skiftande slag. Mycket av detta sociala trassel återfinns hos problemfamiljerna i förtätad form och övergår från föräldrar till barn. I första hand i de stora städerna finns tusentals människor som samhällets insatser inte nått eller där insatserna varit otillräckliga. De beter sig ofta på ett sätt som avviker från vad som anses normalt. Många av dem saknar bostad, många är svårt alkoholiserade, andra är läkemedelsmissbrukare. I många fall har ett oregelbundet levnadssätt undergrävt hälsan med sjukvårdsbehov som följd. Deras missanpassning kan komma till uttryck på olika sätt, men man kan se vissa gemensamma drag. Flertalet av dem omfattar nog i samhället gängse normer, men är oförmögna att leva upp till dem. Inom vissa grupper utvecklas emellertid avvikande normsystem. Även om de själva kan ha stort kontaktbehov, stöts de ofta bort av närståendes attityder eller skräms av konventionellt beteende i omgivningen. De hänvisas i hög grad till varandra, vilket leder till att gruppen sluter sig fastare samman, och det avvikande beteendet förstärks. strävar socialarbetarna mot nya behandlingsformer som familjeterapi och gruppterapi. börjar socialarbetarna orientera sig bort från individperspektivet till ett samhällsperspektiv, dvs. man betonar livsmiljöns inflytande på individens utveckling. Socialvården måste vara både individcentrerad och samhällscentrerad. har socialvården skyldighet att bedriva s. k. uppsökande verksamhet. Denna verksamhet har främst riktat sig till fysiskt och psykiskt handikappade samt äldre, vilket varit en riktig prioritering. Det är emellertid angeläget att den uppsökande verksamheten söker nå även problemfamiljer och ensamstående med sociala handikapp, i nya partiprogram framhålls också: Personlig omsorg och hänsyn är en viktig del av vården. Respekten för människans värdighet och integritet skall genomsyra all vård. Tvång skall i största möjliga utsträckning undvikas. har man strävat efter att ersätta tvångsåtgärder med fria och öppna arbetsformer. Den tvångsmässiga vårdsituationen är 2* 1973. Bristen på motivation kan motverka behandlingsarbetet. Ytterligare nackdelar är kategoriseringen av vårdtagarna och den isolering som blir följden av institutionsvård. Strävanden att undvika tvånget får emellertid inte leda till att samhället ger upp ambitionen att rehabilitera sina utstötta. Frihetsberövanden bör så långt möjligt ersättas av en utökad uppsökande verksamhet som erbjuder de vårdmöjligheter som finns. Inom institutioner av olika slag bör mer demokratiska behandlingsformer eftersträvas. Intagna och personal kan gemensamt diskutera fram lämpliga arbetsformer. Ansvaret för patientens vård kommer då att ligga även på honom själv och inte enbart på personalen. Huvudansvaret för vården av människor med svårigheter måste ligga på det allmänna. Man bör dock ta till vara de vårdmöjligheter som erbjuds på frivillig väg genom initiativ från ideella organisationer eller enskilda. Den personlighetsförändring som krävs för att bryta med ett tidigare levnadsmönster och acceptera allmängiltiga normer sker troligen lättast inom en grupp, där man möter lojalitet och direkt uppmuntran i kombination med vissa bestämda krav. Det har i praktiken visat sig att vissa kristna och andra ideellt arbetande grupper uppvisat goda resultat när det gällt att ge f. d. alkoholoch narkotikamissbrukare inte bara tillfällig lindring och vård utan också en möjlighet till ett annorlunda levnadssätt. För den ökade satsning som krävs för att hjälpa svårare fall är det av största vikt att ta till vara de erfarenheter som gjorts av religiösa och ideella organisationer. Vid sidan av samhällets egna vård- och hjälpinsatser bör i större utsträckning stöd utgå till de ideella och religiösa organisationer som frivilligt försöker hjälpa de socialt utstötta. Anslaget till länkrörelsen har tidigare ökat med . föreslår departementschefen en höjning med ytterligare . för att en möjlighet skall öppnas att ge bidrag även till andra organisationer som sysslar med rehabilitering av narkotika- och alkoholskadade personer. Härigenom tillgodoses i princip vårt av biträdda förslag. Höjningen är emellertid enligt vår mening alltför begränsad. Vi föreslår att anslaget höjs med ytterligare . Även i syfte att motverka den politiska fattigdomen kan uppsökande arbete ge resultat. I , och har man i huvudsak goda erfarenheter av vad som i fått namnet samhällsarbete. Samhällsarbete är en metod att arbeta med social förändring. Samhällsarbete bygger på en positiv människouppfattning och handlar därför mindre om hur människor skall hjälpas än om hur förberedelser skall kunna vidtas för att stimulera människor att tillsammans med andra påverka sina egna livsvillkor. Den utgår ifrån, på samma sätt som folkrörelserna i sin begynnelse, att det finns talang och initiativförmåga även hos en underprivilegierad befolkning. uppgift är att sätta enskilda människor eller grupper i en likartad situation i kontakt med varandra och i kontakt med andra grupper inom ett geografiskt avgränsat område. Det är angeläget att samhällsarbetets metoder tas upp i socialvårdens fältarbete. Detta bör påverka utbildningen av socialarbetare vid socialhögskolorna men också socialutredningens arbete. Offentliga insatser kan emellertid aldrig ersätta det personliga ansvarstagandet och den ideella kraften i de frivilliga folkrörelserna. De har eller bör ha en självklar plats i samhällsarbetet och kan på ett sätt som kommunen sällan förmår förena konkreta insatser med en personlig omsorg. Deras arbete bör stödjas. Med hänvisning till det anförda hemställs a. att som sin mening ger Kungl. Maj:t till känna vad som i motionen anförts angående sociala distriktscentraler och samhällsarbete, b. att under huvudtitel J7 Bidrag till länkrörelsen m. fl. organisationer anvisar ett i förhållande till Kungl. Maj:ts förslag med . förhöjt anslag av . () () . (fp () () () L , AB 0100473