mot · FW021939 · 1973-04-26 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:96 angående reglering av priserna på jordbruksprodukter, m. m. Det är ett gammalt rättvisekrav som tillgodoses genom propositionens förslag om prisstöd till rennäringen. Genom att renköttet i princip ges ett prisstöd av ungefär samma storlek som nötköttet i övre blir rennäringen jämställd med det norrländska jordbruket. Genomsnittligt kommer var och en av de 750 renskötarna att få ett årligt prisstöd av , vilket innebär att rennäringen tillförs 1,5 milj. kr. Till grund för förslaget ligger en utredning som gjorts av en arbetsgrupp med representanter för statens jordbruksnämnd och lantbruksstyrelsen. Enligt renlängderna för uppgår antalet renar till 166 000 exklusive årskalvar. Tillgången på renbete medger emellertid att antalet renar ökas till 260 000 exklusive årskalvar. Bruttoinkomsten inom renskötseln beräknas av utredningen till ca . per person och år och nettoinkomsten till ca . per person och år. Inkomsten är högst i (bruttoinkomst 17 700) och lägst i (bruttoinkomst ca 11 600). Men inkomsterna skulle enligt utredningen, som refereras i propositionen, kunna höjas avsevärt om renstammen ökades, köns- och ålderssammansättningen ändrades, slaktuttaget förbättrades och arbetskraftsåtgången minskades. Arbetsstyrkan skulle vid nuvarande renantal kunna minska till ca 330 personer. Vid det angivna högre renantal, som är möjligt, skulle ca 520 personer behövas. Bruttoinkomsten skulle kunna öka till ca . per person och år om rationaliseringsmöjligheterna utnyttjades helt, heter det i propositionen. Med all säkerhet är det angivna målet ändå en kraftig underskattning av de verkliga möjligheterna. Det är långt kvar innan rennäringen nått samma nivå som det moderna jordbruket i fråga om djuravel, betesförbättringar, bekämpning av parasiter osv. Dessutom är det ju väl känt att det s. k. moderna skogsbruket kalhuggning, hyggesplogning etc. medfört en inte oväsentlig inskränkning av vinterbetesmarkerna för vissa samebyar. I det här sammanhanget finns det inte anledning att mera utförligt beröra det krav på kompletterande sysselsättningar som ställts av samerna själva, särskilt genom landsmötena och genom . Men det kan vara värt att notera den positiva kontrast som den aktuella arbetsgruppens utredning bildar gentemot det från flera synpunkter mycket anmärkningsvärda yttrande som i gjorde till lantbruksstyrelsen och sorn är rubricerat Om undersökning och planering av sysselsättningsskapande åtgärder inom renskötselområdet. I detta yttrande sades bland mycket annat att möjligheterna att placera ett betydande antal samer i arbete utanför renskötseln är i flera kommuner i inland starkt begränsade och att man nödgas acceptera tanken att många av de friställda och undersysselsatta samerna måste räkna med att få sin sysselsättning ordnad genom samhällets försorg på samma sätt som gäller för andra arbetslösa i bygden. Man får i yttrande ett intryck av att det gäller en verkligt stor befolkning, när det i själva verket något som framgår av statistiken i yttrandet rör sig om 383 renskötarhushåll med 1 290 familjemedlemmar i de norrbottniska fjällsamebyarna. I kontrast härtill står den realistiska optimism som kännetecknar arbetsgruppens utredning och som vi här citerar ur propositionen, s. 31: Utvecklingsmöjligheterna inom renskötseln är enligt utredningen goda om det ekonomiska stödet enligt rennäringskungörelsen fullt Rationaliseringssträvandena inom rennäringen syftar bl. a. till att öka renstammen. Med hänsyn till den arbetsstyrka som kommer att krävas vid ett optimalt renantal finns det inte anledning att på kort sikt minska antalet sysselsatta inom renskötseln. I remissyttrandena görs en kritisk kommentar av i , som betonar att nötköttsproduktionen i norra får prisstöd även på ett annat sätt och i väsentligt större omfattning än genom pristillägg för kött, nämligen genom pristillägg för mjölk. Från denna synpunkt menar i borde pristillägget för renkött beräknas efter väsentligt generösare grunder än för nötkött. Vi delar denna uppfattning. Vi anser att pristillägget borde vara . per ren i stället för föreslagna . och att medelsbehovet därför borde beräknas till 2,3 milj. kr. i stället för föreslagna 1,5 milj. kr. Med hänvisning till det anförda hemställes att vid behandling av Kungl. 1973:96 måtte besluta den ändringen att prisstödet till renkött sätts till . per slaktad ren och att medelsbehovet beräknas till 2,3 milj. kr. (vpk) (vpk)