mot · FW021083 · 1973-01-26 00:00:00 — av fröken m. fl. om reformer inom kriminalvården. Det successiva reformarbete inom kriminalvården, som pågått , har avsett att anpassa verksamheten till den målsättning för kriminalpolitiken som angivits i . För att möjliggöra en helhetsbedömning tillsattes kriminalvårdsberedningen 1971 med uppdrag att samordna föreliggande reformförslag och föreslå riktlinjer för det fortsatta reformarbetet. Beredningens förslag ligger , efter remissförfarande, till grund för hemställan i prop. 1973:1 (bil. 4 ) att godkänner de allmänna riktlinjer för kriminalvårdens fortsatta utformning som anges i propositionen. Fördelningen mellan kriminalvården och samhällets allmänna hjälp- och stödorgan beträffande ansvaret för de dömdas personliga och sociala rehabilitering Kriminalvårdsberedningens principiella ståndpunkt innebär, att ansvaret för kriminalvårdsklientelets rehabilitering skall delas lika mellan kriminalvården och myndigheter och vårdorgan utanför kriminalvården. Propositionen säger samma sak med orden: Kriminalvårdens klienter har samma rätt till samhällets stöd och hjälp som andra medborgare. I fråga om resursbehovet finns emellertid anledning till skärpt uppmärksamhet. Departementschefen föreslår förstärkning på frivårdens område i överensstämmelse med kriminalvårdsberedningens förslag och finner det i övrigt tillräckligt med de överläggningar mellan och andra statliga och kommunala organ som redan inletts och med en intensifiering av samarbetet med arbetsmarknadens parter för att detta skall leda fram till överenskommelser. En rad remissinstanser har uttryckt oro för att ökade vårdanspråk och existerande vårdresurser skall komma i obalans. finner det t. ex. angeläget att de resurser utanför kriminalvården som hela den föreslagna reformen förutsätter i realiteten kommer att stå till förfogande. understryker, att beredningens förslag om ökad satsning på frivården står och faller med att åsyftat vidgat samarbete med andra myndigheter på det lokala planet verkligen kommer till stånd. Når man inte detta syfte, måste hela resultatet befaras bara bli en ytterligare splittring av kriminalvårdens egna personalresurser. anser, att kriminalvårdens behov av integrerade hjälp- och stödåtgärder får bedömas och tillgodoses i takt med vunna erfarenheter och möjligheter att ställa hälso-, sjuk- och socialvårdsresurser till förfogande. utredning om behandling av psykiskt avvikande anför i sitt yttrande att vägande skäl talar för ett upphävande eller en väsentlig inskränkning av den s. k. jämställdhetsregeln. Detta skulle innebära att omkring 200 personer som överlämnas till sluten psykiatrisk vård skulle komma att dömas till påföljd av samma slag som övriga lagöverträdare och alltså omhändertas av kriminalvården. I så fall kommer krav på ökad tillgång till psykiatriskt skolad personal i kriminalvården liksom på ökade differentieringsmöjligheter. Utredningen har dock ännu icke avgivit sitt betänkande. och beklagar, att inga förberedande kontakter har tagits under utredningsarbetet. Beredningens förslag har icke fått tillräckligt konkret innehåll för att möjliggöra överblick av konsekvenserna för landstingen som huvudmän för sjukvården eller för primärkommunerna i fråga om socialvården. Propositionen ger härvidlag ingen ökad konkretion. Även om mycket talar för en sådan integrering av kriminalvården och den allmänna social-, sjuk- och hälsovården som propositionen föreslår, lämnas i okunnighet om hur uppgifts- och resursfördelning skall ske för att förverkliga kraven på integrering och delat ansvar utan en ökad satsning på berörda vårdområden. anstaltssystern och regionala organisation Det förslag till omstrukturering av kriminalvården, som föreligger, har till grund kriminalvårdsberedningens uppdelning av anstaltsklientelet i tre grupper. Departementschefen ger kritiska remissinstanser rätt i att uppdelningen är schematisk och inte helt invändningsfri. Det torde inte finnas någon kvalificerad klientelundersökning, som kunnat ge färska data som underlag för beredningens analys av anstaltsklientelets sammansättning. Den enda vetenskapliga undersökning av ungdomsfängelseklientelet, som på initiativ av fångvårdens byggnadskommitté igångsatts under ledning av kriminologiska institutionen vid , har inte slutförts. Trots detta finner departementschefen att förslaget på ett tillfredsställande sätt fyller sitt syfte att anvisa praktiskt genomförbara och ekonomiskt realistiska metoder att lösa det svåra problemet med anstaltsklientelets övergång från anstalt till frivård. Det behöver knappast råda oenighet om det angelägna i det nämnda syftet. Men förslaget till anstaltsorganisation och ändrad regional indelning torde kräva omfattande lagändringar. hävdar t. ex. att de flesta påföljderna enligt berörs. Och ungdomsfängelsenämnden ser mycket allvarligt på uppluckringen av principen att unga lagöverträdare skall omhändertas på särskilda anstalter och menar, att kriminalvårdsberedningen avfärdat ungdomsräjongen på ett sätt som inte ger dess verksamhet rättvisa. Enligt skall anstaltsvården av den som dömts till ungdomsfängelse som regel försiggå i ungdomsanstalt. Skall nu detta bli föremål för ändringsförslag eller skall kriminalvårdsklientelet komma att fördelas mellan riksanstalter och lokalanstalter enligt administrativa myndigheters fria bedömande? Departementschefen aviserar i propositionen (s. 149) förslag till ny behandlingslag samt därav föranledda ändringar i . Den tillsatta brottskommissionen skall föreslå åtgärder för upprätthållande av lag och ordning och kommer rimligen också att nalkas . Det torde erbjuda stora svårigheter att nu ta ställning till kriminalvårdsreformer, medan ännu målsättningen för kriminalpolitiken är föremål för översyn. Återverkningar på utvecklingen av brottsligheten har i sitt yttrande till kriminalvårdsberedningens betänkande behandlat frågan om förslagens återverkan på utvecklingen av brottsligheten. Utan att peka på annat samband än det tidsmässiga mellan utökningen av frivården och minskningen av anstalt svård en å ena sidan och den kraftiga ökningen av brottsligheten å den andra hävdar , att förutsättningen för att kriminalvård i frihet skall ge resultat under alla förhållanden är att tillräckliga resurser tillförs frivårdsorganisationen. Även riksåklagaren och i uttalar oro för att kriminalvårdsberedningens förslag kan få en ogynnsam inverkan på brottslighetens utveckling. Den sistnämnda vill starkare framhålla vikten av ett ökat samhällsskydd än vad som görs av beredningen och tillägger: Den oro och rädsla som en stor del av allmänheten onekligen känner inför kriminaliteten får inte nonchaleras. Betänkandet innehåller många goda förslag, men det är dock i flera fall fråga om experimentåtgärder, om vilka man inte vet om de kommer att minska brottsligheten. De tre här ovan behandlade frågorna, nämligen om uppgifts- och resursfördelningen mellan kriminalvården och den allmänna social-, sjukoch hälsovården, om förändringar i påföljdssystemet samt om eventuella följdverkningar på brottsutvecklingen är, menar undertecknade motionärer, lämnade obesvarade i föreliggande proposition. Starka skäl talar för att får ta ställning till reformförslag på kriminalpolitikens och på kriminalvårdens områden. Detta borde kunna få ske i fråga om propositionen om de allmänna riktlinjerna för kriminalvårdens fortsatta utformning, eftersom brottskommissionens utredning avses föreligga och eftersom förslag till ny behandlingslag och därav föranledda ändringar i aviserats till innevarande år. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att måtte som sin mening uttala, att reformer på kriminalvårdens område bör grundas på den målsättning för kriminalpolitiken, som anges i . () HANS ()