mot · FW021657 · 1973-03-27 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:58 med förslag till lag om ändring i allmänna prisregleringslagen (1956:236), m. m. I motionen avvisas Kungl. Maj:ts förslag i propositionen 1973:58 om sådana ändringar i nu gällande allmänna prisregleringslag (1956:236) att lagens tillämpningsområde väsentligen vidgas. Det anförs att prisstopp och liknande prisregleringsåtgärder även i fortsättningen bör betraktas som extraordinära åtgärder som endast skall tillgripas i krisstituationer. Nackdelarna med prisreglering betonas med hänvisning till de äldre utredningar på detta område som gjorts. Om den departementspromemoria, som låg till grund för propositionen, konstatareras att denna var dåligt underbyggd. En mindre ändring av prisregleringslagen föreslås. En uttrycklig möjlighet att utfärda partiella prisstopp bör inskrivas i lagen. Det betonas emellertid att också för partiella prisstopp skall gälla att det är fråga om exceptionella åtgärder som endast får tillämpas i krissituationer. gällande prisregleringslag trädde i kraft . Den tillämpades första gången , då Kungl. Maj.t utfärdade en kungörelse om prisstopp på livsmedel. Lagen är i första hand avsedd att tillämpas i krig eller vid krigsfara. Därutöver äger Konungen förordna om prisstopp om det av annan anledning uppkommit betydande fara för allvarlig stegring av allmänna prisläget inom riket. priskontrollutredning, som utarbetade förslag till nu gällande prisregleringslag, menade i sitt betänkande Konkurrens och priser (SOU 1955:45) att det fanns skäl för att en lagstiftning om prisreglering gick längre än lagstiftningen om förfogande och ransonering. Man var emellertid angelägen om att poängtera prisregleringslagstiftningens kriskaraktär och begränsa fallen för dess tillämpning. En viss begränsning av lagens tillämpningsområde låg däri, menade man, att det krävs att det skall vara en företeelse som påverkar det allmänna prisläget. Beredskapslagstiftningen skulle alltså inte kunna sättas i kraft enbart på grund av en omständighet, som blott påverkade prisläget inom en mindre del av marknaden, såvida inte prishöjningen kunde förmodas komma att sprida sig till övriga delar av ekonomin. betonade vidare, att det skulle vara fråga om allvarlig stegring av prisläget. Om än man inte var beredd att kvantifiera detta, menade man att uttrycket täckte vad som avsågs, nämligen att det skall vara fråga om ett påtagligt krisläge och att en direkt priskontroll icke är avsedd att ingå som ett normalt led i statsmakternas ekonomiska politik. Det var alltså utredningens uppfattning att lagstiftningen endast skall tillämpas, då tillämpningen framstår som alldeles ofrånkomlig och då det inte är möjligt att bekämpa prisstegringarna med normala ekonomisk-politiska verktyg. Därtill fogas den ytterligare begränsningen, att faran för allvarlig stegring av det allmänna prisläget inom riket skall vara betydande. var alltså angelägen om att betona lagstiftningens beredskapskaraktär: att det var fråga om en lagstiftning, som endast sätts i kraft under vissa angivna förhållanden med risk för starka rubbningar i den samhällsekonomiska balansen. Utredningen betraktade dessa som extraordinära fall. Också i propositionen om allmän prisregleringslag (1956:147) betonades lagförslagets karaktär av krislagstiftning. Så hette det bl. a. i departementschefens yttrande att prisreglering vid sidan av krigs- och krigsfarefallen förutsätter ett påtagligt krisläge med betydande fara för en inflatorisk prisstegring. Det framhölls vidare att enbart en stegring av jordbrukspriserna i producentledet sorn håller sig inom de gränser vilka dragits upp av statsmakterna i samband med jordbruksregleringarna givetvis inte kan åberopas som grund för en tillämpning av prisregleringslagen. Prisreglering skulle tillgripas enbart då det befanns oundgängligen nödvändigt. priskontrollutredning behandlade i sitt betänkande Konkurrens och priser också de möjliga effekterna av priskontroll. Man diskuterade tänkbara fördelar med priskontroll men fann att blott i vissa extraordinära situationer, där en inflatorisk löne- och prisspiral är under full utveckling, prisreglering kan vara ett verksamt medel för att stabilisera prisnivån. Bland priskontrollens tänkbara olägenheter nämner priskontrollutredningen kostnaderna för administrationen av priskontrollen, risken för minskad konkurrens, risken för minskad utvecklingstakt, snedvridning i varuförsörjningen, risken för att priskontrollen skall verka prisuppehållande, sämre kvalitet eller sämre service, möjligheten att svenska företag får sämre konsolideringsmöjligheter på den svenska marknaden än utländska företag, snedvridande verkan på distributionens struktur. Utredningen bedömde samtliga dessa möjligheter som sannolika effekter av priskontroll. Dess slutsats efter att ha vägt samman fördelar och nackdelar blev därför att priskontroll medför nackdelar av sådan storleksordning att den i regel inte får tillgripas vid inflation av inhemska orsaker. Också stabiliseringsutredningen diskuterade i sitt betänkande (SOU 1961:42) användningen av prisreglering som instrument i den ekonomiska politiken. Sammanfattningsvis konstaterade man: Nackdelarna med priskontroll som ett ekonomiskt-politiskt medel, som vi inte här behöver gå närmare in på, är enligt vår mening så betydande, att vi anser att det endast kan komma i fråga i rent extraordinära situationer. Vi förutsätter att de prisstegringsimpulser, som under mera normala förhållanden kan uppkomma till följd av temporära eller partiella efterfrågeöverskott, skall bemästras med övriga ekonomisk-politiska medel och att den fria konkurrensen vid nuvarande struktur och institutionella förhållanden i vårt näringsliv även vid hög ekonomisk aktivitet skall kunna göras så effektiv som prisregulator, att antalet fall där prisövervakning måste resultera i åtgärder, i första hand förhandlingar, inte blir större än att de administrativt kan bemästras. Som medel mot kostnadsinflation kan priskontroll å andra sidan av ovannämnda skäl inte vara lämpligt. Vi hyser också den förhoppningen att det skall visa sig praktiskt möjligt att med generella medel, prisövervakning och näringsfrihetsbefrämjande åtgärder, få till stånd en prisnedgång, som kompenserar de inom vissa branscher nödvändiga prisstegringarna. Det kan i detta sammanhang också vara värt att nämna, att den inom tillsatta arbetsgruppen för prisövervakningsfrågor fastslog, att verkningarna av en prisreglering i allt väsentligt skulle vara negativa. Prisregleringen skulle sålunda leda till bland annat ett minskat urval av varor, minskad priskonkurrens, tendenser till högre prisnivå än vid fri prissättning, snedvridning i produktion och varuförsörjning samt på en långsammare tillväxttakt i ekonomin. Detsamma fastslog bankoutskottet så sent som (utlåtande nr 15): Erfarenheten visar att ett allmänt pris- och lönestopp, även om det är av temporär natur, kan få allvarliga konsekvenser för samhällsekonomin. Som grund för den i proposition nr 58 föreslagna ändringen i prisregleringslagen ligger en inom upprättad promemoria (Ds H 1972:4) angående prisreglering som stabiliseringspolitiskt instrument. Det görs där gällande att de ändringar som föreslås inte står i motsättning till den grundsyn på prisreglering som präglar lag och som ovan redovisats. Inte desto mindre står det helt klart att man i departementspromemorian inte ser på prisregleringar som det extraordinära krisinstrument som förarbetena till den nu gällande lagen förutsatte att det skulle vara och som speglas i lagtextens utformning. En prisreglering kan, menar man, bidraga till att på kort sikt nå stabilitet i prisutvecklingen; vidare att prisstegringar genom en prisreglering kan stoppas med omedelbar verkan. En temporär prisreglering kan också, hävdas det, på verka dämpande på prisutvecklingen. De risker för spridning av prisstegringsimpulser som en konjunkturuppgång sägs innebära skulle enligt promemorian kunna begränsas eller helt elimineras genom att man i ett tidigt skede ingriper mot prisstegrings tendenser inom enskilda branscher eller varuområden. Inte minst detta uttalande antyder att man menar att prisregleringsåtgärder skall kunna bli en normal och återkommande företeelse i den ekonomiska politiken. Som bakgrund till detta ändrade synsätt på prisreglering som ekonomisk-politiskt instrument anförs i departementspromemorian att takten i den internationella prisutvecklingen ökat senare del och . Bland de faktorer som skulle ligga bakom denna utveckling nämns att man i en rad industriländer i allt högre grad sökt värna om sysselsättningen. Vidare pekar man på skillnaderna i produktivitetsutveckling mellan skyddade och konkurrensutsatta sektorer av näringslivet och på koncentrationen inom industri och handel. Man pekar också på att en rad andra länder vidtagit prisreglerande åtgärder. Denna analys är klart otillräcklig och behäftad med betydande svagheter. Att sysselsättningningsgraden kan påverka takten i penningvärdeförsämringen utesluter vi i och för sig inte. Erfarenheterna från visar emellertid att motsatsen inte gäller hög arbetslöshet ger inte stabila priser. Inte heller för svenskt vidkommande gäller att de senare årens stegrade inflationstakt skulle motsvaras av en ökad sysselsättning. Vi anser inte heller att koncentrationen inom närinsliv och handel kan anses vara en förklaring till den högre inflationstakten. I betydande utsträckning torde snarare tillkomsten av stora enheter inom handeln köpcentra, stormarknader osv. ha verkat prispressande. En förklaring till den s. k. butiksdöden är ju att de mindre butikerna inte kan hålla lika låga priser som dessa stora försäljningsenheter. Däremot finner vi det sannolikt att skillnaden i produktivitetsutveckling mellan skyddade och konkurrensutsatta näringar har haft betydelse för prisutvecklingen. Inte minst den offentliga sektorns expansion torde ha verkat prisuppdrivande. Att dessa problem inte kan lösas genom prisregleringsåtgärder är emellertid uppenbart. I ett, tydligen som polemik mot priskontrollutredning avsett avsnitt, redogörs i promemorian för erfarenheterna från det svenska prisstoppet 1970-1971. I fråga om verkningarna på konkurrensförhållandena görs gällande att över huvud taget inga indikatorer på att prisregleringen skulle ha lett till begränsningar av konkurrensen har kunnat observeras. Några verkningar på varusortimentet skulle heller inte ha varit märkbara. Rörande prisutvecklingen i under prisstoppet hävdas att de tendenser till onormalt snabba eller koncentrerade prisstegringar som fanns på marknaden bröts eller förhindrades. Prisstoppet visade sig alltså ge åsyftad effekt på kort sikt. Det är utomordentligt anmärkningsvärt att man utifrån ett så begränsat erfarenhetsmaterial som pristoppet 19701971 erbjuder i departementspromemorian drar långtgående slutsatser om prisregleringens verkningar. Detta påpekas också av en rad remissinstanser. Den kanske mest iögonenfallande bristen är att prisstoppet 19701971 i tiden sammanföll med en av de kraftigaste konjunkturnedgångar vi Erfarenhetsmässigt vet vi att perioder av konjunkturavmattning medför en påtaglig dämpning av prisutvecklingen. Därför finns det ingen som helst möjlighet att bedöma i vilken utsträckning prisstoppet medverkade till den lugnare prisutvecklingen och eller om denna helt kan tillskrivas konjunkturnedgången. Härav följer också att departementspromemorians slutsatser avseende prisstoppets effekter på konkurrensförhållandena och varusortimentet inte heller kan sägas vila på tillräcklig empirisk grund. Enligt vår bedömning har snarare den genomgång av effekterna av en prisreglering som redovisades av priskontrollutredning fortfarande aktualitet. De i proposition nr 58 föreslagna ändringarna av prisregleringslag kommer enligt vår bedömning, om de genomförs, att leda till att lagen helt ändrar karaktär. Departementschefen anför bl. a. att har uppstått behov av att tillgripa prisreglering i situationer på vilka prisregleringslagens nuvarande formuleringar möjligen inte utgör en helt adekvat beskrivning. I denna beskrivning kan vi helt instämma. De föreslagna lagändringarna går emellertid mycket längre än till en anpassning av lagtexten till den lagtillämpning som har bifallit. Maj:ts rätt att tillgripa prisstopp blir, som hovrätten för påpekar i sitt remissyttrande, utomordentligt vidsträckt och kommer i realiteten knappast att vara underkastad annan begränsning än vad vad som kan följa av prövning. De väsentligaste ändringarna framgår av sammanställningen nedan. Faran för prisstegringar behöver inte längre vara betydande för att lagen skall medge ett förordnande om prisstopp. för allvarliga prisstegringar kan sägas föreligga även i en situation då denna fara är liten. Lagförslaget medger ett förordnande om allmänt prisstopp även om faran för prisstegringar endast avser en begränsad sektor. Lagförslaget medger att prisstopp förordnas inom en sektor även om någon fara för prisstegringar inte föreligger inom denna sektor. Om sådan fara kan sägas föreligga inom någon sektor hindrar inte lagen att den kommer till tillämpning på vilken som helst annan sektor. Den prisreglerande myndigheten förutsätts kunna träffa överenskommelser med företag om högstapris. Sådan överenskommelse skall ej få frångås utan tillstånd av myndigheten. Konungen får rätt att förordna om anmälningsplikt för prishöjningar. Att medge regeringen en så vidsträckt rätt att ingripa i prisbildningen genom prisreglerande åtgärder under fredstid strider, enligt vår uppfattning, mot de grundläggande principerna om näringsfrihet och fri konkurrens som är grunden för den svenska ekonomin. utomordentligt allvarligt ingrepp i ekonomin. Det är direkt jämförbart med lönestopp och får t. ex. för hantverkare och småföretagare likartade effekter. I vissa fall kan en utebliven prishöjning leda till att verksamheten blir förlustbringande. För en liten näringsidkare utan kapitalreserver kan resultatet bli att han tvingas lägga ner sin verksamhet. Detta kan naturligtvis också få effekter på sysselsättningen. Vi kan emellertid inte generellt förkasta prisstopp som ett ekonomisk-politiskt instrument. Moderata samlingspartiet har dels 1970, deisi år i funnit ett tillstyrkande av de av regeringen företagna prisreglerande åtgärderna ofrånkomligt. Vi har därvid gjort den bedömningen att de prisstegringar som blivit följden av regeringens ekonomiska politik varit oacceptabla och att alltså en situation har förelegat på vilken prisregleringslagen varit tillämpbar. När regeringen därvid själv gjort den bedömningen att den varit ur stånd att bemästra situationen med normala ekonomisk-politiska medel, har vi inte funnit det rimligt att ej medge att krisinstrumentet prisstopp skulle få tillgripas. Vi anser emellertid att prisregleringar även fortsättningsvis skall vara krisinstrument, som inte tillgrips under normala förhållanden. Prisstegringar som håller sig inom ramen för den internationella prisutveckligen bör bekämpas med de traditionella, generella ekonomisk-politiska metoderna. Vi menar, liksom finansministern i sitt yttrande i propositionen 1956:147, att prisreglering endast skall tillgripas, då det befinns oundgängligen nödvändigt. Mot denna bakgrund anser vi att prisregleringslagen, för att kunna tillämpas även fortsättningsvis, skall förutsätta betydande fara för allvarlig stegring av det allmänna prisläget inom riket. I enlighet med tidigare ställningstaganden i anser vi emellertid att situationer kan uppkomma, då prisingripanden på begränsade varu- eller tjänsteområden kan vara motiverade. Vi finner det rimligt att ett tillägg görs till prisregleringslagen, som klart medger denna möjlighet. Det bör emellertid markeras att även sådana begränsade prisingripanden måste ses som extraordinära åtgärder, avsedda endast för krissituationer. Detta kan ske genom att formuleringen får en med det allmänna prisstoppsfallet parallell formulering. Det bör även betonas att prisstegringar som är en direkt följd av avtal mellan arbetsmarknadens parter eller liknande typer av avtal inte kan motivera en tillämpning av prisregleringslagen vare sig totalt eller på enskilda sektorer. Om det kan förutses att ett sådant avtal, om det träffas, kommer att innebära betydande fara för allvarlig stegring av det allmänna prisläget eller av priserna på viktiga varu- och tjänsteområden, måste andra typer av åtgärder sättas in innan avtalet är en realitet. Moderata samlingspartiet har i annat sammanhang förespråkat inkallandet av stabiliseringspolitiska konferenser med representanter för regeringen, de demokratiska oppositionspartierna och arbetsmarknadens parter. Det torde vara en typ av åtgärder som i situationer av det här beskrivna slaget är mer ändamålsenliga än prisreglering. Det bör också fastslås att prisstopp inte bör tillgripas mot prishöjningar, som är direkt orsakade av t. ex. prishöjningar på de internationella råvarumarknaderna. Skall utlandsgenererade prishöjningar kunna motverkas torde växelkursförändringar vara den enda framkomliga vägen. Propositionen förutsätter att överenskommelser skall kunna träffas mellan prisreglerande myndighet och företag om högstapris, såsom nämnts ovan. gällande prisregleringslag ger Kungl. Maj:t eller därtill utsedd myndighet rätt att förordna om högstapris i situationer då lagen i övrigt är tillämplig. Konstruktionen med överenskommelse om högstapris förefaller oss att vara en helt onödig utbyggnad av förefintliga bestämmelser. Någon anledning för ett företag att ingå en sådan överenskommelse torde inte föreligga, om det inte kan befaras att myndigheterna i annat fall tillgriper prisstopp eller förordnar om högstapris. Föreligger den situationen att prisregleringslagen är tillämplig och vederbörande myndighet bedömer ett förordnande om högstapris lämpligt, skall ett sådant förordnande utfärdas. Bedöms det däremot inte såsom lämpligt att förordna om högstapris, finns det ingen anledning att skapa ett system enligt vilket någon förmås att göra utfästelser om högsta pris. I vad slutligen gäller förslaget om skyldighet att anmäla prishöjning i innan sådan träder i kraft, kan vi heller inte se att en sådan bestämmelse skulle vara ändamålsenlig. Risken är i stället stor att ett förordnande om sådan anmälningsplikt tas som signal för kommande prisstopp och därigenom utlöser eller påskyndar en inflatorisk utveckling. Mot bakgrund av de anförda hemställes att beslutar A. att avvisa förslaget i proposition nr 1973:58 med förslag till lag om ändring i allmänna prisregleringslagen (1956:236), B. att för sin del antaga bifogat förslag till lag om ändring i allmänna prisregleringslagen. C.G. REGNÉLL (m) P.-O. () Lag om ändring i allmänna prisregleringslagen (1956:236) Härigenom förordnas i fråga om allmänna prisregleringslagen (1956:236), att 1 § skall ha nedan angivna lydelse. Kommer riket i krig, skola upphävas. Har av annan orsak uppkommit betydande fara för allvarlig stegring av allmänna prisläget inom riket, äger Konungen förordna att vad i 29 §§ stadgas, helt eller delvis, skall , högst varje gång, äga tillämpning. Förordnandet skall inom en månad i fall som avses. Under tid, då bestämmelserna däremot svarande stadganden i 10 Har av annan orsak uppkommit betydande fara för allvarlig stegring av allmänna prisläget inom riket, äger Konungen förordna att vad i 2-9 §§ stadgas, helt eller delvis, skall , högst varje gång, äga tillämpning. Har inom riket på viktigare varueller tjänsteområde uppkommit betydande fara för allvarlig prisstegring, äger Konungen på motsvarande sätt förordna, att på dessa områden vad i 2-9 §§ stadgas, helt eller delvis, skall äga tillämpning. Förordnandet skall inom en månad i fall som avses. i 29 §§ äger tillämpning, skola även -22 §§ tillämpas. Denna lag träder i kraft . GOTAB 73 3594 S 1973