mot · FW02337 · 1973-01-23 00:00:00 — av m. fl. om åtgärder mot nedskräpning av stränder vid vattenreglering m. m. Vattenkraftutbyggnad innebär ett omfattande ingrepp i landskapet. En av åtgärderna kan vara att skog inom dämningsområdet röjs, vilket obetingat är att föredra framför att låta döda träd stå kvar i eller under vattnet. Ett skrämmande exempel på utebliven röjning är vattenmagasinet Akkajaure, som bildats i hjärtat av när dämdes. Även om sporadiska röjnings- och städningsaktioner görs flyter på många håll halvruttna trädrester omkring eller ligger i hoptrasslade längs högvattenlinjen. Denna företeelse förekommer i varierande omfattning i praktiskt taget alla vattenmagasin. Det är erosion på grund av strömmarna, växlingen mellan olika vattennivåer och vågorna som förr eller senare får trädrötterna att lossna från sitt fäste. Detta gäller också den röjda skogen. Stubbarna flyter upp. Fördelarna med röjning är främst att man slipper se trädskelett stå kvar i vattnet. Eftersom vattendomstolarna numera vanligen brukar föreskriva röjning endast av dämningsstränder som ligger så till att allmänheten kan tänkas stötas av åsynen av trädskelett, betyder det att det i nästan varje vattenmagasin finns både oröjd skog och stubbar som flyter upp. Oavsett vad i de enskilda målen föreskrivit visar erfarenheten att stubbar och träd på många håll belamrar stränderna i varierande grad. Det måste innebära att vattenkraftföretag fäster föga hänsyn till denna form av nedskräpning. Att man för sedan inte ägnade nämnvärd omsorg åt att hålla stränderna och vattnen fria från denna bråte är kanske förklarligt liksom att de röster som då höjdes mot osnygghet av detta slag inte kunde göra sig hörda. Meni dag måste det anses vara anmärkningsvärt att de som fått tillstånd till reglering eller andra åtgärder i vatten inte i önskvärd utsträckning rensar stränderna. Städning borde rimligtvis ske systematiskt och kontinuerligt. Man måste ha klart för sig att detta inte enbart är en estetisk angelägenhet. Sålunda kan t. ex. båtar och fisknät skadas av de kringflytande träden och stubbarna. Badplatser kan göras oanvändbara. Det är inte sakägarna eller tredje man som skall behöva städa efter vattenbyggarna. Naturvårdslagen måste anses gälla även nedskräpning av detta slag. Ytterst har visserligen kommunen ansvaret för renhållningen i naturen, men här är det odiskutabelt att den till nedskräpning skyldiga är känd och alltså utan påstötning borde vidta nödvändiga åtgärder. Det synes emellertid nödvändigt att klart säger ut att följdverkningarna av dessa och liknande ingrepp i ett vattendrag skall motverkas kontinuerligt. Erfarenheten visar nämligen att vattenkraftföretagen ogär na gör mer än vad som pålagts dem i domslut. Samma uttalande från bör gälla flottningsföreningarnas ansvar för städning av flottlederna. Enligt uppgift från Luleälvsområdet nödgas strandägarna dras med stora mängder stockar och avfall från flottningen. Det kan förekomma i sådan omfattning att stränderna blir oanvändbara för t. ex. friluftsbad och fiske. Motsvarande förhållanden är kända från andra håll. Det bör slutligen understrykas att rensningsarbetena kan ge betydande sysselsättningstillskott i de bygder som berörs. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos Kungl. Maj:t begär att får i uppdrag att utfärda direktiv i syfte att åtgärda och förebygga nedskräpning längs stränder som förorsakas av vattenreglering, flottning m. m.