mot · FW021966 · 1973-04-27 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:94 om ändringar i vägtrafikbeskattningen m. m. Genomförandet av fordonsskattereform innebar bl. a. att begreppet totalvikt vidgades. föreslår nu enhälligt att ett särskilt viktbegrepp Skattevikt introduceras. Skattevikten föreslås i flertalet fall utgöra fordonets totalvikt. I fråga om s. k. påhängsvagnar skall skattevikten dock med viss maximering utgöras av den del av totalvikten som vilar på fordonets fasta axlar. Med totalvikt förstås summan av fordonets tjänstevikt och maximilast. Utredningen menar att förslaget, i vad det avser personbilar, medför att skattejusteringar inte längre skall behöva göras på grund av sådana ändringar av fordon som påverkar tjänstevikten. Ur bilskatteutredningens slutbetänkande kan förslaget belysas genom följande citat: I vissa fall föreligger jämlikt 10 § 5 mom VTF skyldighet att ställa in fordon för registreringsbesiktning efter det att fordonet ändrats. Bestämmelserna innebär, att sådan besiktning alltid skall ske, om fordonet försetts med utrustning som inte kan hänföras till dess utstyrsel. Viss sådan utrustning kan vara föreskriven för fordon på grund av att detta används för särskilt ändamål. Exempel härpå utgör mellanvägg och taxameter i taxibil. Ökar tjänstevikten kan även skatten för fordonet öka. minskar emellertid maximilasten lika mycket som tjänstevikten okar. Fordonsägaren får således på grund av tjänsteviktsbeskattningen betala högre fordonsskatt till följd av utrustning som är föreskriven för fordonet eller förbättrar detta, trots att totalvikten är oförändrad. Denna olägenhet har påtalats från olika håll, bl. a. av Motororganisationemas samarbetsdelegation i en till chefen för ställd skrivelse, som överlämnats till bilskatteutredningen. Sorn exempel påsäkerhetsfrämjande anordningar, vars användning motverkas av tjänsteviktsbeskattningen nämns i skrivelsen extra värmeapparatur, servoapparatur för styrning och bromsning samt olika hjälpmedel för att skapa bättre sikt och belysning. Ändras ett fordons utstyrsel föreligger skyldighet att ställa in fordonet för registreringsbesiktning endast om ändringen påverkar fordonets beskattningsförhållande. Ligger ett fordons tjänstevikt på gränsen mellan två skatteklasser kan en så liten detalj som montering av en extra strålkastare föranleda besiktningsskyldighet och medföra att högre skatt utgår för fordonet. En annan olägenhet med tjänsteviktsbestämmelserna är att tjänstevikten kan öka på grund av smutsavlagringar, fukt i absorberande material, korrosionsskyddande underredsbehandlingar m. m. Till följd härav kan vid ombesiktning ibland konstateras en tjänsteviktsökning som medför att fordonet kommer upp i en högre skatteklass. Bestämmelserna ter sig svårförståeliga och orättvisa för allmänheten och har vållat stor irritation. Från administrativ synpunkt är det olägligt att behöva ändra ett fordons beskattningsförhållande till följd av att det undergått vissa mindre ändringar. Dessa olägenheter skulle elimineras, framhålls det i betänkandet, om beskattningen skedde efter fordonets totalvikt, som f. ö. skulle medge större hänsynstagande till det enskilda fordonets kostnadsansvar (jfr. propositionen 1970:138). Emellertid kan frågan om övergång till totalviktsbeskattning enligt utredningens mening ej bedömas enbart principiellt. Hänsyn måste också tas till skatteeffekten för de enskilda fordonen. Med utgångspunkt i principen om ett oförändrat totaluttag av skatt för hela personbilsbeståndet har en undersökning gjorts om konsekvenserna, och resultatet pekar entydigt på att skatten i flertalet fall blir oförändrad, medan de höjningar resp. sänkningar som sker blir mycket måttfulla. En tabell på s. 285 i utredningens betänkande belyser närmare detta förhållande. Trots att departementschefen konstaterar att förslaget om en särskild skattevikt allmänt har biträtts vid remissbehandlingen, saknas enligt hans åsikt anledning att i fråga om personbilarna vidta de föreslagna åtgärderna, och han förordar följaktligen att personbilarna även i fortsättningen skall beskattas efter tjänstevikten. Någon egentlig motivering för denna till utredningens förslag negativa ståndpunkt återfinns inte i propositionen, vilket är förvånande. Av nyssnämnda tabell framgår dock att större fordon, t. ex. herrgårdsvagnar, drabbas av något högre skatt medan för lättare fordon en mindre reducering kan påräknas. Utan tvivel synes en sådan ordning stå i överensstämmelse med kostnadsansvarighetsprincipen. Av det citat ur betänkandet som ovan gjorts framgår tydligt att det nuvarande systemet är moget för en modernisering. En kontroll hos bilregisternämnden ger vid handen att antalet fall då skattejusteringar av den aktuella typen förekommer uppgår till inte mindre än cirka tjugo tusen . Beloppen, med vilka skatten justeras, är däremot mycket obetydliga och kan inte motivera den för systemets upprätthållande nödvändiga pappersexercisen, som måste vara administrativt betungande för såväl länsstyrelserna som bilregisternämnden. Åberopande det anförda hemställs att i syfte att införa en förenklad administration och bespara fordonsägarna onödiga olägenheter samt med ändring av departementschefens förslag beslutar att det av bilskatteutredningen föreslagna skatteviktsbegreppet skall tillämpas även på personbilar.