mot · FW021556 · 1973-01-26 00:00:00 — av m. fl. angående det fortsatta fysiska planeringsarbetet, m. m. Den fysiska riksplaneringen har länge varit starkt eftersatt. Detta har varit till stor nackdel då ett rationellt handhavande av landets resurser med en inriktning som ger alla människor en god livsmiljö på både kort och lång sikt förutsätter en ingående planering. höstriksdag tog ställning till den första etappen av den fysiska riksplaneringen avseende bevarande av främst kustområden. På det stora hela taget rådde stor enighet om detta beslut, vilket måste anses vara värdefullt för det fortsatta planeringsarbetet. För att nå målsättningen om en god livsmiljö för alla människor är det angeläget att det fysiska riksplaneringsarbetet fortsätter och att en samordning sker med annan övergripande samhällsplanering. I planeringen måste hänsyn tas också till olika sociala faktorer. Synpunkter på det fortsatta planeringsarbetet Vid höstriksdagens behandling av den fysiska riksplaneringen framhöll vi att i den fysiska riksplaneringen måste bevarandesynpunkterna spela en framträdande roll. Vi har mycket begränsade kunskaper om effekterna på lång sikt av de åtgärder som vidtas. Åtgärder som försämrar de nu rådande miljöförhållandena måste därför i största möjliga utsträckning förhindras. Inriktningen av planeringsarbetet bör vara sådan att inte minst förhållandena i människans närmaste omgivning blir bra ur miljöhänseende. Det gäller att skapa en god boendemiljö med nära tillgång till sådana fördelar som bl. a. en ostörd natur utgör. riksdag fastslog mycket bestämt att den fysiska riksplaneringen måste ske utifrån ekologiska utgångspunkter. Det är angeläget att det arbete som bedrivs för att klarlägga de biologiska sammanhangen får konkreta resultat i planeringsarbetet. I detta sammanhang vill vi understryka det angelägna i att den ekologiska forskningen kan intensifieras. En av de allvarligaste aspekterna från miljösynpunkt i samhällsutvecklingen är koncentrationen av bebyggelse och näringsliv. Koncentrationsutvecklingen medför att möjligheterna att skapa goda miljöer försämras. De utsläpp av avfall som trots en omfattande rening förekommer blir koncentrerade. Därutöver måste påpekas att den hittillsvarande koncentrerade bebyggelsen i stor utsträckning tillåtits utbreda sig på den bästa jordbruksmarken. Det är viktigt att man i det fysiska riksplaneringsarbetet tar hänsyn till konsekvenserna av koncentrationen och att planeringen också kan inriktas på att skapa alternativ. Ett framåtsyftande planeringsarbete får enligt vår mening inte ha som enda utgångspunkt att korrigera konsekvenserna av en olycklig samhällsutveckling. Det måste vara ett radikalare och för människorna mer angeläget alternativ att planeringsarbetet inriktas också för att anvisa alternativ i fråga om samhällsutvecklingen. Av särskilt stor vikt finner vi det vara att de stora värden som den bästa åkermarken representerar inte förstörs genom exploatering för bebyggelseändamål. Om sådan exploatering tillåts ske innebär det att stora tillgångar förstörs för alltid. Lantbruket måste tillmätas en stor betydelse i det fortsatta planeringsarbetet. Genom jordbruket hålls landskapet öppet, vilket är en förutsättning för att där skall finnas rekreativa värden. Jordbrukets betydelse i detta avseende synes numera vara allmänt accepterad, varför en positiv värdering måste tas som utgångspunkt i den konkreta planeringen. Det måste slås fast att det är ett vitalt riksintresse att den bästa jordbruksmarken bevaras för jordbruksproduktion. Någon svårighet att finna alternativ byggnadsmark finns i allmänhet inte. En strävan bör vara att fritidsbebyggelsen tillåts utveckla sig så att den kan utgöra ett komplement till den bofasta ortsbefolkningens byar. a. genom byggande av fritidshus i anslutning till jordbruksbebyggelsen kan rekreativa värden av stor betydelse skapas. Fritidshus i områden med vikande jordbruk kan bidraga till att hålla landskapet öppet. Därigenom skapas också förståelse mellan människor som har sin dagliga verksamhet i olika miljöer. Naturligtvis kan fritidsbyar fylla en stor rekreativ funktion. Vi finner det emellertid vara angeläget att påpeka att möjligheter till olika former av fritidsboende skapas. Den hittillsvarande utvecklingen har mot den bakgrunden i för hög grad varit inriktad på det kollektiva fritidsboendet. I de planöverväganden som fortsättningsvis skall göras är det angeläget att en bättre avvägning sker. Industrins lokaliseringsönskemål har inte som utgångspunkt de miljöpolitiska målsättningarna. Planeringsövervägandena måste naturligtvis ha som utgångspunkt att förhindra sådana etableringar som är ur miljösynpunkt felaktiga. Det lagstiftningsförslag som tog ställning för ger samhället bättre förutsättningar att på ett smidigt sätt förhindra en olämplig industriutveckling. Det vore av värde om man i de fortsatta planeringsövervägandena också kunde anvisa alternativa platser för att därigenom ge riksplaneringen en i detta avseende positiv inriktning. Det är viktigt att riksplaneringen bringas i samstämmighet med de regionalpolitiska strävandena. Från har vi i olika sammanhang hävdat att det är angeläget att nå en så långt möjligt decentraliserad bebyggelse- och näringslivsstruktur. Enligt vår mening bör riksplaneringen ha som utgångspunkt att främja en sådan utveckling. De restriktioner som miljöhänsynen ställer upp får naturligtvis inte överskridas, men enligt vår uppfattning finns av miljöskäl ingen anledning att geografiskt binda etableringen av viss industri i huvudsak till de större orterna. Avgörandena av sådana lokaliseringar torde få tas i det enskilda fallet. Enligt vår mening är det nödvändigt att kommunerna ges möjlighet att pröva lämpligheten av bebyggelseutvecklingen. Vi har mot den bakgrunden biträtt de förslag som inneburit att en viss översiktlig planering är nödvändig i alla kommuner. Däremot har vi mycket kraftigt kritiserat alla åtgärder som i det sammanhanget i praktiken innebär att glesbebyggelse som sådan motverkas. Vi har i stället funnit att glesbebyggelse från många utgångspunkter är angelägen och bör främjas. De restriktioner som i olika avseenden finns måste i största möjliga utsträckning elimineras. Vi finner att även i avvaktan på en översiktlig planering eller generalplanering är det angeläget att byggandet kan fortsätta. I samband med proposition 1972:1 11 och riksdagsbehandlingen av denna kunde vi med tillfredsställelse konstatera att det numera råder tämligen stor enighet om angelägenheten av att stimulera en bebyggelseutveckling utanför de egentliga tätorterna. Framför allt är det angeläget att kunna komplettera den befintliga jordbruksbebyggelsen. Ansvarsfördelningen mellan statliga och kommunala organ Ett aktivt kommunalt engagemang är en förutsättning för det fysiska riksplanearbetet. Vi har bedömt det vara en fördel att generalplaneinstitutet valts för att hävda riksplaneringen. Det är viktigt att kommunerna därigenom inte får ytterligare kostnader beroende på krav om hävdande av riksintressen. I årets statsverksproposition har denna fråga varit föremål för viss uppmärksamhet, vilket vi finner vara bra. I det fortsatta planeringsarbetet måste kommunerna ges en aktiv roll. Det inventeringsmaterial som framkommit samt den hittillsvarande kommunala planeringen bör vara värdefullt grundmaterial för arbetet. Det är viktigt att för de kommuner som i hög grad berörs av förändringar i planeringen på ett tidigt stadium ges möjlighet att aktivt delta i planeringsarbetet. Ekonomiska konsekvenser för den enskilde Genom riksdagsbeslutet vidtogs också förändringar i ersättningsbestämmelserna. Samhället måste ha rätt att disponera markens användande i enlighet med ett övergripande samhällsintresse. Vi anser också att det finns ett starkt samhälleligt intresse av att se till att man inte genom spekulation skall kunna skapa sig oskäliga vinster. Dessa grundläggande synpunkter har vi utgått från att det fanns en relativt bred politisk uppslutning bakom. Det var därför med förvåning vi kunde konstatera att de ersättningsregler som presenterades i proposition 1972:1 1 1 var konstruerade så att ersättning för förlorad glesbebyggelse rätt skulle utgå till den som vidtagit påtagliga åtgärder för att bebygga marken genom t. ex. att ha grävt brunn eller byggt väg. Till den grupp som vidtagit sådana åtgärder måste i första hand räknas sådana som har ekonomiska resurser att exploatera ett område. Ersättningsregeln tillgodosåg alltså den framsynte markexploatörens intresse. Däremot kan inte en småbrukare eller motsvarande grupp få ersättning om inte ovannämnda åtgärder har vidtagits. Detta kan få synnerligen allvarliga konsekvenser i vissa områden. Det faktiska förhållandet är nämligen så att ett visst förväntningsvärde i mer eller mindre utsträckning etablerats och därmed ingår i fastighetspriset. Den som vill förvärva fastigheten för jordbruksändamål är därmed tvungen att betala ett från jordbrukssynpunkt sett överpris. Detta överpris är på många håll betydande. Någon möjlighet att med ett intensivare bruk få förräntning också för detta överpris finns i allmänhet inte. Den enda möjligheten som funnits för att klara jordbruksföretaget ekonomiskt har därmed varit att vid sidan av det ordinarie yrket i reda pengar söka hämta in en del av överpriset genom att sälja en eller annan tomt. Det beslut som fattades under höstriksdagen eliminerade möjlighet till ersättning när byggnadslov vägras. Det framstår emellertid som obilligt att med ett enda penndrag avskaffa den möjlighet som funnits. Vi har funnit och finner fortfarande det vara motiverat att skapa en alternativ ersättningsbestämmelse som övergångsvis fångar upp denna grupp människor. En sådan ersättningsbestämmelse kan med fördel knytas till taxeringsvärdet. Har samhället ansett sig kunna grunda anspråk mot den enskilde på att ett konstaterat marknadsvärde utöver t. ex. jordbruksvärdet föreligger skulle det vara stötande för allmän rättsuppfattning om detta värde inte beaktades vid en uppgörelse. De rena spekulationsintressena skulle kunna avgränsas om ersättnings- och inlösenrätt gavs till den som för varit mantalskriven på brukningsenheten. Enligt proposition 1972:111 skall ersättning som nämnts endast avse den enligt beslut inskränkta glesbebyggelserätten. En på här föreslaget sätt till endast ortsboende knuten ersättningsrätt behöver inte av samhällsfinansiella skäl så exakt avgränsas från förluster av glesbebyggelserätt enligt tidigare regler. Med hänsyn även till att taxeringsvärdet skall understiga det bedömda marknadsvärdet borde ersättningsrätten kunna beräknas utifrån taxeringsvärde. Däri ingående exploateringsvärde som härrör från förväntan om tätbebyggelse enligt äldre definition skall givetvis inte ersättas. Denna ersättningsrätts fördelningspolitiska och sociala inriktning i förening med även det bakomliggande önskemålet att främja möjligheten att bo kvar i området kan i och för sig väl förenas med en maximering av ersättningsbeloppet för varje part till . Under hänvisning till ovanstående hemställes att beslutar 1. att det fortsatta fysiska riksplanearbetet skall inriktas efter de krav som målsättningen om en så långt möjligt decentrali serad bebyggelse ställer, 2. att fastslå att det är ett riksintresse att den bästa jordbruksmarken bevaras för fortsatt jordbruksproduktion, 3. att möjligheter till byggande skall förekomma även som åtgår för en översiktlig planering på sätt som angivits i motionen, 4. att kommunerna ges möjlighet att på ett tidigt stadium delta i riksplaneringsarbetet, 5. att ersättning för förlorad glesbebyggelserätt skall kunna utgå på sätt som anges i motionen, 6. att vederbörande utskott ges i uppdrag att utarbeta erforderlig lagtext. . () i Skegrie () i Luttra () i Glömminge