mot · FW02941 · 1973-01-26 00:00:00 — av m. fl. om kontroll i vissa hänseenden av nyetablerade företag. I räder sedan gammalt näringsfrihet. Det innebär att varje svensk medborgare i princip har rätt att starta och driva rörelse. Vissa inskränkningar finns dock i denna rätt, bl. a. beträffande person som är försatt i konkurs. Den som är i konkurstillstånd får t. ex. inte vara stiftare av aktiebolag. Det finns däremot inget hinder för den som är försatt i konkurs att ingå som styrelseledamot i ett nybildat företag. Vidare får konkursgäldenär inte under konkursen driva rörelse med vars utövande följer bokföringsskyldighet. Denna inskränkning gäller dock inte om han driver rörelsen i annan persons namn, t. ex. i sin hustrus eller i sitt barns namn. Det föreligger inte heller något hinder för rörelseidkare att efter avslutad konkurs starta ny rörelse. Bokföringsskyldighet föreligger inte för vissa mindre rörelser, t. ex. hantverksrörelse som drivs utan biträde av fler än make och barn samt två andra personer. Under dessa omständigheter kan således en företagare driva rörelse trots att han är försatt i konkurs. I praktiken är dock denna möjlighet begränsad av att eventuellt rörelsekapital är låst i konkursen. Mot bakgrund av den gällande näringslagstiftningen kan patent- och registreringsverket vid sin granskning av nybildade aktiebolag inte närmare gå in på frågan om ägarna tidigare varit inblandade i konkurser. I enlighet med aktiebolagslagen kräver dock verket att stiftaren inte är försatt i konkurs. Det ligger även utanför kommunernas kompetens att försöka påverka bildandet av tvivelaktiga företag. Kommunerna kan dock genom sina borgensåtaganden och allmänna företagspolitik i viss mån styra etablerandet av enskilda företag. har det i vårt land skett en mycket kraftig ökning av antalet nyregistrerade aktiebolag. bildades 5 700 aktiebolag. var motsvarande siffra 11 150 och för inte mindre än 18 200. Orsakerna till denna livliga bolagsbildning är framför allt att man kan få vissa skattefördelar av ett aktiebolag och att många velat registrera bolag före en väntad höjning av det lägsta föreskrivna beloppet för aktiekapitalet. Mellan av de nybildade aktieföretagen har ett aktiekapital på . Antalet företagskonkurser har också ökat påtagligt . avslutades 800 konkurser. var siffran 1 800. inträffade 3 000 och 4 200 konkurser. En allt större del av företagskonkurserna har gällt relativt nystartade små aktiebolag. Utredningen och ackord visar att bolagskonkurserna ökade . Motsvarande ökning av enskilda rörelseidkares konkurser stannar vid . Bland aktiebolag är konkurserna dubbelt så vanliga som bland enskilda rörelseidkare. av de konkursdrabbade aktiebolagen hade ett aktiekapital som understeg . Ägarna av de små aktiebolagen tar själva mycket begränsade risker. i konkurs förlorar man aktiekapitalet men kan till skillnad från enskilda rörelseidkare behålla sin privata förmögenhet. Tyvärr finner man ofta att den i företaget arbetande ägaren tar ut frikostig lön åt sig själv även när verksamheten går så dåligt att en begränsning måste anses rimlig. Det förekommer dessvärre att företagare med öppna ögon låter verksamheten gå mot en konkurs med stora förluster för en del borgenärer och kanske framför allt för samhället, som går miste om betydande skattefordringar. De pengar som går förlorade vid konkurserna har som regel använts för att betala kostnaderna för företagarens livsföring. Det finns företagare som mer eller mindre satt i system att på detta sätt suga ut företagen och sedan låta dem gå i konkurs. Genom släktingar eller andra startar de nya företag som också går i konkurs med stora förluster för samhället och allvarliga problem för anställda. Genom lagen om statlig lönegaranti har de anställdas ekonomiska anspråk till stora delar kunnat tryggas. Har företagaren underlåtit att inbetala de skatteavdrag som gjorts i rörelsen kan han enligt bestämmelse i uppbördsförordningen åläggas att personligen betala skattebeloppen. Samhället saknar emellertid effektiva medel att förebygga att företag startas utan tillräckliga ekonomiska garantier och att företag startas av personer som inte känner till förhållandena inom den bransch där de etablerar sig eller i övrigt inte är lämpliga som företagsledare. Inte heller har samhället möjlighet att hålla en fortlöpande uppsikt över företagen, så att man kan rätta till ansvarslösa dispositioner från mindre nogräknade företagare. En förändring av aktiebolagslagen är under beredning i . Därvid prövas bland annat en höjning av minsta föreskrivna belopp för aktiekapitalet. Enligt beslut av kommer att uppbyggas ett särskilt informationssystem mellan företagen och samhällets organ. Dessutom förbereder regeringen en del reformer när det gäller revision av företagen. Utöver de åtgärder som redan beslutats eller som planeras behövs särskilda insatser på två områden. För det första behövs en utredning som snabbt går igenom lagbestämmelser i syfte att komma till rätta med företagare som missbrukar konkurslagen och näringsfriheten. Utredningen bör också söka medverka till att det krävs tillräckliga ekonomiska garantier vid etablering av ett företag samt att det skapas regler så att yrkeskunnighet och branschkännedom mera än nu blir avgörande för rätten att starta företag. För det andra behövs åtgärder för att utvidga företagsrevisorernas befogenheter och stärka revisorernas ställning gentemot den företagsledning som de skall kontrollera. Det nuvarande systemet med företagsrevision fungerar på det hela taget rätt väl när det gäller att kontrollera att vissa formella bestämmelser efterlevs. I andra avseenden uppvisar det däremot stora brister. Revisorernas verksamhet förefaller på många sätt alltför snävt inriktad. Någon ordentlig förvaltningsrevision blir det som regel inte frågan om. Redan i motiven till den nuvarande aktiebolagslagen (SOU 1941:9) framhölls följande: »Den ekonomiska lämpligheten av förvaltningsåtgärder tillkommer det icke revisorerna att kritisera, i vidare mån än då åtgärderna kunna tänkas föranleda dechargevägran och skadeståndsåtalan eller eljest framstå som pliktöverträdelser eller pliktförsummelser från bolagsledningens sida.» Man har därigenom velat gardera sig mot att revisorerna skaffar sig direkt inflytande över själva förvaltningen av företaget. Men i verkligheten är problemet att revisorerna inte alltid har ens så självständig ställning gentemot bolagsledningen som vore önskvärt. Således konstaterade samarbetsutredningen i sitt betänkande Företag och samhälle (SOU 1970:41): Med all respekt för det sätt på vilket åtskilliga revisorer utför sina uppdrag kan det dock sägas att revisorer inte har den oberoende ställning som krävs för att de skall kunna ge fullödig information om de reviderade bolagen. Ägarspridningen och bolagsstämmornas alltmer formella karaktär medför bl. a. att revisorerna om inte formellt så dock i praktiken utses av dem vilkas verksamhet de skall utöva tillsyn över, nämligen styrelsen och verkställande direktören. Detta förhållande kan enligt utredningens mening i tillspetsade situationer inte erbjuda tillräckliga garantier för opartisk och konstruktiv revision. Problemet med att revisorerna utses av dem sorn de skall kontrollera har ytterligare skärpts av den explosionsartade ökningen av antalet fåmansbolag. För revisorer gäller vidare tystnadsplikt. Han får inte yppa något som vid verkställd granskning kommer till hans kännedom, utan att det med nödvändighet fordras för fullgörande av hans uppdrag. För granskningen gäller att den skall ske från företagsekonomiska utgångspunkter. Det borde stå mycket att vinna om man kunde vidga revisorernas uppgifter. För det första borde de stå helt fria från dem som skall utsättas för kontrollen. Detta talar för att ett annat organ än bolagsstämman utser revisorer, t. ex. . För det andra borde granskningen inte så starkt begränsas till de företagsekonomiska synpunkterna. är det aktieägarnas och fordringsägarnas intressen som står i förgrunden. Men det viktigaste med företagets verksamhet är dess betydelse för de anställda, för orten och regionen samt för samhället i stort. Även om dessa större aspekter på företaget i huvudsak får anläggas av andra än revisorerna, skall man inte bortse ifrån att ett värdefullt bidrag här kunde komma från revisorernas sida. har exempelvis framfört önskemål om särskilda »arbetstagarrevisorer», som skulle kunna bistå arbetstagarna med att granska den information som företagsledningen lämnar och medverka till att ge allsidig belysning av förhållanden som de anställda vill diskutera med företagsledningen. Inte minst när det gäller att övervaka hur skattelagstiftningen efterlevs borde revisorerna kunna göra ett effektivare arbete än . Vad som här är viktigt är inte bara att komma åt åtgärder som formellt ligger utanför lagens ram utan kanske lika mycket sådana arrangemang som får anses strida mot avsikterna bakom skattelagstiftningen. Skattefusk och skatteflykt utgör ett stort samhällsproblem. Skickliga skattejurister hjälper företagen att hitta luckor i lagen, och det dröjer vanligen länge innan samhället upptäcker och rättar till lagens ofullkomligheter. Vid det laget har experterna hittat nya vägar till skatteflykt, och samhället hamnar ohjälpligt på efterkälken. En väsentlig del av revisorernas uppgifter borde vara att bevaka hur skattelagstiftningen tillämpas och rapportera detta till . Antagligen kan samhället göra betydande vinster på en sådan ordning. Med stöd av vad som anförts hemställes att hos Kungl. Maj:t begär en utredning med uppgift att föreslå åtgärder som kan ge garantier för att nyetablerade företag kan uppfylla sina åtaganden gentemot samhället och de anställda, samt att hos Kungl. begär förslag med innebörd att eller annat samhällsorgan skall få utse minst en revisor eller granskningsman i varje företag.