mot · FW021204 · 1973-01-26 00:00:00 — av fru andre vice talmannen m. fl. angående individuell anpassning av ledighet från arbete genom sabbatsperiod. Decenniers fackliga och politiska strävanden för att åstadkomma rimligare levnadsbetingelser har i mycket stor utsträckning gällt kravet på en reducering och/eller lämpligare anpassning av arbetstiden. Krav på obligatorisk semester, ökning av semestern, krav på lediga , lediga , krav på kortare veckoarbetstid osv. har varit självklara förstarangsfrågor. I takt med reduceringen av arbetstiden har placeringen av arbetstimmarna blivit av allt större intresse, det har således gällt t. ex. fördelningen på veckodagar, spridningen av deltid eller på halva antalet av , flexibel arbetstid osv. Arbetstiden, dess förläggning och de sociala förmånerna vid olika alternativ har ingalunda funnit sina slutgiltiga lösningar. Mycket återstår att göra. Det är dock viktigt att ha siktet inställt på ett vidare framtidsperspektiv med arbetstidslösningar av mindre traditionellt slag som kan te sig närmast utopiska. Vi syftar därmed på de krav som redan tidigare vid ett flertal tillfällen framförts från vårt håll om möjligheten att ta ut den ökade fritiden i form av längre sammanhängande ledigheter och att finna former, gärna inom socialförsäkringens ram, för att så mycket som möjligt efter individuella önskemål sprida eller koncentrera sina ledigheter till de tider som kan vara mest lämpliga av hänsyn till både individen och samhället. Vid riksdag väcktes en motion som betonade fördelarna med fyradagarsvecka. I har man nu på flera håll infört detta. Vi anser inte att det vore en lycklig utveckling, om man på en stor del av den svenska arbetsmarknaden gick över till fyra dagars arbetsvecka som normalarbetstid, med relativt långa arbetsdagar, och med små möjligheter till individuella avvikelser. Det är över huvud taget inte på något sätt självklart, att ökade möjligheter till fritid tas ut i form av en ytterligare förkortning av veckoarbetstiden. Enligt vår mening bör man i stället eftersträva att de ökade möjligheterna till fritid kan tas ut på varierande sätt, avpassade efter individernas olika livssituation och önskemål. Självfallet måste detta ske på ett sådant sätt att arbetsuppgifternas utförande inte blir lidande. Vi är också medvetna om att det finns områden där en individuell anpassning är svårare än på andra. Motiveringen för vårt krav på utredning av frågan om längre sammanhängande s. k. sabbatsledigheter är i stort sett densamma som . Många människor klarar inte det allt hårdare arbetstempot och har därför behov av en avstressande period. En sådan återhämtning kan för många vara en förutsättning för att kunna hänga med och kunna motsvara de ständigt ökande kraven på effektivitet. Något slag av förnyelse är stundom ett livsvillkor. framtvingar den känslan byte av yrke eller byte av arbete. räcker det med en tillfällig sysselsättning med något som är annorlunda. Aktiva studier kan ibland vara en klart uttalad förutsättning för att klara förändrade arbetsuppgifter och ibland kan de fylla ett behov av personlig fördjupning. Någon tids ledighet för sådana studier kan göra arbetet mera meningsfullt. Vuxenutbildningen har under det senaste årtiondet ökat starkt i omfattning. De senaste årens utveckling på arbetsmarknaden har gjort det till en nödvändighet för många att vid mogen ålder skaffa sig en utbildning för att över huvud taget ha möjlighet att med någon framgång hävda sig på arbetsmarknaden, särskilt i konkurrens med yngre och välutbildade. Den snabba tekniska utvecklingen framtvingar fortbildning och vidareutbildning. Även i de fall vuxenstudierna inte är direkt erforderliga för att trygga en fortsatt existens kan de ha ett utomordentligt värde för individen. börjar man också allt oftare ifrågasätta om man i den fortsatta utbildningsplaneringen bör bygga på en allt längre sammanhängande utbildningsperiod. Man efterlyser i stället återkommande utbildning. För utbildningens förhållande till yrkeslivet och till samhället i allmänhet skapar de nuvarande långa sammanhängande utbildningsperiodema problem. Utbildningens huvudinriktning bestäms redan i . När den studerande går ut i yrkeslivet kanske förhållandena på arbetsmarknaden har ändrats på ett sätt som skulle ha påverkat valet, om dessa förändringar varit kända. En grundskolestuderande har också i regel otillräckliga möjligheter att bedöma sina egna förutsättningar i förhållande till arbetsmarknadens krav. En lång sammanhängande utbildningsperiod gör att de unga avskärmas från samhällslivet i övrigt. Många studerande känner också att de skulle vilja engagera sig i yrkeslivet, ta ansvar och medverka i beslut som rör vidare sammanhang. En utbildningsorganisation som stimulerar till återkommande utbildning, varvad med yrkesarbete bör möjliggöra en bättre individuell anpassning till arbetslivet. Frågan om sabbatsledighet har från vårt håll aktualiserats vid ett flertal tillfällen. Motionerna har utmynnat i utredningskrav. Därvid har pekats bl. a. på möjligheten att i själva systemet med den allmänna försäkringen bygga in möjligheten till sabbatsledighet. Tanken ligger helt i linje med förslag om en mera rörlig pensionsålder, men betyder en långt mer utvecklad rörlighet. Den som så önskar skulle kunna spara ledigheten och därmed tidigare gå i pension. Andra, som föredrar detta, skulle kunna ta ut en extra ledighet vid lägre ålder och i stället fortsätta den aktiva perioden något längre. Fler och fler, inte minst från fackligt håll, ansluter sig till dessa tankegångar. Både den svenska och utländska debatten ger många exempel på detta. En positiv inställning finns också hos flera arbetsgivare. skrev , att spörsmålet om en större flexibilitet i fråga om såväl fördelning av arbetstiden under den aktiva tiden som dennas längd förtjänar uppmärksamhet. Vid ett symposium anordnat av Stiftelsen och höll avdelningschefen i , , ett uppmärksammat anförande i ämnet Flexibel persionsålder. Tankegångarna där ligger mycket nära vår syn just i fråga om individuella arbetstidsvariationer i ett framtida perspektiv. a. enligt stenografiskt referat: Jag tror att om vi ser lite framåt i tiden, så kommer vi att ha avskaffat begreppet pensionsålder och i stället gått in för att var och en bygger upp vissa pensionspoäng, vissa rättigheter till inkomst då vi inte arbetar och var och en ska få utnyttja det på sätt som han finner bäst. Den här synpunkten, att vi både för den enskildes skuIi och för samhällets, samhällsekonomins, arbetsmarknadens skull bör försöka komma bort ifrån den traditionen att livet ska vara uppdelat i en period studier, en period arbete, en period pension, den tanken håller på att slå igenom. På alla områden av arbetslivet kommer vi att möta oemotståndliga krav på ökad flexibilitet, ökade valmöjligheter, variabilitet i varje särskilt arbete och ökad differentiering av arbetstidernas längd och förläggning, både per dag, , och per liv. För att vi ska kunna skapa denna rörlighet krävs det att vi bygger upp, eller rättare sagt kombinerar ihop, alla de försäkringsordningar, tvångssparandeordningar och alla de skatteuttag som görs för att klara utbildning av ungdom och utbildning av äldre, för att klara kanske också semestrar, för att klara pensionerna, kanske också en del annat. Vi kan tänka oss att utvidga det till arbetslöshetförsäkringen och till sjukförsäkringen och bygger ihop dem till ett enda vad skulle vi kunna kalla det inkomstförsäkringssystem, där man inom gränser, som inte kan vara alltför vidsträckta, ger möjlighet för den enskilde att utnyttja systemet på det sätt han själv finner bäst. Den ene skulle då finna det vara önskvärt att utnyttja en ganska stor del till studier, antingen i ungdomen eller . Den andre skulle då ta det som återkommande ledighet eller och ännu andra skulle fortsätta att jobba och sen ha det som en god grundplåt eller god basis för sin ålderdomsförsörjning. Han hävdade också att den nuvarande totala arbetstiden på per liv under alla omständigheter kommer att förkortas . Vi bör då försöka få fram ett system som innebär att arbetstidsförkortningen kan tas ut på ett sådant sätt att den hjälper till att skapa balans på arbetsmarknaden, i stället för att försvåra balansen, vilket annars naturligen blir fallet. Det finns många skäl till att efterfrågan på deltidsarbete av varierande längd har ökat , bl. a. från det ökande antalet gifta kvinnor på arbetsmarknaden. För många kvinnor är det ett starkt önskemål att jämsides med förvärvsarbetet kunna ägna tid åt barnen eller andra intressen. Vi finner det i hög grad önskvärt att detta möjliggörs. Lika viktigt är att samma möjligheter öppnas för männen och att vi kommer bort från de fördomar som ännu råder mot deltidsarbete för män. En sådan utveckling mot större valfrihet vore i hög grad till fördel för såväl föräldrar som barn. Uppgiften att skaffa fram fler deltidsarbeten, med varierad arbetstid, måste lösas på varje arbetsplats. Vi tror dock att även staten skulle kunna göra en betydelsefull insats. Dels bör det skapas ökade möjligheter till deltid i statlig verksamhet. Dels borde man kunna kartlägga möjligheterna att inrätta deltidsarbeten inom olika områden och i samband härmed också utreda hur de deltidsanställda i fråga om sociala förmånder m. m. skall bli jämställda med heltidsanställda. Även den dagliga arbetstiden borde kunna anpassas bättre till de anställdas behov, under beaktande av kravet att arbetet fungerar på ett tillfredsställande sätt. Ett nytt arbetstidssystern, flexibel arbetstid, är under snabb utveckling i och och har även prövats med stor framgång i vårt land. Enligt detta system indelas arbetstiden i en fast del, då alla skall vara närvarande på arbetsplatsen och en rörlig del i början och slutet av dagen. Den anställde bestämmer alltså själv inom vissa marginaler när han vill börja och sluta . Undersökningar och erfarenheter tyder på att systemet med flexibel arbetstid ofta är mycket uppskattat. Krav på försök med flextid i statliga ämbetsverk har visat sig ha stor resonans bland de berörda anställda och har också fått stöd av bl. a. och . Vi hoppas nu att regeringen kommer att överge den negativa inställningen och medverka till att flextid införes inom den statliga verksamheten där det är möjligt och där personalen önskar det. Möjligheten att ta ut den ökade fritiden i form av en längre sammanhängande ledighet än den ordinarie semestern innebär en bättre anpassning av arbetslivet till individens önskemål. Det kan finnas många olika motiveringar för en sådan längre ledighet. Nyblivna föräldrar kanske önskar för att helt ägna sig åt barnen än vad som medges enligt den aviserade föräldraförsäkringen. I medelåldern upplever många människor ett starkt behov av förnyelse, genom studier eller annan form av utveckling i vid bemärkelse. Dagens höga tempo i arbetslivet och den koncentrerade tätortsmiljön utsätter människor för sådana påfrestningar, att en längre tids vila och miljöbyte kan vara av stort värde, utan att det är fråga om direkt sjukskrivning. Rätt till en sådan längre ledighet kan också underlätta omställning beträffande bostad och/eller arbete. Olika tjänstemannagrupper i har tagit upp till diskussion om inte andra än professorer borde få förmånen av en möjlighet att med full lön ta tjänstledighet för studier eller dylikt. Sabbatsår förekommer i viss utsträckning i . Reguljära system för sabbatsårsledigheter före kommer vid ett fåtal universitet. Vissa sådana möjligheter föreligger också för sjukhusläkarna. Sabbatsledighet om i regel högst kan beviljas civila tjänstemän som innehar eller kan förväntas få högre befattningar. Huvudsyftet är att tjänstemannen på ett lämpligt stadium i karriären skall ges tillfälle att vidga sin erfarenhet. Sabbatsledighet innefattar i detta sammanhang ledighet för högre studier. Den är inte helt begränsad till handläggande personal. En viss motsvarighet till systemet förekommer också i . Enligt lagen om fortsatt yrkesutbildning har alla lågavlönade rätt till tjänstledighet upp till med full lön. Praktiska och ekonomiska problem diskrimineras deltidsanställda i förhållande till heltidssysselsatta i flera avseenden. Några exempel: ATP-systemet är så uppbyggt att deltidsanställda i vissa fall inte får pensionsrätt i förhållande till den avgift som erlagts av arbetsgivaren. ges ingen pensionsrätt alls, trots att avgifter inbetalats. Enligt statens allmänna pensionsreglemente förutsätts för att anställningshavare skall vara underkastad reglementet att vederbörande har anställning som avser minst halvtidstjänstgöring. För att få ersättning från erkänd arbetslöshetskassa måste man bl. a. ha arbetat under minst och minst . Antalet timmar varierar mellan kassorna. Dessutom måste den arbetslöse söka ett arbete på minst . Vissa utsikter till förbättringar i en del av de ovan nämnda frågorna synes nu finnas. Deltidsanställdas problem inom arbetslöshetsförsäkringen har uppmärksammats av . finns det emellertid behov av att deltidsarbetandes sociala förmåner förbättras. Vi föreslår i en särskild motion en utredning om de sociala förmånerna , rätt till deltid m. m. Arbetstidsfrågorna bör givetvis i första hand lösas av arbetsmarknadens parter. Som framgår av det föregående kan dock staten göra värdefulla insatser, både genom utredningsarbete och genom reformer på den statliga delen av arbetsmarknaden. När det gäller den längre sammanhängande ledigheten torde sådana statliga insatser bli nödvändiga. Dessa frågor kan knappast lösas enbart genom förhandlingar om denna möjlighet skall kunna stå öppen för alla på en rörlig arbetsmarknad. Som vi i tidigare motioner föreslagit och som antydde i sitt ovan citerade anförande erfordras någon form av samordning med den allmänna försäkringen. skisserade ett inkomstförsäkringssystem där individerna inom vissa ramar erhåller dragningsrätter på sina intjänade pensionspoäng m. m. Som jämförelse kan nämnas bestämmelserna om semester i det amerikanska stålarbetaravtalet. Utöver 14 veckors semester finns rätt för den hälft av arbetstagarna som uppvisar det längsta antalet anställ ningsår att i stället för den ordinarie semestern få en 13 veckors förlängd semester (alternativt med 13 veckors lön). På varje arbetsplats får i regel en femtedel av de till förlängd semester berättigade ta ut ledigheten. Grupper med färre antal anställningsår får tre veckors semester utöver den ordinarie semestern. En rad viktiga frågor måste noggrant undersökas i detta sammanhang. Det kan exempelvis vara motiverat att bestämma ett visst minimiantal år i arbetslivet innan rätt eller möjlighet till en längre sammanhängande ledighet kan föreligga. Formerna för arbetsgivarens medbestämmanderätt bör också utredas. Kravet på sammanhängande ledighet måste givetvis kunna förenas med funktionsdugligheten på viktiga arbetsområden. Det är också väsentligt att frågan inte får en sådan lösning att arbetskraften binds till ett visst avtalsområde genom att man samlar ihop ledighet som endast kan tas ut inom detta område. För många kan frågan om rätt till längre sammanhängande ledighet synas ligga alltför långt in för att förtjäna intresse . Även om den inte skulle kunna lösas förrän i slutet av detta århundrade är det emellertid enligt vår mening viktigt att börja studera möjliga lösningar . Det är av stort värde om framtidsfrågor blir belysta , så att den bästa lösningen från hela samhällets synvinkel kan väljas. Det gäller i synnerhet frågor som griper in i många olika sektorer. En utredning bör också belysa de erfarenheter som gjorts av system med längre sammanhängande ledighet utomlands. Strukturförändringarna på arbetsmarknaden har oftast lett till att det varit de som är minst attraktiva för arbetsgivarna som blivit utslagna. Först efter friställningen har frågor om omskolning m. m. aktualiserats. Ett mer utbrett system med sammanhängande ledigheter skulle möjliggöra att också de som är starka och friska blir mer rörliga. känner sig många hårt pressade av uppdrivet arbetstempo och effektivitetskrav medan andra saknar arbete. Ett system med sabbatsledigheter som vi skisserat skulle ge dem som så önskar möjlighet till en ledighet som en del av dem som pressas av arbetslösheten skulle kunna beredas plats. Vad vi behöver åstadkomma är att möjliggöra att de väntade nedkortningarna av den totala livsarbetstiden kan tas ut när och där det är lämpligt med hänsyn till individuella behov och önskemål och till variationerna på arbetsmarknaden. Med hänvisning till det anförda föreslår vi1 att hos Kungl. Maj:t hemställer om en utredning angående möjligheten att inom ramen för den allmänna försäkringen eller på annat sätt ge människor rätt att åtnjuta längre sammanhängande ledighet enligt de riktlinjer som angivits i motionen. () () /ENKEL (fp) MACP. () () 1 (Se även motionerna 1973:1147 och 1973:1535.)