mot · FW021586 · 1973-02-27 00:00:00 — av i och fröken i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:14 med förslag till lag om ändring av skadeståndslivräntor m. m. Genom propositionen läggs fram förslag till lag om ändring av skadeståndslivräntor. Lagen avses reglera värdesäkringen av alla livräntor på grund av skadehändelser efter utgången av . Förslaget innebär också värdesäkring av vissa skadeståndslivräntor som utgår på grund av händelser före utgången av . En lag om tillägg till vissa ansvarslivräntor föreslås gälla livräntor av detta slag som utgår på grund av ansvarsförsäkring. Vissa ändringar föreslås vidare i lagen om tillägg till vissa trafiklivräntor och förordningen om tillägg till vissa trafiklivräntor, som utgår av statsmedel, m. m. a. i uppdrag att se över reglerna om skadestånd vid personskada. Kommitténs förslag ligger till grund för föreliggande proposition. Kommittén har bl. a. tagit upp frågan om inte i detta sammanhang värdesäkring kan genomföras beträffande ytterligare grupper av äldre livräntor, som f. n. inte omfattas av gällande värdesäkringslagstiftning. Kommittén berör i detta sammanhang särskilt frågan om värdesäkring av livräntor som betalas direkt av s. k. självförsäkrare, dvs. rättssubjekt som med hänsyn till riskutjämningen inom den egna verksamheten har funnit det förenligt med sina ekonomiska intressen att inte teckna försäkring. Enligt kommittén bör en skadelidande inte försättas i sämre situation därför att den skadeståndsskyldige uppträder som självförsäkrare än om försäkring hade tecknats i sedvanlig omfattning. Från denna synpunkt är det angeläget att också livräntor som självförsäkrare utger värdesäkras. Vi delar denna uppfattning. Självförsäkrare är i första hand staten, kommunerna och större företag. För statens del är värdesäkringsfrågan med hänsyn till kungörelse inte längre något problem. Frågan om värdesäkring av livränta som utges av kommun bör enligt kommittén lämpligen avgöras av kommunen själv och följaktligen inte regleras i lag. Kommittén anser sig på goda grunder kunna anta att kommunerna frivilligt räknar upp och i fortsättningen värdesäkrar äldre livräntor. När det gäller företag som är självförsäkrare anser kommittén att frågan om värdesäkring genom avtal bör tas upp vid förhandlingar mellan arbetsmarknadens parter. LO och TCO hör dock till de remissinstanser som anser att även livräntor som utges av självförsäkrare bör värdesäkras genom lag. Föredragande statsrådet anser, beträffande livräntor som utges av kommun eller annan juridisk person som uppträder som självförsäkrare, i likhet med kommittén att man får lita till att de skadeståndsskyldiga frivilligt åtar sig att värdesäkra livräntorna efter de grunder som enligt den nya lagstiftningen avses gälla för de äldre ansvarslivräntorna. Detta är enligt vår mening inte helt tillfredsställande. Man har då ingen garanti för att samtliga livräntebetalare följer dessa regler om värdesäkring. Som ovan framhållits bör en skadelidande inte försättas i sämre situation därför att den skadeståndsskyldiga uppträder som självförsäkrare än om försäkring hade tecknats. Den föreslagna lagstiftningen bör därför enligt vår mening kompletteras med bestämmelser som ålägger juridiska personer som uppträder som självförsäkrare att värdesäkra skadeståndslivräntor efter de grunder som enligt den nya lagstiftningen avses gälla för de äldre ansvarslivräntorna. På vederbörande utskott torde få ankomma att utarbeta erforderlig lagtext. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att vid behandling av Kungl. Maj:ts proposition 1973:14 med förslag till lag om ändring av skadeståndlivräntor m. m. beslutar ålägga även juridiska personer som saknar ansvarsförsäkring att värdesäkra skadeståndslivräntor efter de grunder som enligt den föreslagna lagstiftningen avses gälla för de äldre ansvarslivräntorna. HANS () i