mot · FW021962 · 1973-04-27 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Majås proposition 1973:22 med förslag till bostadssaneringslag m. m. I departementschefens yttrande i propositionen 1973:22 betonas det sociala skälet för att förse befolkningen med rymliga och goda bostäder till skäliga kostnader och att detta måste omfatta hela bostadsförsörjningen. Det sägs vidare att det är en angelägen bostadspolitisk uppgift att genom ökade insatser från samhällets sida främja en snabb avveckling av nuvarande brister i det äldre bostadsbeståndet. Hyresgästerna i de äldre privatägda flerfamiljshusen har ofta tvingats att finna sig i att deras lägenheter inte blivit föremål för någon reparation eller underhåll från fastighetsägarnas sida. De har då själva tvingats att reparera, underhålla och förbättra lägenheterna. Fastighetsägarna har förr eller senare kunnat tillgodogöra sig vinsterna av detta. Den begränsning som föreslås i propositionen att lagen ej skall gälla fastighet som tillhör stat eller kommun är inte tillfredsställande. Det måste finnas möjlighet även för hyresgäster hos stat eller kommun att ansöka om upprustningsåläggande eller användningsförbud. Frågan om vad som skall utgöra lägsta godtagbara standard vid en bostadssanering är så viktig att det i grova drag måste preciseras i lagtexten, förslagsvis på sätt som skett i lagrådets förslag till lagtext § 3. Det är inte till fyllest att, som förutsätts i propositionsförslaget, överlämna åt någon myndighet att meddela bestämmelser om vad som skall förstås med lägsta godtagbara standard. Vi kan inte ansluta oss till vad som sägs i propositionsförslagets § 5, att förutsättningen för att upprustningsföreläggande får meddelas skall vara att åtgärden kan beräknas ge fastighetsägaren skäligt ekonomiskt utbyte. Om hyran efter en upprustningsåtgärd inte kan förväntas bli skälig, dvs. ge hyresgästerna möjlighet att bo kvar eller återinflytta efter saneringen, måste användningsförbud kunna meddelas. Meddelande om sådant förbud skall inte kunna göras utan hörande av berörda hyresgäster och innan frågan om ersättningslägenheter lösts på för hyresgästerna tillfredsställande sätt. Saneringslagen i föreslagen utformning ger i och för sig inga större möjligheter till ökad sanering och utgör ingen garanti för att hyresgästerna skall få något bestämmande över såväl omfattningen som boendekostnaderna. Det förutsätts sålunda inte vare sig medgivande från berörda hyresgäster för att få utföra saneringen eller möjlighet för dem att ansöka om upprustningsåläggande eller användningsförbud. För genomförandet av saneringsverksamheten förutsätts ett samarbete mellan kommun, fastighetsägare och hyresgäster. I propositionen tas emellertid i helt otillräcklig grad hänsyn till hyresgästernas intressen. Förslaget till bostadssaneringslag gör i huvudsak frågan om bostadssaneringen till en affär mellan fastighetsägarna och kommunerna. Hyresgästernas rättigheter och möjligheter att påverka sitt boende måste grundas på betraktelsesättet att rätten till en bra bostad för en rimlig kostnad skall vara en social rättighet. Detta saknas nu liksom i tidigare regeringsförslag beträffande olika bostadspolitiska frågor. Den omständigheten att bostadssaneringslagen är avsedd att enbart komma till användning när frivilligheten spricker gör det inte överflödigt att i lagstiftningen skriva in hyresgästernas intressen. Tvärtom är detta en nödvändig förutsättning för att kunna hävda grundläggande bostadssociala intressen. I en bostadssaneringslag måste enligt vår mening om i denna motion angiven målsättning skall kunna uppnås följande punkter bli beaktade vid lagens utformning: Hyresgäst bör förutom kommunen hos hyresnämnd kunna ansöka om upprustningsåläggande eller användningsförbud. I lagen bör, som lagrådet framhållit, preciseras vad som i grova drag utgör lägsta godtagbara standard. Även fastighet som tillhör staten eller kommun bör omfattas av lagen. Upprustningsåläggande bör få meddelas även om beräkningar visar att upprustningen inte skulle ge skäligt ekonomiskt utbyte för fastighetsägaren. Upprustningens omfattning bör godkännas av hyresnämnden. Användningsförbud bör få meddelas om hyran efter upprustningsåtgärd ej kan beräknas bli skälig. Sådant förbud bör vidare få meddelas endast efter hörande av berörda hyresgäster, och frågan om ersättningslägenhet måste lösas genom enskild fastighetsägare eller kommuns försorg innan förbudet får träda i kraft. Med hänvisning till det anförda föreslås att måtte vidta följande förändringar i regeringens förslag till bostadssaneringlag: Denna lag äger tillämpning på fastighet på vilken finns bostadslägenhet som fastighetens ägare regelmässigt uthyr för annat ändamål än fritidsändamål och som ej utgör del av hans egen bostad. Lagen gäller dock ej fastighet som tillhör staten eller kommun. Denna lag äger tillämpning på fastighet på vilken finns bostadslägenhet som fastighetens ägare regelmässigt uthyr för annat ändamål än fritidsändamål och som ej utgör del av hans egen bostad. i tillämpliga delar. Har bostadslägenhet ej den lägsta standard som kan godtagas, får hyresnämnd på ansökan av kommunen och under förutsättning som anges i 5 eller 6 § ålägga fastighetens ägare att vidtaga åtgärd som behövs för att lägenheten skall uppnå sådan standard (upprustningsåläggande) eller förbjuda att lägenheten användes för bostadsändamål (användningsförbud). Konungen eller myndighet som Konungen bestämmer meddelar bestämmelser om vad som skall förstås med lägsta godtagbara standard. Har bostadslägenhet ej den lägsta standard som kan godtagas, får hyresnämnd på ansökan av kommunen eller berörda hyresgäster och under förutsättning som anges i 5 eller 6 § ålägga fastighetens ägare att vidtaga åtgärd som behövs för att lägenheten skall uppnå sådan standard (upprustningsåläggande) eller förbjuda att lägenheten användes för bostadsändamål (användningsförbud). på sådan föreskrift. För att bostadslägenhet skall anses ha lägsta godtagbara standard kräves att den har anordningar för kontinuerlig uppvärmning, för kontinuerlig tillgång till varmt och kallt vatten, för avlopp, för personlig hygien, såsom toalett, tvättställ och badkar eller dusch, för matlagning och för försörjning med elektrisk ström ävensom att det finns förrådsutrymme och tillgång till tvättstuga. Utan hinder av att lägenhet i något eller några hänseenden ej uppfyller nu angivna krav, kan den anses ha lägsta godtagbara standard, om särskilda skäl föreligger därtill. Närmare bestämmelser om lägsta godtagbara standard meddelas av regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer. Upprustningsåläggande får meddelas, om fastigheten med hänsyn till kostnaden för den åtgärd som avses med åläggandet kan beräknas ge skäligt ekonomiskt utbyte. Upprustningsåläggande får meddelas, om hyran kan beräknas bli skälig. Upprustningens omfattning skall godkännas av hyresnämnden efter hörande av berörda hyresgäster. Användningsförbud får meddelas, om fastigheten efter åtgärd som avses i 2 § första stycket kan beräknas ej ge det utbyte som avses i 5 § eller om det kan antagas att byggnadslov till åtgärden ej kommer att beviljas. Sådant förbud får meddelas endast beträffande lägenhet som har betydande brister i förhållande till lägsta godtagbara standard. (vpk) i Användningsförbud får meddelas, om hyran efter åtgärd som avses i 2 § första stycket ej kan beräknas bli skälig eller om det kan antagas att byggnadslov till åtgärden ej kommer att beviljas. Sådant förbud får meddelas endast beträffande lägenhet som har betydande brister i förhållande till lägsta godtagbara standard och efter hörande av berörda hyresgäster. Frågan om ersättningslägenhet måste lösas genom enskild fastighetsägare eller kommuns försorg innan förbudet får träda i kraft. (vpk) i