mot · FW02427 · 1973-01-24 00:00:00 — av m. fl. om ökat stöd åt handikappade. Trots de stora förbättringar som utvecklingen medförde för handikappade släpar de fortfarande efter i den allmänna standardökningen. Låginkomsttagare drabbas ofta av handikapp av olika slag, och handikappet medför en klart sämre standard än den som den övriga befolkningen åtnjuter. Lönen är lägre, pensionerna är för vissa grupper mycket knappa och handikappet medför ofta extrakostnader, som ytterligare tär på inkomsten. har visat ett samband mellan t. ex. låg lön och rörelsehinder, låg lön och psykiska besvär, låg lön och dåliga tänder osv. visade också att handikappade är klart missgynnade, när det gäller utrustning i bostaden liksom i fråga om TV, tidningar osv. Det är en större andel bland handikappade än bland andra som saknar varmvatten, bad, centralvärme, WC; av de gravt rörelsehindrade t. ex. saknar centralvärme, medan motsvarande siffra för hela befolkningen är ; 1 av de handikappade saknar WC mot av hela befolkningen osv. Med levnadsnivåundersökningens sammamsatta mått på bostadsstandard framkommer också de sociala skillnaderna i bostadsstandard. Av de invalidiserade, varmed i undersökningen avses sådana som är och i allmänhet större delen av livet varit så fysiskt sjuka och/eller mentalt handikappade att de aldrig haft något egentligt yrke, är det som har god bostad. Det krävs mycket mer av beslutsamma insatser för att ge människor med fysiska eller psykiska handikapp verkliga förutsättningar för en stimulerande gemenskap och ett rikare personligt liv. De handikappades extra utgifter för att kunna leva ett i förhållande till andra människor likvärdigt liv bör betalas av stat, landsting och kommuner. Med skattestoppet i kommuner och landsting och den finansiella åtstramningen på den statliga sidan riskerar emellertid minoriteterna ett försämrat stöd. I en del fall kan fortfarande noteras vissa framsteg, men i andra fall sker en tillbakagång och man kan befara att stagnationen blir alltmer fullständig trots de många eftersatta behoven. De handikappade får sist del av en konjunkturuppgång. Strävan efter integration av de handikappade i samhället måstr prägla politiken. På många områden krävs inte bara stora tekniska förändringar utan också nytänkande. Men i vissa fall är också speciella arrangemang nödvändiga för att samhällets olika aktiviteter skall vara tillgängliga för den handikappade. Samhället måste självklart bära kostnaderna för borttagandet av fysiska hinder och därmed göra människan mindre beroende av sitt handikapp. Denna integreringssträvan skall gälla alla områden: bostadspolitiken, arbetsmarknadspolitiken, utbildningspolitiken osv. Tillvaron för en människa får inte tillåtas att helt överskuggas av ett handikapp. Delaktighet i samhällets alla funktioner är en mänsklig rättighet. I vissa av dessa frågor kan inte fatta beslut. Det är dock önskvärt att Kungl. och aktivt medverkar till förbättringar genom att uppmuntra kommunerna att på frivillig väg vidta lämpliga åtgärder. Handikappade skall ha en generös ekonomisk grundtrygghet. Det kräver att nuvarande försäkringsförmåner samordnas och utvidgas. Pensionssystemet har luckor, som försätter många mindre grupper i en svår ekonomisk situation. En grupp, vars problem måste lösas, är de unga och medelålders handikappade, som inte kan gå ut i arbetslivet och följaktligen inte heller kan tillgodoräkna sig ATP-poäng. De är hänvisade till att hela livet leva på grundpensionsnivå. I synnerhet är det svårt för unga handikappade, som har större kostnader än t. ex. en ålderspensionär för bosättning m. m. En översyn av pensionsreglerna måste därför göras i syfte att skapa bättre förhållanden för handikappade, som står utanför ATP eller har mycket liten ATP. Pensionstillskotten kan inte betraktas som tillräcklig förbättring. För att den som drabbas av handikapp skall kunna bli delaktig i samhällets olika funktioner krävs en betydligt större satsning på denna grupp. Detta kan ske på flera olika sätt. En möjlighet är att höja grundpensionen för denna grupp handikappade och därmed frångå den skenbart rättvisa principen att grundpensionerna skall vara lika. I har man skilt mellan åldersoch förtidspension och något bättre kunnat tillfredsställa de unga handikappades behov. Två grupper som är missgynnade inom försäkringssystemet är de som har partiell förtidspension samt de som har tilläggspension grundad på s. k. antagandepoäng. Med nuvarande regler kan de trots en god inkomst inte tillgodoräkna sig pensionspoäng för tilläggspension. Vederbörande arbetsgivare måste emellertid erlägga arbetsgivaravgift för handikappad anställd enligt samma regler som gäller för andra arbetstagare. Bestämmelsen drabbar särskilt hårt de handikappade som aldrig kommit in i ATP-systemet innan de erhöll förtidspension. Detsamma gäller den som fått sin pension grundad på antagandepoäng och erhållit en låg pension då skadan inträffat kort efter utträdet i förvärvslivet. ges inga möjligheter att förbättra pensionsförhållandena, vilket blir mycket kännbart i synnerhet då förtidspension övergår i ålderspension. Bestämmelserna i lag om allmän försäkring bör därför ändras så, att personer med partiell förtidspension skall kunna intjäna ATP-poäng för inkomst av förvärvsarbete för att möjliggöra en höjning dels av ålderspensionen, dels med vissa tidsintervaller av utgående förtidspension. Vi är inte övertygade om att införandet av en rätt till ATP för vissa partiellt förtidspensionerade skulle behöva medföra några mer betydande tröskelproblem av den art som pensionsförsäkringskommittén antytt. I varje fall kan enligt vår mening en sådan åtgärd inte vara ägnad att medföra orättvisor av den omfattning som gällande bestämmelser uppenbarligen innebär för vissa om än begränsade grupper förtidspensionärer. Inte heller i övrigt kan vi finna att de av kommittén framförda skälen för att bibehålla nuvarande bestämmelser oförändrade är så vägande, att man inte bör ingående pröva olika möjligheter att utforma bestämmelser som undanröjer eller minskar de negativa effekterna av nuvarande ordning. En grundläggande princip inom tilläggspensioneringen är att inkomster av förvärvsarbete skall grunda pensionsrätt. Inte minst med hänsyn härtill måste det anses otillfredsställande att pensionsgrundande inkomst inte i något fall skall kunna beräknas för år under vilka en försäkrad åtnjuter partiell förtidspension. Vi föreslår att frågan om rätt till ATP för den som uppbär partiell förtidspension blir föremål för utredning. Därvid bör också prövas frågan om rätt för personer som uppbär förtidspension under del av år att tillgodoräkna sig pensionspoäng för inkomst under återstoden av året. har enligt sina direktiv att bl. a. beakta de unga invalidernas problem. Enligt vår mening bör de i motionen aktualiserade frågorna lämpligen prövas inom ramen för pensionsålderskommitténs arbete. Vi har en arbetsmiljö som skapar handikapp och stänger ute dem som redan är handikappade. I en annan motion från till årets riksdag föreslås omfattande åtgärder för att förbättra arbetsmiljön. För de handikappade är det ännu mer angeläget än för andra människor att det finns en god efterfrågan på arbetskraft, ty de handikappade träffas hårdare än andra av strukturell och annan arbetslöshet. Det leder också till att det blir ännu hårdare konkurrens om platserna i skyddat arbete. är det naturligtvis angeläget att handikappade kan placeras i reguljärt arbete. I detta syfte är bl. a. en effektiv tillämpning av handikappbyggnormerna angelägen liksom förbättrad arbetsmiljö över huvud taget. Speciella åtgärder bör också tillkomma för att i större utsträckning placera handikappade i öppet arbete. Detta bör vara huvudlinjen. Men i en arbetslöshetskris krävs också fler skyddade och halvskyddade arbetsplatser samt arkivarbeten i tillräckligt antal för att stora grupper av handikappade skall få möjlighet till en produktiv insats. Frågor rörande arbetsmarknaden har berörts i en annan motion från sida. Undersökningar har visat att extrakostnaderna för en handikappvänlig miljö är obetydliga om de beaktas redan på planeringsstadiet. Ombyggnation kräver däremot betydligt större ekonomiska insatser. De nya handikappbyggnormer som trädde i kraft är av stor Det kommer emellertid att dröja länge innan bestämmelserna har fått någon större genomslagskraft. Bestämmelserna i byggnadsstadgan är inte heller tillämpliga på bostädernas inre utformning och utrustning. tekniska byrås förslag till ny God Bostad tar särskilt hänsyn till rörelsehindrades behov. Det är angeläget att beslut om God Bostad fattas. De förbättringar som föreslås beträffande förbättringslån och bostadsanpassningsbidrag måste hälsas med tillfredsställelse. Tillämpningen får utvisa vilka ytterligare förändringar i bestämmelserna som blir erforderliga. Insatser måste göras för att alla lokaler och bostäder så långt möjligt anpassas efter olika behov och görs flexibla, så att de med små förändringar kan utnyttjas av handikappade. Handikapporganisationerna måste ges möjlighet att på ett aktivt sätt ta del av handläggningen av dessa frågor. Det allmänna färdväsendet är på de flesta håll så konstruerat att det är svårt eller omöjligt för den handikappade att färdas ensam. De alternativ, som erbjuds den handikappade som vill arbeta, besöka släktingar och vänner, gå på föreningsmöten osv. är den kommunala färdtjänsten eller den egna bilen. Båda dessa alternativ är dock kringgärdade av snäva restriktioner. Dessa drabbar i särskilt hög grad hemarbetande handikappade. Även den som saknar förvärvsarbete utanför hemmet har berättigade önskemål att kunna förflytta sig utanför bostaden. På lång sikt måste hela färdväsendet utformas så att det kan betjäna även handikappade. föreslog handikapputredningen att en arbetsgrupp skulle tillsättas med uppgift att se över hur det allmänna färdväsendet bättre skulle anpassas till handikappades behov. utlovade kommunikationsministern i ett interpellationssvar till () att arbetsgruppen skulle tillsättas . Det är enligt vår mening hög tid att arbetsgruppen tillsätts. Färdtjänsten är en angelägenhet. har denna service byggts ut på många håll, men fortfarande kvarstår oacceptabla brister. har 260 kommuner färdtjänst som sammanlagt når en miljon människor. De kommuner som ännu inte har infört färdtjänst är främst glesbygdskommuner. Naturligtvis blir färdtjänsten just i dessa särskilt dyrbar, då avstånden är långa, åldersfördelningen sned och skatteunderlaget svagt. De handikappade är där helt utlämnade till anförvanters och grannars hjälpsamhet. Resultatet är också att många handikappade blivit djupt isolerade. Men inte heller i de kommuner som erbjuder färdtjänst är förhållandena tillfredsställande. Kvaliteten är starkt varierande. Möjligheten att anlita färdtjänst är i många fall begränsad. Färdtjänsten blir inte en rättighet för de handikappade utan något som de måste be om. Den rörelsefrihet som är självklar för de flesta i vårt samhälle måste också gälla de handikappade, dvs. rätten till resor med färdtjänsten skall ej vara begränsad till visst antal resor. Detta har också rekommenderat. I de kommuner som inte infört färdtjänst avvaktar man regeringens ställningstagande till handikapputredningens förslag om statsbidrag till färdtjänsten. I andra har man sänkt standarden. föreslog att statsbidrag skulle utgå av kommunens kostnader för den kommunala färdtjänsten. Regeringen har överlämnat utredningens förslag till utredningen för kostnadsfördelningen mellan stat och kommun. Med hänsyn till den centrala roll förflyttningsmöjligheterna spelar för handikappade föreslår vi att regeringen, i avvaktan på nämnda utrednings definitiva förslag, inför ett provisoriskt stöd till kommunernas färdtjänst. Samhället har gjort insatser av växande betydelse för den kulturella integreringen av handikappade. Men det rör sig här om mycket omfattande behov. De handikappade möter stora och svåra hinder när det gäller att få del av kultur och utbildningsmöjligheter; mycket mer måste satsas. Förslag härom framläggs i andra motioner från folkpartihåll till årets riksdag. En undersökning avseende synskadade med ett eller flera handikapp, som genomförts i och i samarbete mellan De blindas förening och kommuner och landsting, visar hur mycket som ännu är ogjort för de handikappade. Sammanlagt fann man i denna undersökning 565 personer som var flerhandikappade med blindhet eller mycket svår synskada som ett av handikappen. Hade man inbegripit även flerhandikappade av andra slag skulle siffran säkert ha blivit mångdubbelt större. Det är möjligt att man inte ens med den ram man valde lyckades få en fullständig inventering. Av dessa 565 människor var det emellertid bara 265 som blev fullständig utredning. Av de 265 som blev utredda och vid behov också fullständig utredning. Av de 265 som blev utsedda och vid behov också vanligen åtgärdade hade 121 tidigare varit okända av DBF:s konsulenter. En del av dem var kända lokalt i den mening att de t. ex. vistades på vårdhem eller andra institutioner. Över hälften av dessa flerhandikappade var rörelsehindrade, svårt hörselskadade eller döva, led av långtidssjukdomar av olika slag och var utvecklingsstörda. Det blir tillsammans vilket förklaras av att hade tre eller flera handikapp. Drygt hälften bodde enskilt, ofta med familj, medan var intagna på institutioner av olika slag. Mindre än hälften hade alla erforderliga hjälpmedel eller ansågs inte behöva några hjälpmedel. Inom ramen för försöksverksamheten anskaffades 245 hjälpmedel, både optiska och andra. Ett 40-tal fick synförmågan förbättrad genom optiska hjälpmedel. Nästan lika många fick bandspelare och därigenom bättre tillgång till information och möjlighet att lyssna på taltidningar och talböcker, och en stor del fick andra syntekniska hjälpmedel. Av 188 flerhandikappade hade 80 ingen tillgång till färdtjänst, och därtill kom 78 som inte utnyttjade den färdtjänst de hade tillgång till. Här finns ett stort behov som inte förut blivit tillgodosett inte sällan på grund av okunnighet om förekomsten av färdtjänst. Inom ramen för försöksverksamheten anordnades ett flertal anpassningskurser av olika slag. Dessa kurser visade sig fylla ett behov som var mycket större än vad pengarna räckte till för. Men trots begränsningarna uppnåddes många mycket värdefulla resultat. För en del människor blev livet helt förändrat till det bättre tack vare dessa åtgärder. Det tyder på ett stort behov även för de människor, vars behov inte kunde åtgärdas inom ramen för denna försöksverksamhet. Troligen skulle goda resultat kunna uppnås även i andra landsting med en sådan kartläggning av flerhandikappades problem, kombinerad med åtgärder för att tillhandahålla de hjälpmedel som står till buds. Vi föreslår att anhåller att Kungl. Maj:t framlägger förslag om en sådan verksamhet omfattande hela landet och genomförd av landstingen i samarbete med handikapporganisationerna. Handikapprörelsen har över en kvarts miljon medlemmar i mer än 1 100 föreningar. Statens organisationsstöd för handikapprörelsens allmänna verksamhet är för innevarande budgetår 2 milj. kr. Riksomfattande organisationer med 12 00015 000 medlemmar och över 100 lokalorganisationer får nöja sig med . , , får . Det är låga belopp jämfört med vad som utgår till exempelvis idrottsrörelsen och ungdomsrörelsen. Regeringens förslag om en höjning med . är uppenbart otillräckligt. Till de viktigaste uppgifterna för handikapprörelsen hör att sprida information om handikappades villkor i samhället och om de krav som måste uppfyllas för att ökad jämlikhet mellan människorna skall nås, att i brist på samhällsinitiativ själva starta en verksamhet för att visa det meningsfulla i denna och i ett senare skede få samhället att ta hela ansvaret för densamma, att vara serviceorgan för de egna medlemmarna, vilket ofta innebär att vara ombud för dessa som grupp eller enskilda för att tillvarata olika intressen, att genom en omfattande inre verksamhet och egen utbildning medverka till att bryta handikappades isolering, att som företrädare för konsumenterna på handikappområdet i samarbete med samhällsorganen medverka till att samhällets serviceutbud till handikappade får en utformning som motsvarar de berördas intressen. Alla dessa uppgifter är mycket resurskrävande. Informationsbehovet är stort såväl inom handikapprörelsen som hos samhällsorgan och allmänhet. får handikapprörelsen komplettera samhällsor ganens insatser för att ge kunnig och mera differentierad information på handikappområdet. Därvid händer det att handikapprörelsen får ställa material eller föreläsare till förfogande vid olika utbildningsanstalter. En del förbund driver vårdverksamhet, t. ex. utlandsvård, vilket inte alltid helt täcks av samhällsinsatsen. Man håller också egen kuratorsverksamhet på områden där samhällets insatser är bristfälliga. Samhället ställer med rätta allt större förväntningar på handikapprörelsen som samarbetspartner. Skall handikapprörelsen på ett framgångsrikt sätt kunna motsvara förväntningarna är det i högsta grad nödvändigt att man erhåller resursförstärkning. Handikapprörelsen har ständigt ekonomiska problem. Dessa svårigheter tvingar rörelsen att gå ut med insamlingsaktioner av olika slag för att kunna fortsätta sin verksamhet. En del av dessa insamlingsaktioner uppfattas ofta av den enskilde handikappade och av handikapprörelsen som helhet som förödmjukande, och det är ofta med stor ovilja som de sätts i gång. Insamlingsverksamheten tar dessutom mycket tid och arbetskraft i anspråk och innebär att resurser, som skulle kunna användas på ett bättre sätt i den allmänna verksamheten, tas i anspråk. Med hänsyn till handikapprörelsens stora roll i samhällsutvecklingen finner vi det nödvändigt att den erhåller avsevärt förstärkta anslag för sin verksamhet. Vi anser vidare att man bör genomföra principen att renodla anslagen till allmän verksamhet, dvs. för samarbete med samhällets organ och för inre och yttre informationstjänst. Genom en sådan renodling redovisas alla anslag avseende praktiska aktiviteter för handikappade i annan ordning. Med hänvisning till vad som anförts hemställer vi A. hos Kungl. 1. att det i avvaktan på förslag från utredningen om den kommunala ekonomin - övervägs om provisoriskt förslag kan läggas fram om statsbidrag till den kommunala färdtjänsten, 2. att förslag till en landsomfattande kartläggning av och åtgärder för flerhandikappades problem framlägges, B. till Bidrag till handikapporganisationer för /74 anvisa ett i förhållande till Kungl. Maj:ts förslag med . C. beträffande frågan om specialdestination av viss del av anslaget under B ge Kungl. till känna vad som anförts i motionen. () ()