mot · FW022019 · 1973-10-26 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:136 om förskoleverksamhetens utbyggnad och organisation. I motionen fastslår vi att alla barn har rätt till en allsidig utveckling under de viktiga åren innan de börjar skolan. Ytterst måste det ankomma på det allmänna stat och kommun att se till att det föreligger nödvändiga förutsättningar för detta. Det bör ske dels genom en utbyggd familjepolitik, dels genom en ökad satsning på förskoleverksamhet. Vi ställer oss därför bakom förslaget om en allmän förskola för sexåringar från . bör emellertid fatta principbeslut om en obligatorisk förskola för sexåringar och femåringar. I motionen kräver vi en utbyggnadsplan för förskolan. Som etappmål för 1970-talet bör den ha obligatorisk förskola för sexåringar, allmän förskola för femåringar samt 50-procentig täckning av behovet av förskoleverksamhet för barn till förvärvsarbetande eller studerande föräldrar. Förskoleverksamhet i regi av församlingar inom eller andra samfund samt av organisationer utgör ett värdefullt resurstillskott och alternativ på många orter. Vi finner det därför naturligt att sådan verksamhet skall få bedrivas på samma tider och under samma villkor som den kommunala förskoleverksamheten. Förutsättningen är dock att den uppfyller de pedagogiska mål och kvalitetskrav som ställs på de kommunala förskolorna. Även inom en obligatorisk förskola finns enligt vår mening utrymme för enskild förskoleverksamhet. I motionen upprepar vi vårt tidigare krav på en utbyggd föräldrautbildning. Med hänsyn till tidigare uttalanden i frågan och barnstugeutredningens förslag är det anmärkningsvärt att frågan inte tagits upp i propositionen. Utbyggnaden av förskolan nödvändiggör nära samverkan mellan förskola och lågstadium. bör en sådan samverkan leda till ett integrerat klasslöst förskola/lågstadium. Olika modeller för samverkan bör prövas i en brett upplagd försöksverksamhet. I vad gäller förskolans mål och arbetsformer ställer vi oss bakom barnstugeutredningens förslag. Centrala kvalitetskrav och personaltäthet o. d. bör dock fastläggas i en särskild stadga knuten till förskolelagen. Vi avvisar förslaget att öka gruppstorleken i heltidsförskolan till 20 barn. Maximiantalet bör vara 15 med bibehållande under en övergångstid av nuvarande möjligheter till överinskrivning. Personalen i deltidsförskolan bör förstärkas med en medhjälpare för vilken bör utgå statsbidrag per barn och år. Vi begär än en gång ett genomtänkt statsbidragssystem för hela förskoleverksamheten. Beträffande statsbidrag till deltidsförskolan bör bidraget till platser för fyra- och femåringar inte begränsas till av antalet barn i dessa åldrar. Vidare bör bidraget om . per barn och år utgå för hela det antal platser i deltidsförskola som överstiger av antalet sexåringar i kommunen. Förskoleåren är av stor betydelse för individens senare utveckling. Uppväxtmiljön bestämmer därför i hög grad barnets möjligheter att allsidigt utveckla sina förutsättningar och anlag. En trygg och stimulansrik miljö utgör en god grogrund för dess utveckling, medan en torftig miljö med föga stimulans ger dåliga möjligheter härvidlag. Många barn hämmas t. ex. i sin sociala utveckling därför att de växer upp relativt isolerade med begränsade kontakter utanför den egna miljön, och i nära hälften av alla barnfamiljer saknas syskon som ger barnet möjlighet att uppträda i olika roller. Mot denna bakgrund vill vi kraftigt understryka alla barns rätt till en allsidig utveckling under de viktiga åren innan de börjar skolan. Denna rätt är viktig inte minst därför att skillnader i uppväxtmiljön i så hög grad hänger samman med skillnader i familjernas sociala och ekonomiska situation. Ytterst måste det ankomma på det allmänna stat och kommun att se till att barnen ges nödvändiga förutsättningar för sin sociala, känslomässiga och intellektuella utveckling. Det bör ske dels genom en utbyggd familjepolitik som ger föräldrarna reella möjligheter att klara sin roll som uppfostrare, dels genom en ökad satsning på förskoleverksamhet. En rad undersökningar pekar på att vistelse i daghem och lekskolor har en gynnsam effekt på de flesta barns utveckling. En kraftigt utbyggd förskoleverksamhet med en medveten pedagogisk inriktning kan därför bli ett viktigt instrument för att kompensera brister i uppväxtmiljön och hjälpa barnen att allsidigt utveckla och utnyttja sina inneboende resurser. Men finns det anledning att varna för en alltför stor optimism i vad gäller förskolans möjligheter. En utbyggd förskola är nog så viktig. Men den kan knappast på egen hand komma till rätta med sociala problem och orättvisor. I det avseendet är förskolan bara en bland många nödvändiga åtgärder. Även med denna reservation framstår emellertid en satsning på förskolan som angelägen. Det är dock väsentligt att komma ihåg, att förskolan endast kan bli ett komplement till hemmen, som måste ha det största ansvaret i vad gäller barnens uppfostran. Genom ett samspel mellan förskola och hem skapas den för barnen bästa uppväxtmiljön. Att bära det grundläggande ansvaret för barnens uppfostran ställer stora krav på föräldrarna, och många föräldrar känner också osäkerhet inför uppgiften. Det gäller t. ex. om den rent fysiska vården av barnet och om dess sätt att reagera i olika situationer. På grund av de snabba förändringarna inom samhällslivet saknar föräldrarna även erfarenhet av den miljö som barnen kommer att växa upp i och hur den inverkar på dem. Därför är det viktigt att det allmänna är berett att bistå och stödja föräldrarna i deras funktion som fostrare, bl. a. genom att ge dem den kunskap som behövs för den svåra uppgiften. Under en rad år har gemensamt med i fört fram kravet på en utbyggd föräldrautbildning. Med anledning härav uttalade 1970 att det är synnerligen väsentligt att alla som har att bära ansvar som föräldrar också har bästa möjliga kunskapsmässiga underlag härför. Några mer påtagliga insatser från stat och kommun för att ge föräldrarna de nödvändiga kunskaperna har emellertid ännu inte kommit till stånd. Även till årets riksdag har därför gemensamt med fört fram kravet på utbyggd föräldrautbildning (motion 1973:171). Motionen har ännu ej behandlats av . Också barnstugeutredningen har tagit upp frågan om föräldrautbildning och lagt fram ett konkret förslag hur denna bör organiseras, vilket nära överensstämmer med de riktlinjer som skisserats av och . har frågan också aktualiserats av TCO, som i skrivelse till familjeministem begärt en utredning om föräldrautbildning. Mot bakgrund av tidigare uttalande och bamstugeutredningens förslag är det anmärkningsvärt att frågan om föräldrautbildning inte berörs i propositionen. Den är ett naturligt komplement till de insatser som görs genom en utbyggd förskola. En brett upplagd försöksverksamhet, där bl. a. barnstugeutredningens modell prövas, måste därför som föreslås i motionen 1973:171 komma till stånd. En utbyggnad av förskoleverksamheten är som bamstugeutredningen understrukit motiverad inte bara utifrån barnens behov. Den är också ett led i strävandena att skapa bättre reella möjligheter för småbarnsföräldrar att förena familjeansvar med yrkesinsatser utanför hemmet. För att uppnå detta är utbyggd förskoleverksamhet en nödvändig men inte tillräcklig åtgärd. Arbetslivet måste också göras mer familjevänligt, bl. a. genom ökade möjligheter till deltidsarbete, förkortad arbetstid för småbarnsföräldrar och vidgade försök med flexibel arbetstid. Den individuella principen inom skattesystemet bör successivt förverkligas och barnavårdande arbete i hemmet ge ATP-poäng. Ett vårdnadsbidrag bör införas för familjer med små barn. Regeringen har i olika sammanhang aviserat en genomgripande familjepolitisk reform. Vi beklagar att denna ännu inte förverkligats. Det är väsentligt att verksamheten i förskolan utgår från en helhetssyn på individens utveckling och medvetet inriktas på att stödja den totala personlighetsutvecklingen. ställer sig därför bakom den föreslagna övergripande målsättningen för förskolan och de ur denna härledda delmålen. Denna ansluter nära till målsättningen för grund skolan och till dess utbildningssyn och sociala inriktning, vilket är väsentligt. Rent allmänt är det nämligen enligt vår mening angeläget att de två till varandra gränsande skolformerna utgår från en gemensam grundsyn och präglas av en principiellt likartad målsättning. En bristande konsekvens i det pedagogiska synsättet mellan förskolan och skulle som bl. a. TCO framhållit vara till nackdel för barnen. I likhet med bl. a. och anser vi vidare att målsättningen för förskoleverksamheten bör systematiseras och preciseras ytterligare. I detta arbete bör de forskningsrön som finns och kan komma fram om barns utveckling beaktas. I vad gäller förskolans organisation och arbetsformer är vi positiva till tanken att dela in heltidsförskolan i småbamsgrupper och syskongrupper. Vi delar också bamstugeutredningens syn att den bästa lösningen för deltid sförskolan är att den integreras med heltidsförskolan genom att dess barn inplaceras i syskongrupper i denna. En sådan lösning medger större flexibilitet i vistelsetiden för deltidsförskolans barn, vilket är eftersträvansvärt inte minst från föräldrasynpunkt, och ger verksamheten större stabilitet. Den torde dock kunna förverkligas först på . Vid utformningen av bestämmelser för verksamheten i förskola är det angeläget att ta till vara och beakta de erfarenheter som gjorts på skolans område. Verksamheten inom skolväsendet har gått mot en allt hårdare central styrning i vad gäller såväl administrativa bestämmelser och läroplaner som pedagogiska metoder. har nackdelarna med denna hårda styrning blivit alltmer uppenbara, och större frihet att anpassa verksamheten efter lokala förutsättningar och behov har efterlysts. Genom tillsättandet av pågår nu på skolans område ett arbete som syftar till att ge kommuner och enskilda skolor större handlingsfrihet. Det är angeläget att samma strävan kommer till uttryck även i vad gäller förskolan. Kommuner och enskilda förskolor bör ges stor frihet att utifrån givna mål och kvalitetskrav anpassa verksamheten efter lokala behov och förutsättningar. Härigenom bevaras möjligheterna till flexibilitet och variation i utformningen av förskolan. bör man emellertid inte blunda för att stor lokal frihet, särskilt i ett utbyggnadsskede, kan leda till stora regionala skillnader i fråga om verksamhetens kvalitet och omfattning. Därför är det nödvändigt att se till att förutsättningar finns för att verksamheten skall uppfylla de kvalitetskrav som är nödvändiga för att de pedagogiska målen skall uppnås. Detta berör bl. a. personaltätheten i förskolan och barngruppernas storlek. För att förskolan skall kunna fungera i enlighet med målsättningen måste det finnas tillräcklig tillgång till pedagogiskt välutbildad personal och all personal ha grundläggande yrkesutbildning för sitt arbetsområde. I vad gäller personaltätheten anser bamstugeutredningen att det pedagogiska programmet i huvudsak kan förverkligas med den personaltäthet som rekommenderas av . Förutsättningen är dock att utredningens rekommendationer i fråga om samarbetsformer, lokalan vändning och utrustning följs. motsvarar emellertid personaltätheten i förskolan inte rekommendationer, vilket innebär att det pedagogiska programmet inte skulle kunna förverkligas under nuvarande förhållanden. I likhet med TCO och anser vi det därför nödvändigt att vissa centrala kvalitetskrav och bestämmelser om personaltäthet fastläggs i en särskild stadga till förskolelagen. Av denna bör också framgå att bestämmelserna är minimivärden och att personaltätheten måste anpassas efter antalet barn med särskilda behov, lokalernas kvalitet etc. Beträffande barngruppernas storlek har det under remissbehandlingen framkommit starka skäl för att denna i vad gäller syskongrupper i heltidsförskola bör vara mindre än 20. Barngruppernas storlek är en avvägningsfråga mellan å ena sidan behovet av att få till stånd en snabb utbyggnad, å den andra att grupperna inte får vara större än att vaije barn kan ägnas tillräcklig uppmärksamhet. I nuvarande läge med stort behov av platser i förskolan är det enligt vår mening naturligt att göra avvägningen så, att man tills vidare behåller samma bestämmelser som gäller , dvs. att det maximala antalet barn i varje grupp i heltidsförskolan blir 15 med en tillåten överinskrivning på . I takt med utbyggnaden bör sedan möjligheterna till överinskrivning inskränkas så att den maximala gruppstorleken i heltidsförskolan blir 15 barn. Vi avvisar således propositionens förslag om en ökning av gruppstorleken i heltidsförskolan till 20 barn. Enligt förslaget i propositionen skall i deltidsförskolan finnas en förskollärare för 40 barn, uppdelade på en förmiddags- och en eftermiddagsgrupp. Enligt bamstugeutredningens mening räcker en person inte till för att omsätta det pedagogiska programmet i två så stora barngrupper och hinna med den kontaktverksamhet med föräldrar o. d. som förutsätts. har därför föreslagit att personalen i deltidsförskola skall förstärkas med en medhjälpare utöver förskolläraren. Vi ansluter oss till det förslaget och förordar att kommuner som anställer medhjälpare i deltidsförskolan skall kunna erhålla ett tilläggsbidrag på . per barn och år, vilket beräknas täcka ungefär halva kostnaden. Allmän eller obligatorisk förskola Som inledningsvis framhållits är en kraftigt utbyggd förskola ett viktigt instrument för att ge barnen möjlighet att allsidigt utveckla och utnyttja sina inneboende resurser. Särskilt för barn med handikapp och/eller brister i uppväxtmiljön är förskolan viktig för att ge dem likvärdiga utvecklingsmöjligheter med andra barn. visar erfarenheten att det ofta är just de barn som bäst behöver förskolan som står utanför. En förskola som helt utgår från att det är föräldrarnas intresse som avgör om barnen skall delta i förskoleverksamhet bidrar därmed lätt till att förstärka existerande sociala och En utbyggnad av förskolan måste därför ta sikte på att alla barn före skolstarten skall delta i förskoleverksamhet. För att ge alla barn rätt till förskola förordas i propsitionen i enlighet med bamstugeutredningens förslag en allmän förskola för alla sexåringar kombinerad med uppsökande verksamhet. För att motverka att sociala och ekonomiska faktorer får avgöra om barnets rätt till plats i förskola utnyttjas eller inte skall kommunen kontakta de familjer som inte utnyttjar erbjudandet för att ta reda på skälen till detta och ytterligare informera om förskolan. Syftet med kontakten skall vara att öka föräldrarnas förståelse för barnets situation och behov inför skolstarten. skall den ge upplysningar om barnets förhållanden och vilka åtgärder som kan behövas för att tillgodose barnets bästa. Om föräldrarna trots upprepade kontakter inte vill utnyttja förskolan bör kommunen så långt möjligt verka för att barnets utveckling främjas på annat sätt. Den sociala omtanke som kommer till uttryck i förslaget om uppsökande insatser är riktig. Det är viktigt att se till att otillräcklig information och fördomar av olika slag inte leder till att familjerna inte utnyttjar sin rätt till plats i förskolan. Men en uppsökande verksamhet av den övertalande och inträngande karaktär som skisseras i propositionen rymmer emellertid också risker. Många familjer kan komma att uppleva det som stötande och påträngande att inför myndigheter behöva redovisa varför man inte vill utnyttja rätten till plats i förskolan och få hemförhållanden och hemmiljö undersökta. Den föreslagna verksamheten tangerar enligt vår mening det gränsområde där omtanke kan övergå i förmynderskap. Bättre än en kombination av allmän förskola och uppsökande verksamhet tillgodoses strävan att bereda alla barn en god uppväxtmiljö enligt vår mening genom en obligatorisk förskola för i första etappen sexåringar, utformad så att den tillgodoser kraven på valmöjligheter och rymmer generösa möjligheter till dispenser. Därigenom undviker man ett uppsökningsförfarande som av föräldrarna lätt kan upplevas som en obehörig inblandning. Vi vill understryka att våra invändningar mot en uppsökande verksamhet enbart gäller den som anknyter till den allmänna förskolan. De uppsökande insatser som skisseras av bamstugeutredningen för att uppspåra och få kontakt med barn med särskilda behov av plats i förskola redan från fyraårsåldem finner vi angelägna och nödvändiga. En utbyggnad av förskolan till att omfatta alla sexåringar och också femåringarna skapar i hög grad ändrade förutsättningar för lågstadiet. När barnen börjar den egentliga skolgången har de redan bakom sig åtminstone av snarlik aktivitet. De har tillägnat sig grundläggande begrepp och fått viss vana vid att arbeta i grupp. Deras utveckling och beteende har kunnat följas , och den spontana motivationen för att lära har fått sitt utlopp redan i fem-sexårsåldem. En utbyggd förskola måste därför få konsekvenser för lågstadiet. Den skapar ett behov av nära samverkan mellan förskola och lågstadium, bl. a. för att underlätta övergången till lågstadiet och stimulera ett fruktbart utbyte av idéer och erfarenheter med sikte på kommande förändringar. Den centrala och mera långsiktiga frågan gäller hur man utifrån en helhetssyn på barnets utveckling bäst skall pedagogiskt och innehållsmässigt närma förskola och lågstadium till varandra. Utgångspunkten är därvid att både förskola och lågstadium/grundskola måste ses som led i en kontinuerlig utvecklingsgång, vars syfte är att ge individen möjlighet att allsidigt utveckla sina förutsättningar. Skarpa gränser mellan olika stadier bör därför undvikas och övergångarna dem emellan ske under stort hänsynstagande till den enskildes behov av stöd och stimulans. bör en sådan samverkan leda fram till att förskola och lågstadium integreras i ett klasslöst förskola/lågstadium. Med ett sådant lågstadium skapas en mjuk utvecklingsgång för barnen. Genom att bygga upp det utan årskurser kan det abrupta steget mellan skola och lek, skolmogen och icke-skolmogen ersättas av en glidande stegring i svårighetsgraden i undervisningen, anpassad efter individuella variationer. Det kan t. ex. innebära att elever i fem-sexårsåldern, som är mogna för och intresserade av skrivövningar, lästräning etc., får möjlighet att ägna sig åt det, som äldre elever, som fortfarande har koncentrationssvårigheter, motoriska svårigheter etc., får möjlighet till träning av mer förskolebetonad karaktär med friare sysselsättningar. En långsiktig utveckling mot ett klasslöst förskola/lågstadium skapar också förutsättningar för en annorlunda och friare stadieindelning i och för en översyn av ämnesstoffet på olika stadier. En sådan översyn kan t. ex. innebära att stoff som behandlas på mellanstadiet flyttas ner till lågstadiet, att fördjupningsmoment införs för redan förekommande moment eller att nya ämnen och ämnesmoment tillkommer. För att få underlag för ett ställningstagande till hur en utbyggd samverkan mellan förskola och lågstadium bör organiseras är det nödvändigt att pröva olika modeller. En bred försöksverksamhet bör därför som begärts i motionen 1973:733 av m. fl. (fp) komma till stånd. Erfarenheterna från försöksverksamheten bör senare bli föremål för en samlad utvärdering och eventuella förslag med anledning av den föreläggas . Vid sidan av försöksverksamheten är det viktigt att på andra vägar skapa förutsättningar för ett närmande mellan förskola och lågstadium. Sålunda bör en bättre samordning åstadkommas mellan förskollärarutbildningen och lågstadielärarutbildningen och lokalplaneringen inriktas på att skapa en lokalmässig samordning mellan förskola och lågstadium. Skäl kan anföras både för att som barnstugeutredningen och propositionen förordar lägga huvudmannaskapet för förskolan på de sociala myndigheterna och för att som reservanter i utredningen och flera remissinstanser begär lägga det på skolans myndigheter. Avgörande för vår del är helhetssynen på förskolan och som led i en kontinuerlig utvecklingsgång för barnet, vilken syftar till att ge det möjlighet att allsidigt utveckla sina förutsättningar. Som en rad remissinstanser framhållit har förskolan och pedagogiskt och socialt samma uppgifter. Skillnaderna ligger i första hand i barnens ålder men också i verksamhetsformernas anpassning till åldersnivåerna. Dessa skillnader kan emellertid inte motivera en uppdelning av ansvaret för två verksamheter som är så beroende av och i många avseenden integrerade i varandra. Helhetssynen på barnets utvecklingsgång bör avspeglas också på det administrativa planet. Ett samlat huvudmannaskap för förskola och grundskola är också en förutsättning för den nära samverkan mellan förskola och lågstadium med sikte på integration som bör komma till stånd. Det centrala tillsynsansvaret för förskolan bör därför åvila , medan skolstyrelsen blir lokal huvudman. 1 många kommuner svarar emellertid socialnämnd eller barnavårdande instanser för huvudmannaskapet. Det är därför angeläget att åstadkomma en mjuk övergång, utsträckt över en förhållandevis . Kommunerna bör såsom förordas i propositionen ges möjlighet att tills vidare besluta om annan huvudman. En lösning kan därvid vara att en gemensam delegation för socialnämnd/bamavårdande instanser och skolstyrelse svarar för det kommunala huvudmannaskapet. Den långsiktiga målsättningen för förskolans utbyggnad måste självfallet vara att plats i förskola skall kunna erbjudas alla barn från den ålder då behovet av ett vidgat samspel med andra människor utanför den egna familjen och behovet av ökad miljöstimulans blir särskilt påtagliga. Kunskapen om när denna ålder inträder är emellertid otillräcklig. Utvecklingspsykologema torde dock vara överens om att barnet under sitt första levnadsår behöver en stabil omvärld och i samvaro med en eller ett pär vårdare lära sig ge och ta. Först därefter kan barnet sätta värde på en lekkamrat, och först omkring tredje levnadsåret kan barn vanligen uppskatta att delta i aktiviteter i grupp. Vi vill därför starkt understryka vad barnstugeutredningen framhåller, nämligen att forskning måste komma till stånd rörande effekten av småbarns vistelse i förskola för att bl. a. ge bättre kunskap om småbarns behov och för att utröna vilken ålder som är lämplig för inskrivning i heltidsförskola. I nuvarande läge är det utbyggnadsprogram som lagts fram av barnstugeutredningen och som i sina huvuddrag accepteras i propositio nen relativt väl avvägt. Med en allmän förskola för sexåringar tillgodoses behovet av att bereda alla barn möjlighet till vistelse i förskola före skolstarten. försöker man med utgångspunkt i forskningsrönen om de tidigare levnadsårens centrala betydelse för barnets utveckling göra det möjligt för barn med särskilda behov att få plats i förskola redan och tillgodose behovet av förskoleplats för barn med förvärvsarbetande eller studerande föräldrar. Utöver skyldigheten för kommunerna att tillhandahålla alla sexåringar plats i förskola går propositionen inte närmare in på hur den önskade utbyggnaden av förskolan skall komma till stånd. Den förskoleplan som kommunerna i fortsättningen blir skyldiga att upprätta är bra som planeringsinstrument och som underlag för debatt i kommunerna, men den medför inte skyldighet för kommunerna att bygga ut förskoleverksamheten i takt med behoven. a. för att undvika att den allmänna och senare obligatoriska förskolan för sexåringar leder till att utbyggnaden av förskoleverksamhet för yngre åldrar eftersätts är därför vid sidan av ett generöst statsbidragssystem en viss styrning av den fortsatta utbyggnaden nödvändig. Det bör ske genom att dels en utbyggnadsplan med centralt fastställda mål utarbetas och föreläggs , dels kommunerna som föreslagits av barnstugeutredningen ges skyldighet att täcka behovet av förskoleplatser i nya bostadsområden med minst 200 lägenheter. bör uppta förhandlingar med om formerna härför. En sådan skyldighet för kommunerna kan visserligen gå ut över utbyggnaden i befintliga bostadsområden.