mot · FW02506 · 1973-01-23 00:00:00 — av i Heden m. fl. om översyn av jordförvärvslagen. En viktig målsättning för den nuvarande jordbrukspolitiken är att med hjälp av statligt rationaliseringsstöd stimulera uppbyggnaden av effektiva jordbruksföretag. Olika företagsformer skall därvid kunna komma i fråga. var dock vid det jordbrukspolitiska beslutet helt enig om att det under rådande omständigheter framåt till dominerande del skulle bli fråga om att bygga upp bärkraftiga familjejordbruk. En sådan inriktning av rationaliseringsverksamheten förutsätter att man av mindre och medelstora enheter successivt skapar större, bärkraftigare och effektivare enheter. Förutsättningen för detta är i sin tur att aktiva brukare av mindre och medelstora gårdar har praktiska möjligheter att göra kompletteringsköp av mark, när närbelägna fastigheter salubjuds. I större delen av landet förutsätter det också att lantbruksföretagen kan drivas som kombinerade jord- och skogsbruksföretag. Mycket tyder emellertid på att bestämmelserna om förvärv av jordbruks- och skogsfastigheter och tilldelningen av kreditgarantier nu tillämpas på ett sådant sätt, att rationaliseringsverksamheten som helhet inte fungerar på det tänkta sättet. Lantbruksnämnderna ger sålunda brukare av större enheter företräde, om flera personer konkurrerar om en salubjuden fastighet. Ägare av mindre och medelstora enheter vägras också i allt större utsträckning kreditgarantier även om företaget har goda utvecklingsmöjligheter därför att förutsättningar föreligger att efter hand göra kompletterande markförvärv. Den tänkta utvecklingen inom rationaliseringsverksamheten hotas också av att kapitalstarka köpare utanför jordbruket i allt större utsträckning uppträder som köpare av både jordbruks- och skogsfastigheter. De erbjudna priserna ligger i sådana fall väsentligt över vad som är motiverat med hänsyn till fastighetens värde från jordbruksoch skogsbrukssynpunkt. I den mån förvärvsmöjligheterna liberaliseras för sådana köpare, som utgörs av både fysiska och juridiska personer, minskar givetvis möjligheterna snabbt för de aktiva jordbrukarna och skogsägarna att konkurrera om sådana fastigheter som utbjuds till försäljning. Motiven för att personer utanför jordbruket i allt större utsträckning köper fastigheter kan givetvis skifta. Inte sällan torde det vara fråga om att köparen vill skaffa sig en attraktiv bostad. Tendensen är också särskilt påtaglig i landskapen runt storstäderna, t. ex. och . I andra fall torde det vara fråga om rena kapitalplaceringar eller förväntningar om att nu eller kunna exploatera själva marken, den växande skogen, grustillgångar eller annat. En bidragande orsak till den angivna utvecklingen har också varit de större kommunernas omfattande markköp . Därigenom har stora kapitalbelopp frigjorts för nyplacering i jordbruksfastigheter. Den här beskrivna utvecklingen inger enligt vår uppfattning stark oro. Om jordbruksnäringen skall kunna utvecklas på det sätt som är önskvärt är det ett oavvisligt krav att de aktiva jordbrukarna även i fortsättningen får möjligheter att äga marken. En fortsatt liberalisering när det gäller att bevilja förvärvstillstånd till icke-jordbrukare kommer genom de stigande priserna snabbt att leda till att de aktiva jordbrukarna helt stängs ute från fastighetsmarknaden. Fortsatta prishöjningar på både jordbruks- och skogsmark kan också lätt leda till att lantbruksnämnderna får svårigheter att klara den inköps- och försäljningsverksamhet som ingår som ett viktigt led i rationaliseringsarbetet. Vissa lantbruksnämnder brottas redan med sådana problem. En snabb översyn av såväl gällande bestämmelser som tillämpad praxis för rationaliseringsverksamheten är därför nödvändig. Med hänvisning till vad som har anförts i motionen hemställer vi att hos Kungl. Maj:t anhåller om en omedelbar översyn av gällande bestämmelser och tillämpad praxis beträffande tillståndsgivningen för förvärv av jordbruks- och skogsfastigheter i enlighet med vad som har anförts i motionen. () i Heden () i Holmgården () i Nennesholm