mot · FW02370 · 1973-01-24 00:00:00 — av m. fl. värderingar i fråga om tidningar och presstöd återfinns i det nya partiprogrammet (s. 86-87), som antogs : är omistliga i en demokrati. Skyddet för det tryckta ordet måste bevaras och byggas ut. Ingrepp mot tidningar, tidskrifter och böcker som står i strid med tryckfrihetsförordningen får ej ske. Ekonomiskt starka tidningar bli i regel mer självständiga mot statsmakter, ägare, annonsörer och organisationer. Man bör därför undvika att urholka ekonomin för tryckta skrifter genom t. ex. annonsoch reklamskatt. Genom generella reformer bör statsmakterna skapa ett klimat som är gynnsamt för det tryckta ordet. På samma gång är det nödvändigt att motverka att tidningar kommer i en regional monopolställning. Presstöd behövs därför för att förhindra pressdöd. Stödet bör bygga på automatiskt verkande regler för att förhindra maktmissbruk. Varje tanke på att koppla samman partistöd med presstöd måste avvisas. Ekonomisk diskriminering av veckopressen bör motverkas. Steg för steg bör villkoren för tryckta publikationer förbättras och göras mer likartade. Statsmakterna bör söka underlätta pressens investeringar, rationaliseringar och distribution. Liberalismen slår vakt om tryckfrihetsförordningen som en av grundlagarna därför att den ökar skyddet för det tryckta ordet när påfrestningarna är stora. Skyddet för tidningarnas oberoende måste särskilt beakta de faror som uppstår under kriser av skilda slag. En ny massmedielagstiftning bör vara grundlig och därmed befästa skyddet för informations- och åsiktsfriheten. Av utomordentligt stor vikt är individens ställning gentemot massmedierna. Den dominerande position som dessa har måste motsvaras av ett oavvisligt krav på ansvar för individens rätt till personlig integritet och privatliv. Den enskilde medborgarens förmåga att hävda sin rätt mot massmedierna är skiftande. Självsanerande åtgärder inom pressen är därför av utomordentlig betydelse. De principerna har legat till grund för inställning till annonsskatt och presstöd. Vi är för ett vettigt utformat presstöd, mot reklam- och annonsskatten som gröper ur ekonomin för pressen och gör den mer beroende av subventioner. har i en partimotion begärt avskaffande av reklam- och annonsskatten. Denna motion behandlar därför endast några problem inom presstödets område. En anledning varför det nuvarande presstödet blev så otillfredsställande utformat var troligen att det aldrig utbreddes på ett rimligt sätt. Inte heller fick presstödet någon snabb översyn trots att statsrådet aviserade och 1971 anslöt sig till ett tillsättande av en särskild kommitté för en sådan översyn av reglerna. Det gläder oss därför att de politiska partierna och pressens organisationer nu äntligen får tillfälle att granska presstödet i den statliga utredning, som tillsattes . Däremot beklagar vi att direktiven blev så snävt hållna på flera punkter. Först och främst är det orimligt att beskattningsfrågoma undantas från pressutredningens område. En rad frågor, som berör t. ex. annonsskatten och mervärdeskatten, är utomordentligt viktiga för pressens ekonomi och borde självfallet ha fått granskas av utredningen. Vi beklagar också att direktiven inte klart säger ut att utredningen bör lägga fram förslag som begränsar den nuvarande ekonomiska diskrimineringen av vissa veckotidningar. Vi kan där hänvisa till en särskild motion från herrar och (båda fp). Det är vidare beklagligt att finansministern inte gett utredningen i uppdrag att föreslå generella stödåtgärder som skulle kunna förbättra dagspressens ekonomiska situation. begärde vi att en pressutredning bl. a. skulle lägga fram sådana förslag (motion från , 1971:1282): I utredningens arbete bör också prövas om verksamma stödåtgärder av generell karaktär skulle kunna träda i stället för eller inrättas vid sidan av de nu föreslagna selektiva åtgärderna. Vi vill t. ex. peka på möjligheterna för staten att subventionera tidningsföretagens inköp av papper upp till ett visst tak; det norska systemet är här av intresse. Man bör också undersöka på vilket sätt t. ex. en viss typ av annonser, som införs gratis (bl. a. radio-TV-programmen i dagspressen) skall kunna betalas av staten. Från principiella synpunkter anser vi att generella åtgärder är att föredra framför selektiva. Selektiva åtgärder kan endast accepteras om alternativet, vilket nu synes vara fallet, är nedläggning av ett inte obetydligt antal tidningar i landet. Åt utredningen bör även uppdras att utföra en förnyad ekonomisk analys av hela den svenska pressens ekonomiska läge särskilt inför det i proposition nr 28 förutskickade perspektivet, att en allmän reklamskatt kan komma att föreslås av reklamutredningen. Året därpå skisserade vi ytterligare en möjlighet till ökat generellt stöd (motion från , 1972:165): Vi finner också att den aktivering av arbetsförmedlingarna som föreslår i annan motion kommer att leda till större behov av kontakt och information från arbetsmarknadsverkets sida. I ett sådant läge bör annonsering av de anmälda platserna genom detta verks försorg bli regel. Det kommer då att öka omfattningen av arbetsmarknadsannonser i den svenska dagspressen, vilket positivt kan bidra till tidningarnas ekonomi. Reglerna för det produktionsstöd till pressen som infördes och utvidgades är på flera punkter oklara eller orättvisa. har, trots befogad kritik, vägrat att föreslå några ändringar under hänvisning till en kommande översyn. Resultatet har blivit att presstödsnämnden vid upprepade tillfällen fattat beslut efter votering och med reservationer fogade till protokollet. Intrycket av godtycke i reglerna och i tolkningarna av reglerna har därför förstärkts under de båda gångna åren. Bestämmelserna måste därför snabbt ses över. Det gäller bl. a. de fall då första- och andratidningen ligger varandra nära i total upplaga. Det är orimligt att där ge pengar till den obetydligt mindre tidningen och säga nej till den obetydligt större. En förstatidning t. ex. har haft en upplaga som är omkring 700 ex. större totalt än andratidningen, och andratidningen får då utan vidare fullt stöd. får nu 2,5 milj. kr. - men har fått avslag på sin begäran om produktionsbidrag! Sådana orättvisor måste försvinna så snabbt som möjligt. En möjlighet att skapa mera rättvisande normer än den modell som tidigare förts fram från liberalt håll. Enligt denna modell skulle ett lika stort bidrag utgå till både första- och andratidningen i de fall där skillnaden mellan resp tidnings andel av deras sammanlagda nettoupplaga inte överstiger , dock med den modifikationen att till förstatidning i storstad ej får utgå högre belopp än till förstatidning utanför storstad. Är skillnaden mellan skulle bidrag då utgå efter en proportionellt fallande skala till förstatidningen och fullt bidrag till andratidningen. Man kan fråga om det i sådana fall, då de två konkurrerande tidningarna har en mycket likartad situation, finns skäl för att någon av tidningarna skall ha oreducerat stöd. En tänkbar möjlighet är då att bidraget för andratidningen blir reducerat och att förstatidningen icke erhåller bidrag. En ytterligare möjlighet är att reducera bidragen för båda men göra reduceringen något olika. Skäl kan anföras för och emot de här lösningarna. Om samtliga gäller dock att de skapar större rättvisa än dagens regler. Det blir pressutredningens uppgift att nu snabbt lägga fram förslag till en provisorisk ändring av reglerna på denna punkt. För att få fram sådana förslag är tilläggsdirektiv nödvändiga, eftersom de nu gällande direktiven här är alldeles för vaga. Utredningen bör arbeta så snabbt att regeringen kan förelägga höstriksdag en proposition som provisoriskt ändrar presstödskungörelsen på den punkten. En annan mycket väsentlig fråga, som också bör behandlas med förtur, gäller situationen för de tidningar som är s. k. förstatidningar men har att konkurrera med närliggande storstadstidningar, som i vissa fall dessutom får produktionsbidrag. Dessa lokala förstatidningar är ofta starkt hotade av konkurrensen från storstadstidningar i närheten. Särskilt då dessa genom stora produktionsbidrag fått sin ekonomi förstärkt kan konkurrensläget bli mycket svårt. Redan nu finns enligt kungörelsen en möjlighet att ta hänsyn till hela spridningsområdet och inte bara till utgivningsorten när det gäller att avgöra vad som är att betrakta som första- resp. andratidning. Bestämmelserna är emellertid mycket suddiga och svårtolkade och har bl. a. därför inte fyllt sin uppgift. Mot bakgrund av ovanstående yrkar vi att hemställer till Kungl. Maj:t om tilläggsdirektiv till 1972 års pressutredning, så att 1) skattefrågor inte undantas från utredningsområdet, att förslag till generella stödåtgärder läggs fram samt att också hänsyn i övrigt tas till de problem som berörs i motiveringen ovan, 2) de i motionen angivna problemen för lokala tidningar som hotas av närliggande storstadstidningar tas upp med förtur, 3) utredningen lägger fram förslag till provisorisk ändring av presstödskungöreisen, så att regeringen till årets höstriksdag kan föreslå förändring av bidragsreglerna för att uppnå ökad rättvisa i de fall där förstatidningen endast har en obetydligt större total upplaga än andratidningen. () () . () /ENKEL (fp) () ()