mot · FW02166 · 1973-01-17 00:00:00 — angående verkningarna av enhetstaxereformen inom sjukvården. beslöt att fr. o. m. införa den s. k. enhetstaxereformen inom sjukvården. Med anledning av propositionen framlades i ämnet flera motioner från moderata samlingspartiet. I dessa betonades bl. a. med skärpa vikten av att bibehålla det fria läkarvalet, behovet av vårdkontinuitet för den enskilde patienten samt vikten av att bibehålla privatpraktikerkåren som en buffert för sjukvårdsbehovet. Vidare föreslogs en parlamentarisk utredning med uppgift att följa upp sjukvårdskostnaderna efter reformen. I motion 1972:1032 hemställdes att hos Kungl. Maj:t skulle hemställa om tillsättandet av en parlamentarisk kommitté med uppgift att undersöka verkningarna av enhetstaxereformen. Dess motivering var att resultaten av reformen i olika avseenden fortlöpande följs inom , , och ; någon ytterligare uppföljning skulle av denna anledning icke vara nödvändig. Det har visat sig att några resultat beträffande reformens effekt icke har presenterats av någon av de ovan anförda myndigheterna. Dessa olika instanser behandlar jämväl reformens effekter med utgångspunkt i sina resp. instruktioner, verksamhetsfält och intressesfärer. Jag anser det självklart att en sådan uppföljning måste ske även . Den utesluter dock på intet sätt att bibringas en helhetsbild av enhetstaxereformens verkningar, och en sådan kan enligt min uppfattning endast åstadkommas av en parlamentarisk utredning. Enhetstaxereformen har nämligen haft så ingripande effekt på sjukvårdsutvecklingen att förr eller senare kommer att tvingas ta ställning i svåra sjukvårdspolitiska avgöranden. Värdet av ett tillförlitligt och genomarbetat basmaterial för sådana avgöranden är uppenbart och saknas annat än i fragmentariska delar, bland vilka just märks de åberopade institutionernas fortlöpande statistik. De skäl som föranledde motionen 1972:1032 var i korthet följande: Efterfrågan på vård ökade kraftigt . Ökningen var stor vid landstingssjukhusens öppna mottagningar och ännu större vid provinsialläkarmottagningarna. Väntetiderna för intagning till kroppssjukhus ökade kraftigt. Klagomål från allmänheten har upprepade gånger förekommit i vad gäller möjligheterna till fritt läkarval och väntetidernas längd. Vårdkostnaderna expanderar oavbrutet. I motionen förutsattes att sjukronorsavgiften sannolikt måste höjas, vilket också har skett, nämligen till . I interpellationssvar (nov. 1971) framhöll socialministern att det varit en väntad effekt att patienterna i ökande omfattning skulle söka sig till den öppna läkarvården i stället för till sjukhusens vårdplatser. Detta har skett så till vida att belastningen på den öppna vården ökat, men utan att motsvarande avlastning inträffat för den slutna vården. En sådan är förvisso ej heller att vänta med ökande öppen vård. Tvärtom visar all klinisk erfarenhet att varje nytillskott av patienter i öppen vård medför ökade krav på den slutna vården; ett förhållande som enhetstaxereformen verkat också besannats. Klagomålen från allmänheten har även varit många, kraftiga och välmotiverade. Även vårdpersonalen har i olika sammanhang uttryckt sitt missnöje. Med en stegring av patientavgiften till . är det sannolikt att även ekonomiska klagomål kommer att foga sig till de vårdtekniska. Kostnaden för ett återbesök hos läkare är nu mer än dubbelt så stort som ett poliklinikbesök (efter återbäring från ) före reformens ikraftträdande, dvs. Sedan motionen till riksdag väcktes har nytt material tillförts diskussionen. Vid har sålunda gjorts en utredning, Ekonomiska aspekter på sjukvården mot bakgrund av sjukronorsreformen (K. , Läkartidn. 1972, 69:3881). Sammanfattningsvis konstateras: 1 ett försök till utvärdering av sjukronorsreformens verkningar har här sammanställts utvecklingen av sjukvårdsproduktion och sjukvårdskostnaderna vid . Reformens måluppfyllelse har diskuterats mot bakgrunden av gängse ekonomiska teorier och reformens målsättning. Vissa av målen, som t. ex. förenklat betalningssystem för den enskilde samt utjämning av läkarlönerna, har nåtts. Andra mål, som t. ex. förskjutning av vårdefterfrågan från sluten till öppen vård och ökad kostnadstäckning, tycks inte ha uppfyllts enligt redovisat material. gällde endast den öppna vård som utövades i anslutning till sluten lasarettsvård och berör sålunda icke t. ex. provinsialläkarmottagningarna. Den är också av lokal natur. Den tendens som kan utläsas ur utredningen gör det enligt min mening ytterligare motiverat med en allsidig utredning av reformens verkningar, baserad på ett större material från hela riket och med inbegripande av även annan form av öppen vård. Vidare har (, Läkartidn. 1972, 69:6069) genomfört en utredning, Sjukronorsreformens effekter. Denna baseras på material från 195 kliniker, 45 provinsialläkarmottagningar och 97 praktikermottagningar. Ur utredningen kan hämtas: 1. att väntetiden för icke-akuta öppenvårdsbesök fördubblats vid klinikerna och tredubblats vid provinsialläkarmottagningama, 2. att en orimligt stor förlängning av samma väntetid särskilt träffat vissa specialiteter, t. ex. gynekologi, öron-, näs- och halssjukdomar samt psykiatri, 3. att genomströmningstiden per patient i allt väsentligt är oförändrad vid provinsialläkarmottagningarna men att den genomsnittligen minskade med . per patient vid landstingsklinikerna, 4. att antalet röntgen- och laboratorieundersökningar genomsnittligen ökade både samt . En liknande utredning genomfördes föregående år. De oroväckande tendenserna är ännu mer utpräglade. Jag anser ej blott att de av moderata samlingspartiet tidigare framlagda skälen för en parlamentarisk utredning av enhetstaxereformens effekter är utan även, mot bakgrund av här summariskt redovisade utredningar, att dessa skäl blivit ännu starkare. Med stöd av vad som anförts hemställs att hos Kungl. hemställer om skyndsamt tillsättande av en parlamentarisk kommitté med uppgift att undersöka verkningarna av enhetstaxereformen inom sjukvården.