mot · FW021562 · 1973-01-26 00:00:00 — av m. fl. angående anslaget till Lånefonden för kommunala markförvärv. En första förutsättning för en samhälls- och bostadsbyggnadspolitik, fri från privata ägarintressen, är att kommunerna ges möjlighet till en sådan markpolitik att man för det första ges möjligheter att behålla sin mark och för det andra ges möjligheter att föra en så aktiv markpolitik att man kan köpa in mark för att bygga upp en markreserv motsvarande det närmaste tioårsbehovet. Kommunerna måste få tillfälle att få förvärva och behålla den mark som åtgår för den nödvändiga samhällsbyggnaden. Har kommunerna inte dessa möjligheter visar erfarenheterna att detta ofta leder till att kommunerna tvingas kompromissa när det gäller utformningen av bebyggelseplaneringen kompromisser som i många fall resulterar i sämre och dyrare lösningar än om kommunerna fritt, utan hänsyn till privata ägandeintressen, kan planera sin utbyggnad. Trots de tekniska möjligheter som getts kommunerna, bl. a. genom lagstiftningen om förköpsrätt och ändringarna i expropriationslagen, är dessa icke tillräckliga för att ge kommunerna möjlighet att bedriva en aktiv markpolitik. Dessa ökade rättsliga möjligheter för kommunerna att förvärva mark blir illusoriska så länge de ekonomiska resurser statsmakterna ställer till förfogande är otillräckliga. Om kommunerna skall ha möjligheter att bedriva en aktiv markpolitik och om de allmännyttiga företagen skall ges en dominerande och en för bostadskonsumenterna i positiv mening prisledande ställning inom nyproduktionen av bostäder, måste kommunerna ges reella möjligheter att förvärva nödvändig mark. Sker inte detta sätts konkurrensen ur spel genom omfattande markförvärv från stora företagsgrupper med olika bankintressen i bakgrunden. Sådana markförvärv blir allt vanligare som koncentrationen av kapital och produktionsresurser sker i ökad takt. Detta innebär att den prisledande roll som de allmännyttiga företagen avsetts att få hindras genom att de privata markköpen allt oftare sammankopplas med rätten att bygga på den berörda marken. Dessa markköp som ofta görs av för ändamålet speciellt bildade företag, där huvudintressenterna är banker och byggbolag, innebär att man skaffar sig monopol på byggandet. Detta monopol utnyttjas sedan i alla led genom att dessa holdingbolag också är engagerade i byggnadsmaterialindustrin och naturligtvis ser till att man utan konkurrens får avsättning för sina egna produkter. Så fungerar i stor utsträckning den av de borgerliga partierna omhuldade s. k. fria konkurrensen inom bostadsbyggandet. Mot bakgrund av vad vi anfört om nödvändigheten av att större resurser än ges kommunerna att föra en aktiv markpolitik framstår det som helt otillräckligt med en summa av 100 milj. kr. till Lånefonden för kommunala markförvärv, vilket föreslås i årets statsverksproposition. Vi vill i sammanhanget erinra om att markpolitiska utredningen i samband med inrättandet av en statlig fond för markförvärvslån beräknade att lånebehovet 1974 skulle komma att uppgå till över 200 milj. kr. Beräkningen byggde på att kommunerna skulle ha förverkligat målet om en 10-årig markberedskap, omfattande all mark för bostadsbyggande. Utöver detta bör påpekas att de ökade rättsliga möjligheterna att förvärva mark som kommunerna erhållit i och med ändringarna 1971 och 1972 i expropriationslagen kommer att öka lånebehoven. Med hänvisning till det anförda hemställes att måtte besluta att till Lånefonden för kommunala markförvärv för /74 anvisa ett investeringsanslag av . (vpk) (vpk) (vpk) i (vpk) i