mot · FW02341 · 1973-01-23 00:00:00 — av m. fl. om ökad upplysningsverksamhet på miljövårdsområdet. En viktig förutsättning för en god miljövård är att allmänheten är villig att för sin del medverka i denna strävan. Den enskilde kan utan tvivel göra åtskilligt för att förhindra miljöförstöring och minska slöseriet med viktiga naturresurser. För detta krävs att allmänheten är väl informerad om den aktuella situationen och om möjligheten att göra en meningsfylld insats. Den omfattande miljödebatten har gjort människorna mera lyhörda för dessa problem . torde de många motstridiga uppgifter, som på olika sätt frarriiors, bidra till viss förvirring och osäkerhet. En utökad saklig information till allmänheten om hur man bäst skall kunna motverka miljöförstöring skulle därför spela en mycket viktig roll. De allra flesta skulle därmed utan tvivel bli medvetna om att den enskilde själv frivilligt och i sin livsföring kan ge mycket väsentliga bidrag till en god miljö och till sparsamhet med livsviktiga naturtillgångar. Här är några exempel på frågor som i detta sammanhang bör ställas och besvaras: Hur kan jag minska luftföroreningarna? (Svaren kan exempelvis bli: genom att begränsa bilkörningen, undvika onödig tomgångskörning, elda med lågsvavlig olja, begränsa rökandet och genom rätt inställning av oljebrännare osv.) Kan jag påverka vattenföroreningarna? (Ja, genom klokt val och måttlig användning av disk- och tvättmedel, genom att inte slå ut kemikalier, gamla mediciner, cigarrettfimpar, matrester m. m. i avloppet osv.) Andra råd kan vara att inte slösa med vatten och elektrisk energi, att duscha hellre än att bada i badkar, att inte köpa drycker i engångsförpackning, att inte skräpa ner i naturen vilket som bekant nu är straffbelagt att vara sparsam med kemiska gödselmedel och i stället gröngödsla gräsmatten, att rensa bort ogräs för hand i stället för att använda gifter, att ta med egen kasse till livsmedelsaffären osv. liksom rådgivning till hundägare om hur de skall begränsa föroreningarna m. m. 1 rådgivningen kan också behöva ingå svar på frågor av typen: Var kan jag lämna min döda hund eller katt? Vem tar emot gamla kemikalier och medicinrester? Hur blir jag av med extrasoporna? Var gör jag av min skrotbil? Vad och när får jag elda på tomten? Vissa delar i detta stora problemkomplex har direkt lokal anknytning och där måste givetvis kommunerna, främst genom sina hälsovårdsnämnder, påta sig ansvaret för att informera sina invånare. De flesta upplysningar som behöver ges allmänheten på miljövårdsområdet är emellertid av generell karaktär, och då bör det vara riktigast att en central myndighet svarar för dessa. Det gäller allmänna åtgärder, som den enskilde kan vidta, mot luft- och vattenföroreningar etc. och mot slöseriet med energi samt vid användningen av kemikalier av olika slag m. m. På olika vägar bedrivs av samhälleliga organ, främst kanske genom , viss upplysningsverksamhet om sådana aktuella miljövårdsproblem som direkt berör den enskilde. På det lokala planet kan ändock konstateras att allmänheten inte är tillräckligt informerad om hur man i sin vardag skall fungera för att vara en god miljövårdare. En intensifiering och samordning av denna informationsverksamhet är därför angelägen. Kanske kunde kampanjer av typen Håll rent stå modell för upplysningsverksamheten även på detta område inom miljövården. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om att får i uppdrag att i samråd med andra berörda myndigheter och organisationer intensifiera och samordna upplysningsverksamheten på miljövårdsområdet, varvid tyngdpunkten bör läggas på åtgärder som den enskilde i sin vardag kan vidta i syfte att medverka till en god miljövård och en minskning av slöseriet med svårersättliga naturresurser. . ÅSLING (c)