mot · FW02331 · 1973-01-23 00:00:00 — om ett generellt pantsystem m.m. för engångsförpackningar. För att förbättra miljön fordras åtgärder mot engångsförpackningar, och därmed avser vi här engångsglas och burkar för öl och läskedrycker. Rädda miljön innebär på detta område en kamp mot miljöskador, mot nedsmutsning i naturen och mot slöseri med naturresurser. Vi förordar därför i denna motion ett samlat grepp i tre punkter: Förbud mot sådana produkter som vid användning eller destruering ger upphov till miljöskador genom att de innehåller ämnen som är giftiga eller mycket svåra att bryta ned. Ett generellt pantsystem för övriga förpackningar. Panten skall tillses bli så hög att konsumenterna av varan blir benägna att återlämna förpackningarna efter användningen. Avgifter prövas i kombination med pantsystemet så att återanvändning av förpackningarna stimuleras. Det finns en del som vill förbjuda engångsförpackningar. Det kan låta bra som slagord, men i praktiken skulle inte förbud innebära en lösning. Låt oss direkt ställa frågan: Om vi förbjöd engångsförpackningar och sedan handel och industri lät panten på returglas i allmänhet vara t. ex. per glas, är det då troligt att förpackningarna skulle komma i retur i någon verkligt betydande omfattning? Svaret är givetvis nej. Officiellt vöre engångsglasen m. m. avskaffade. Men i verkligheten skulle en mycket stor del, kanske största delen av glasen, gå den önskade återanvändningen förbi. Folk i allmänhet skulle helt enkelt inte besvära sig med att gömma, samla ihop, bära och lämna tillbaka sina s. k. returglas. Samma sak skulle ske i fråga om andra förpackningar. Detta visar att frågan inte är så enkel att den blir löst genom att vi bara inför ett förbud. Varje försök att effektivt och praktiskt taget stoppa engångsglasen måste därför bl. a. bygga på att man inför ett pantsystem, där panten sätts så högt att det verkligen upplevs som lönande för konsumenten att lämna tillbaka förpackningarna. Med andra ord: det behövs ett generellt och kraftigt tilltaget pantsystem. (Panten motsvarar nu ungefär tillverkningskostnaden, varför det behövs en enkel kontroll av produktion och import av förpackningarna, så att inte försäljning av dem sker utan föregående användning. Låt oss också tillägga att till ett fungerande system måste givetvis höra en skyldighet för alla handelsställen i fråga att inlösa förpackningarna.) Det måste av alla upplevas som klart lönsamt att välja returförpackningarna och lämna tillbaka dem. I ett generellt pantsystem är det därför nödvändigt att panten blir verkligt hög, vilket framgår av följande: a. Intervjuundersökningar visar att av människorna säger att de avser att välja returglas, om både sådana och engångsglas finns i affärerna. Men har konsumaffärer kunnat visa, att då båda förpackningssorterna finns att tillgå på likvärdiga villkor, så är det i stället av kunderna som tar engångsförpackningarna! Om det rättvisande mer exakt i de här siffrorna kan diskuteras. Men de pekar på det viktiga problem som folks faktiska beteende utgör. För systembutikernas returglas är återanvändningen mycket ringa; det s. k. trippantalet är bara ca 1,8 gånger per glas. Slutsatsen blir återigen denna: Själva pantsystemet måste förändras; det behövs en högre nivå för panterna. De som tror att nedskräpningen i naturen av genom förbud mot engångsförpackningar har inte deltagit i skräprensningarna där. Statistiken visar att engångsförpackningarna bara utgör av det slängda. Det vore god hjälp få bort den andelen, men låt oss alltså inte glömma att andra och mycket kraftfulla åtgärder också måste till! Även returglas slängs i naturen i stor skala. Också det visar att panten är alldeles för låg. Det finns skäl att begränsa användningen av förpackningar som förutsätter onödigt slöseri med naturresurser, metallråvaror och energi. Detta slöseri med naturresurser måste motverkas med ett effektivt system. Man bör pröva att kombinera det generella pantsystem vi nämnt med ett system för återanvändning av burken eller flaskan genom en avgift per förpackning för just de producenter som, trots att alternativ finns, inte använder sådana emballage som i allmänhet återanvänds. Det är rimligt att kostnaden för betydande miljöförstöring och slöseri med naturresurser tas ut genom ett avgiftssystem. Avgifter har den poängen att de genom den kostnadsbelastning de utgör tvingar företagen att ständigt förbättra sin teknik. Vid en ren förbudslinje kommer man däremot alltid i den situationen att vissa förpackningar delvis har fördelar och delvis har nackdelar och att man därför vid avvägning mellan förbud och icke-förbud ibland skulle tillåta förpackningarna vara kvar vid rådande teknik. Avgifter däremot stimulerar fram en teknisk utveckling till sådana förpackningar som är väl lämpade för återanvändning, eftersom avgiften för dessa givetvis skall vara låg eller ingen alls. Givetvis bör uppenbart giftiga och liknande emballage helt förbjudas. Men för övriga förpackningar måste en av huvudvägarna vara att ständigt göra dem bättre för miljön genom en politik som inte bara ser till den teknik som finns just nu utan vill driva fram en bättre och mer skonsam teknik. Det är i det sammanhanget ett avgiftssystem bör prövas. Kort sagt: panten skall se till att konsumenten returnerar, och avgiften se till att återanvändning sker. Barnmatsburkar och åtskilliga andra förpackningar passar sig inte för upprepad användning av bl. a. hygieniska skäl. Men vad vi skall tillse även i sådana fall är att man får tillbaka de förpackningarna, t. ex. genom att de samlas in tillsammans med plåt i speciella kärl eller liknande och genom att det sedan, efter magnetseparering av glas och plåt, sker en återvinning av materialet. Då minskar nedskräpningen, och onödigt slöseri med naturresurserna hindras. Tiden är nu minst sagt mogen för att krafttag tas på detta område. har arbetat och kom med sitt betänkande (SOU 1972:31). Den har en vänlig attityd till frågorna, men någon ändring på någon av de centrala punkter vi här tagit upp innebär dess förslag inte. Därför behövs nya tag. att måtte besluta att hos Kungl. Maj:t anhålla om förslag i enlighet med vad ovan anförts om ett generellt pantsystem m. m. för att av miljöskäl bekämpa engångsförpackningarna. () PER ()