mot · FW021690 · 1973-04-03 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:48 angående uttaget av avgifter till försäkringen för tilläggspension och till den obligatoriska yrkesskadeförsäkringen. I motionen föreslås med anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:48 att ATP-uttaget fastställes till . 1 motionen erinras också om de förslag till åtgärder ägnade att stimulera det personliga sparandet, som i annat sammanhang framförts från moderata samlingspartiet. Det anförs att sådana sparstimulerande åtgärder bör komma till stånd bl. a. för att förhindra en nedgång i det totala sparandet i samband med en sänkning av ATP-uttaget. Vid fastställande av ATP-uttaget bör följande faktorer beaktas: 1. behovet av medel för pensionsutbetalningar; 2. det framtida ATP-uttaget; 3. de samhällsekonomiska konsekvenserna av olika uttagsaltemativ; 4. de privatekonomiska konsekvenserna av olika uttagsaltemativ. ATP-systemet bygger på den s. k. fördelningsprincipen, om än ej Detta innebär att utgående pensioner skall finansieras med inflytande pensionsavgifter. a. för att undvika kraftiga, framtida höjningar av uttaget har emellertid uttaget i initialskedet satts högre än den renodlade fördelningsprincipen förutsätter. Som en följd härav har den fonduppbyggnad skett som gjort AP-fonden till den dominerande kreditgivaren på kapitalmarknaden. Bilaga 1 illustrerar AP-fondens utveckling fram vid olika uttagsaltemativ priser. Som synes ger redan ett uttag på en fortsatt fonduppbyggnad . 11-procentsaltemativet skulle innebära att fonden fortsätter att växa under hela detta sekel och även därefter. skulle den uppgå till i löpande priser eller ca 320 miljarder priser. Dessa siffror bygger bl. a. på antagandet att de nominella lönerna ökar , att konsumentpriserna ökar och att nyplaceringsräntan är i enlighet med huvudalternativ. Det är i för sig inte självklart att AP-fonden ständigt skall fortsätta att öka fram . Bilaga 2 illustrerar en alternativ uttagspolitik, som emellertid också innebär att någon egentlig fondavtrappning undvikes. Räkneexemplet bygger på antagandet att uttaget sätts så lågt som till 19751979 för att sedan etappvis trappas . Uttaget skulle alltså fram dvs. den period som beräkningar om AP-fondens utveckling avser - ligga under det av regeringen förordade 11-procentsalternativet. Som en följd av detta skulle fondtillväxten begränsas och stanna vid ca priser. Det nu aktuella beslutet om ATP-uttaget avser perioden 1979. Det torde av räkneexemplet ovan framgå att ett betydligt lägre uttag än de som regeringen förordar i proposition nr 48 är möjligt för att garantera utfästa pensionsförpliktelser utan att betydande uttagshöjningar fördenskull skall behöva tillgripas. Det bör påpekas att ovanstående beräkningar bygger på den uttagsplan som riksdag fattade beslut om. En justering med hänsyn till att uttaget och 1974 varit , ej 10,75 resp. , innebär endast en marginell justering av fondstorleken och förändrar inte slutsatsen ovan. Utöver strävan att undvika kraftiga, framtida höjningar av ATP-uttaget har fonduppbyggnaden inom ATP-systemet motiverats med behovet av att garantera ett högt, totalt sparande. Man menade, när ATP-systemet skapades, att den allmänna tilläggspensioneringen skulle leda till en minskning av det personliga sparandet. Tvångssparandet inom ramen för ATP-systemet skulle kompensera detta sparandebortfall. Sparandeutvecklingen kan tyckas bekräfta hypotesen om ett minskat personligt sparande till följd av ATP. Det bör emellertid också beaktas att de åtgärder statsmakterna vidtagit för att stimulera det personliga sparandet har varit minimala. I en situation där flertalet har marginalskatter överstigande är snart räntan på det sparade kapitalet inte ens tillräcklig för att kompensera penningvärdeförsämringen. Om det sålunda t. o. m. är förenat med kostnader att spara, har man inte anledning att räkna med annat än ett lågt personligt sparande. Det är sålunda troligt att nedgången i det personliga sparandet sammanhänger med den förda skattepolitiken i minst lika hög grad som med tillkomsten av ATP-systemet. Att sparandet synes ha ökat förändrar inte denna bild; detta sparande sammanhänger direkt med den osäkerhet som lågkonjunkturen under dessa år skapade. Ett högt totalt sparande är eftersträvansvärt endast om det motsvaras av en lika stor investeringsefterfrågan. Om sparbenägenheten överstiger investeringsbenägenheten blir resultatet arbetslöshet. Det har inte varit förenat med svårigheter att finna efterfrågan på de medel som sparas i AP-fonden inte minst på grund av det höga bostadsbyggande som möjliggjorts genom hyresregleringen och genom en omfattande subventionering av bostadskonsumtion samt genom en uppdriven offentlig Däremot har en minskande investeringsbenägenhet inom näringslivet kunnat observeras. Särskilt har därvid ny företagandet och investeringarna i nya fabriker och anläggningar fallit tillbaka. Den minskande investeringsbenägenheten inom näringslivet är en följd av sjunkande lönsamhet och självfinansieringsförmåga. ATP-avgiften är en kostnad för näringslivet. Om denna kostnad ökar allt annat oförändrat minskar lönsamheten och därmed investeringsbenägenheten. kan resultatet av ett för högt ATP-uttag bli långsammare ekonomisk tillväxt och arbetslöshet. För investeringsbenägenheten i ett samhälle med privata företag saknar det vidare inte betydelse var sparandet äger rum. Särskilt när det gäller mer riskfyllda investeringar liksom investeringar i forskning och teknisk utveckling är självfinansieringsförmågan betydelsefull, dvs. sparandet inom näringslivet. Otillräcklig lönsamhet leder till minskad självfinansieringsförmåga. Det är enligt detta resonemang nödvändigt att finna en jämviktspunkt, där näringslivet tillförsäkras en tillräcklig lönsamhet och självfinansieringsförmåga och därmed en investeringsbenägenhet, som svarar mot önskemålen om full sysselsättning och ekonomisk utveckling. Enligt vår uppfattning föreligger det ett behov av åtgärder, som stimulerar investeringsbenägenheten genom att minska näringslivets kostnadsbelastning. En minskning av ATP-uttaget är en sådan åtgärd. Det är enligt vår bedömning inte nödvändigt att en sänkning av ATP-uttaget måste vara förenad med ett minskat eller långsammare ökat totalt sparande i samhället. Dels torde en uttagsminskning leda till ökat företagssparande, dels torde det vara möjligt att genom sparstimulerande åtgärder öka det personliga sparandet. Vi har i annat sammanhang bl. a. i motionen 1973:241 - lagt fram förslag om sådana åtgärder. ATP och hushållens ekonomi Det brukar i olika sammanhang talas om AP-fonden som löntagarnas pengar. Bortsett från att det finns andra än löntagare, t. ex. jordbrukare och andra småföretagare, anslutna till ATP-systemet, är detta ett påstående som inte har täckning i verkligheten. Den enskilde kan inte göra några andra anspråk på AP-medlen än den pension han äger utbekomma. Ur den enskildes eller företagsamhetens synvinkel skiljer sig ATP-uttaget inte från andra skatter, och AP-fonden är en av staten ägd och administrerad fond. Ett för högt ATP-uttag representerar ur samma synvinkel ett tvångssparande, som aldrig direkt kommer den enskilde till del och som han aldrig äger förfoga över. över den enskildes hela aktiva yrkesperiod är det mycket betydande belopp, som går till AP-fonden redan genom det för höga uttaget. Med ovan angivna antaganden om löneutveckling, pris- och ränteutveckling innebär ett för högt uttag för en 30 000-kronorsinkomsttagare att hans arbetsgivare tvingats betala in ca för mycket priser eller ca i löpande priser. För en 40 000-kronorsinkomsttagare är motsvarande belopp ca 41 000 kro nor priser eller ca i löpande priser. Enligt vår uppfattning bör den ekonomiska politiken och skattepolitiken eftersträva att sparandet sker i form av enskilt hushållssparande i stället för kollektivt tvångssparande. Detta skulle medverka till att öka den enskildes ekonomiska trygghet och oberoende. AP-fondens utveckling efter de linjer regeringen förespråkar innebär en enorm makt- och ägandekoncentration i statens hand. Vi kommer i samband med den aviserade propositionen om AP-fondens rätt att köpa aktier att återkomma till denna fråga. Det skall emellertid här noteras att AP-fonden, som jämförd med BNP skulle ha uppgått till , enligt regeringens önskemål skulle komma att uppgå till omkring 70 procnet av BNP . AP-fondens dominans på kapitalmarknaden kommer att vara total. Detta kommer att leda till en för demokratin djupt oroande maktkoncentration. Enligt vår uppfattning bör ATP-uttaget för perioden 1979 fastställas till . Vi har tidigare i motionen 1973:241 påyrkat att uttaget skall sänkas till denna nivå . Detta är en uttagningsnivå för den aktuella perioden, som i enlighet med vad som ovan anförts är mer än väl tillräcklig för att garantera utfästa pensionsförpliktelser. Det är enligt räkneexemplet i bilaga 2 mer än vad som är erforderligt för att undvika en fondavtrappning. För att motverka risken för en sänkning av det totala sparandet bör sparstimulerande åtgärder sättas in. Vad som därvid bör komma i fråga är, såsom utvecklas närmare i motionen 241 , ett allmänt sparstöd genom sparpremier, särskilt sparstöd genom s. k. ägarkonton och sparlön, dvs. att statsmakterna bör göra det lockande för de avtalsslutande parterna på arbetsmarknaden att låta en del av löneökningen ta formen av ett bundet sparande. På vederbörande utskott torde få ankomma att utarbeta erforderlig författningstext. Med anledning av det anförda hemställes att måtte besluta att fastställa ATP-uttaget för perioden () () () () () () () N. () PER () G. () Tabell 1: AP-fondens utveckling vid olika uttagsalternativ priser. Beräkningarna bygger på huvudalternativ med en nominell inkomstökning på , en årlig konsumentprisökning på och en nyplaceringsränta å . Källa: Tabell A 44 i skrivelse. Tabell 2: AP-fondens utveckling priser vid ett uttag av 1975-79; 8,1980; 9,1981-84; 9,1985; 9,1986-89; 9,1990; 10,1991-94; 10,1995; 10,1996-2000. Antaganden i övrigt enligt huvudalternativ.