mot · FW02173 · 1973-01-18 00:00:00 — av herrar Henmark och om försök med variabel tidpunkt för genomgång av Åk 9. Skolväsendet har under undergått genomgripande reformer, som bl. a. resulterat i att alla barn, oberoende av ekonomiska eller andra förhållanden, bereds möjlighet att tillägna sig en god allmänbildning. Den nu gällande skolplikten leder fram till en kunskapsnivå, som i huvudsak gällde för den förutvarande realexamen. Att ungdomen efter , likaledes utan kostnad för den enskilde eleven eller hans målsman, har möjlighet att fortsätta vid gymnasieskola är att med tacksamhet konstatera. För huvuddelen av eleverna innebär den nu gällande möjligheten och skyldigheten att genomgå nio årskurser endast positiva faktorer. Man får en god rustning för livet. Genom moderna läromedel, pedagogiskt välformade utbildningsmetoder och dugliga lärare sker kunskapsmeddelelsen efektivt och skolan ter sig i allmänhet attraktiv och meningsfull. För elever, som upplever skolan på det sättet (och dessa utgör såvitt kan bedömas av eleverna), är nu rådande förhållanden beträffande skolplikt fullt acceptabla. för Lgr 62 fanns dock vissa elever, glädjande nog ett relativt litet antal, som sökte befrielse från skolplikt. Skolstyrelserna hade möjlighet att befria elev, men restriktiva bestämmelser gällde för dess tillämpning. I allmänhet fick ifrågavarande elev bli föremål för handläggning inför skolledning, skolpsykolog, elewårdskonferens, skolläkare och psykiater, innan ärendet kom inför skolstyrelsen. Självfallet måste en sådan behandling, även om den i alla instanser sker med största hänsyn och med oklanderlig omsorg om elevens bästa, vara ganska påfrestande. Till saken hör att, åtminstone i flera fall, eleverna i fråga om praktiskt arbete, exempelvis pryo eller ferieanställning, var synnerligen skötsamma och gjorde sig förtjänta av goda vitsord. Orsaken till elevernas skoltrötthet och bristande intresse torde kunna hänföras till vederbörandes personliga läggning och anlag. De orkar helt enkelt icke med att sitta stilla i en bänk och lyssna till lektioner, som de icke intresserar sig för eller upplever som meningsfulla. Eftersom de befinner sig i en ålder då den inneboende energin pockar på utlopp, ägnar de sitt intresse åt andra saker än kunskapsinhämtning. De stör undervisningen och skapar miljöirritation, som försvårar lärarens arbete och sänker effektiviteten på undervisningen i hela klassen. Så länge Lgr 62 gällde fanns en möjlighet att i någon mån tillgodose de utpräglat praktiskt inriktade eleverna genom befintligheten av praktiska linjer. I Lgr 69 har denna möjlighet borttagits, och härigenom kommer ovan angivna svårigheter att accentueras. Oavsett vilka åtgärder som i motivationsskapande syfte sätts in, torde det alltid finnas en mindre grupp elever som på grund av sin utrustning helt enkelt icke orkar med de påfrestningar som fullt genomgången grundskola innebär. Visserligen kan skolstyrelsen medgiva förlängd pryo eller t. o. m. befria en elev från skolgång, om han på annat sätt är i lämplig utbildning eller har lämplig sysselsättning, men skolstyrelsen har i sådana fall tillsyn över eleven och skall i förekommande fall återkalla befrielsen. Liksom möjligheter att genomgå grundskola är en positiv tillgång för huvuddelen av eleverna så kan för dessa skoltrötta elever dels målet för utbildningen helt utebli, dels också sådana spår avsättas hos dem som blir negativa för deras framtid. Vi vill i detta sammanhang hänvisa till årets statsverksproposition, Bil. 7, s. 169, där det angives att en sjättedel av 1971 nytillkomna elever vid ungdomsvårdsskolorna har angivit skolproblem som en av orsakerna till intagningen. Tvång och plikt innebär någonting negativt. Icke minst dagens ungdom med dess höga utbildningsnivå, dess frigjordhet, dess frimodighet, dess vilja att göra sin röst hörd, skulle säkerligen uppleva utbildningen i årskurs 9 mera positivt om den icke vore tvingande. Anslutningen skulle sannolikt minska med den förut omtalade skoltrötta gruppen, men knappast med några andra. Man räknar med att praktiskt taget alla ungdomar skall söka sig till någon linje på gymnasieskolan, och eftersom inträde där förutsätter genomgången grundskola, bör risken för bortfall från årskurs 9 vara ringa eller ingen. Tvärtom torde man kunna ifrågasätta, om icke vissa av de elever, som icke tycks orka med obligatoriet, skulle få en bättre motivation om plikt ersattes med frivillighet. Att göra Åk 9 frivillig, så till vida att nionde skolåret också kan fullgöras efter men genom t. ex. deltagande i vuxenutbildning, måste vara ett bättre sätt att möta denna lilla elevgrupps speciella behov än nuvarande form. För den som kommit in i produktionen och underkastat sig yrkesutbildning, branschutbildning etc. bör möjligheten att befrias från fullgörande av skolplikt vara generös. För att konstatera effekten av en dylik reform bör försöksverksamhet genomföras, innan slutgiltigt beslut fattas. Med hänvisning till ovanstående hemställes att beslutar att anhålla att Kungl. Maj:t anbefaller försöksverksamhet med variabel tidpunkt för genomgång av Åk 9 och åtgärder med anledning därav. GOTAB 73 3106 S 1973