mot · FW02691 · 1973-01-01 00:00:00 — av m. fl. Reaktionära grupper bedriver en intensiv kampanj mot . De hetsar mot en påstådd vänstervridning men har givetvis särskilda avsikter. Deras syften torde bl. a. vara att införa reklam i radio och television, förhindra att det utbredda missnöjet med det kapitalistiska systemet får skymta fram i några program, stoppa verklighetsskildringar av USA-imperialisternas härjningar i och andra länder, spärra progressiva journalister och kulturarbetare från anställning i de etablerade massmediaföretagen och att bana väg för en borgerlig regering. Kampanjen, som värvat anhängare också inom olika läger i , tar sig många uttryck. Man finansierar utgivningen av obskyra böcker, som stämplar radio- och TV-producenter (och dessutom bl. a. regeringen, , Svenska kommittén för och ) som lejda kommunistiska sabotörer. Man åsiktsregistrerar anställda vid och hotar med avsked. Misshagliga program anmäls till radionämnden efter organiserade påstötningar från högerextremistiska organisationer. Bolagsdirektörer, branschrepresentanter och andra makthavare utövar en omfattande påtryckning i . Det mest beklagliga med denna kampanj, som säkert måste kosta mycket pengar, är att den i vissa avsnitt verkar att vara framgångsrik. Progressiv programpersonal är hårt ansatt. Samhällskritiska program i radio och TV har stoppats eller omredigerats under hot om repressalier. Programutbudet blir alltmera skvalbetonat och glättat, rösterna från vardagslivet och arbetsplatserna alltmera sällsynta och tillrättalagda. () har tvingats medge att man organiserat en kampanj mot vänstern inom skolor, radio och TV. Den fackliga organisationen för de anställda vid har protesterat mot denna kampanj och krävt att begär sitt utträde ur SAF. Regeringen bör skyndsamt uppmana sina ledamöter i styrelse att verka för att upphäva detta medlemskap, som klart måste strida mot varje elementär uppfattning om opartiskhet. Garantier måste ges för att programverksamheten i sin helhet präglas av skälig balans mellan åsikter och intressen, som det står i radioavtalet. Även borgerliga kritiker, som instämt i de häftiga attackerna mot den s. k. vänstern, t. ex. TV-producenten , har medgivit att programverksamheten i stort domineras av konservativa och samhällsbevarande åsikter. Också den informationsplikt som åtagit sig enligt radioavtalet måste värnas inför hotet från de allt fler skvalprogrammen. Som kommunisterna också i föregående års motion framhöll, bör radioledningen i fråga om programuppläggningen lyssna mindre än till ministrar, verkställande direktörer, informationschefer och andra påtryckare. I stället borde den lyssna till andra grupper, bl. a. sina egna medarbetare, vilka i regel uppvisar en hederlig och journalistisk yrkeskunnighet. Detta anser vi, trots att vi kommunister ofta har anledning att beklaga oss över bristen på förståelse och uppmärksamhet för vår verksamhet, främst i nyhetsprogrammen. Krav måste också ställas att regeringen ålägger sina representanter i styrelse att verkligen slå vakt om ett fritt och allsidigt programutbud liksom om yttrandefrihet och rätten att i radio och TV föra fram berättigad samhällskritik, även om denna skulle drabba statsmakten, ledningen för stora företag eller mäktiga organisationer. Vi förordar också en ökad decentralisering och spridning av makten över programutformningen mellan olika enheter inom . De tendenser i motsatt riktning som gjort sig gällande, trots enhetschefernas och protester, måste brytas. En utvärdering av dessa problem måste ske i avsikt att åstadkomma en bättre decentralisering. är det angeläget att de två TV-kanalernas tilltagande kommersialisering och jakt efter högsta tittarsiffror förhindras. Också det meningslösa underhållningsvåldet, som florerar trots vackra försäkringar om motsatsen, måste upphöra. Det finns alltför många program av ett sådant slag som är konstnärligt undermåliga och ideologiskt djupt reaktionära. Delvis torde detta kunna hänföras till ett felaktigt och överdrivet intresse för inköp av program från bl. Att program kan urarta på sätt som skett hos är en ofrånkomlig följd av roll i samhället, men kan dock till en stor del avhjälpas om progressiva kulturarbetare, fackföreningar och andra folkliga organisationer kräver att radioledningen inser sina skyldigheter och sitt ansvar som en betydelsefull faktor i kultur- och samhällslivet. Det är också väsentligt att garanterar goda möjligheter för utomstående filmare, frilansande journalister m. fl. att få göra program som sänds. Också fria teatergrupper och andra grupper av konstnärer måste mer än uppmärksammas i programutbudet. Med hänvisning till det anförda hemställer vi 1. att i ett särskilt uttalande slår fast att det meningslösa underhållningsvåldet i radio och TV bör stoppas, 2. att uttalar sig för att utträder ur , 3. att ger regeringen till känna vad som i motionen i övrigt anförts om programpolitik. (vpk) i (vpk) (vpk)