mot · FW02518 · 1973-01-24 00:00:00 — av m fl. angående kapitalförsörjningen för mindre och medelstora företag. Kapitalförsörjningsproblem i mindre företag De mindre företagens kapitalförsörjningsproblem inför första kan sammanfattas på följande sätt. För att kunna hävda sig i konkurrensen måste de göra betydande investeringar i maskiner, produktutveckling, marknadsföring m» m. Dessa investeringar kommer om inget särskilt händer i allt mindre grad att kunna finansieras med eget kapital. I stället måste de mindre företagen i ökad utsträckning anlita externa finansieringskällor. Men minskad självfinansieringsgrad är inget specifikt för mindre och medelstora företag. Enligt långtidsutredning kommer företagens möjligheter att själva finansiera sina investeringar att minska ytterligare . Om man enbart ser till industriföretagen räknar utredningen med att självfinansieringsgraden kommer att sjunka med fram till denna tidpunkt. En ökad konkurrens om de finansieringsmöjligheter som står till buds är därmed att förutse. I denna konkurrens är de mindre företagens nuvarande möjligheter att hävda sig begränsade. De saknar t. ex. de större företagens möjligheter att utnyttja obligationsmarknaden för sin långfristiga finansiering. Kostnaderna för att ta upp obligationslån är för stora i förhållande till de belopp det gäller och företagen är inte tillräckligt attraktiva som placeringsobjekt. uppvisar också ofta en ogynnsam relation mellan eget och främmande kapital och saknar tillräckliga formella säkerheter. Till bilden av de mindre företagens kapitalförsörjningsproblem hör också att de tenderar att missgynnas vid kreditrestriktioner. Ett kreditstopp av samma slag som 1970 får därför inte upprepas. Mot denna bakgrund är ett första krav från sida att de mindre företagens möjligheter att finansiera sina investeringar med egna vinstmedel förbättras. Tillgång till eget riskkapital är förutsättningen för att man skall våga satsa på nya produkter och nya marknader. ligger som påpekas i en partimotion från lönsamheten i många företag på en otillfredsställande låg nivå. Var sjätte anställd inom verkstadsindustrin arbetar i ett förlustföretag, och på många håll är avkastningen på en investering lägre än vanlig bankränta. kräver därför en politik som utgår från att det måste löna sig att arbeta för såväl enskilda som företag. För att kompensera de mindre företagens handikapp på den ordinarie kreditmarknaden har bildats en lång rad hel- eller halvstatliga kreditinstitut. Varje institut har vanligen tillkommit för att tillfredsställa ett kreditbehov som i fråga ansetts speciellt eftersatt. Dessa institut har otvivelaktigt bidragit till att i avsevärd mån underlätta kapitalförsörjningen för mindre och medelstora företag. av institut eller speciella kreditstöd börjar emellertid med de senaste tillskotten bli något vildvuxen. Företagen måste klarlägga och dokumentera sina kapitalbehov för en lång rad olika institutioner och ett projekts genomförande blir beroende av ställningstaganden från olika organ. Därigenom kan det dröja innan besked kan ges om ett projekt kan genomföras. En annan nackdel är att det sker ett betydande mer- och dubbelarbete när samma projekt och företag måste prövas av olika organ. Som vi framhöll i en motion till föregående års riksdag (nr 576) är därför en större samordning mellan olika låneformer och kreditinstitut önskvärd. Frågan har visserligen behandlats av en departemental arbetsgrupp, enligt vilken några större förändringar inte behövs. Vi är dock inte av samma uppfattning. Antalet specialinstitut och stödformer har blivit så stort att det är nödvändigt att underlätta för företagen att överblicka de olika möjligheterna att få fram kapital och förenkla kontakterna med kreditbeviljande institutioner. En huvudpunkt i en förändring för att skapa större samordning bör vara att de olika instituten samlas inom ramen för en gemensam administration och att föreliggande stödformer i största möjliga utsträckning koncentreras till en myndighet. Ett steg i den senare riktningen tas om även lokaliseringsstödet kommer att handhas av det industripolitiska verket. Vidare bör prövas i vad mån man kan åstadkomma en närmare samordning av kreditprövning och kredituppföljning i vad gäller kreditstödet till mindre och medelstora företag. Som arbetsgruppen för översyn av det specialdestinerade kreditstödet varit inne på kan en avsevärd förenkling åstadkommas, om alla kontakter sker genom ett organ på det regionala planet. Mycket talar för att företagareföreningarna skulle kunna fylla en sådan funktion. Det specialdestinerade kreditstödet till mindre och medelstora företag är ett uttryck för att dessa företag haft svårt att i tillräcklig utsträckning få sitt kapitalbehov tillgodosett på den reguljära kreditmarknaden. De mindre företagens kapitalförsörjningsproblem löses emellertid inte bara genom nya institut och nya stödformer. Det gäller också att öka deras möjligheter att få sitt behov av kapital tillgodosett via de reguljära kreditinstituten. Ett avgörande hinder för detta är den låga soliditet som många mindre företag uppvisar. Av en undersökning, utförd vid , framgår bl. a. att soliditeten är mycket dålig för företagen i de minsta storleksklasserna och att denna tendens förstärkts . Undersökningen av mindre och medelstora industriföretag i visar att i närmare hälften av företagen med upp till 50 anställda utgör det egna kapitalet högst 1/5 av det totala kapitalet. Avsikten med det och medelstora företag som vi begärde i motion (nr 576) till riksdag, och som efter proposition beslöts av , var att förbättra företagens soliditet genom att tillföra dem riskvilligt kapital genom aktieteckning. Härigenom kan, som vi framhöll i motionen, företagens soliditet förbättras som företagsägarna normalt kan fortsätta att leda sina företag. Man kan emellertid förutse att många företagsledare uppfattar det som oförenligt med företagets intressen att utvidga ägarekretsen. I dessa fall medför det nya emissionsinstitutet ingen förbättring. Det är därför önskvärt att ytterligare vägar prövas för att förbättra soliditeten i mindre och medelstora företag. Med nuvarande skattelagstiftning har företagen möjlighet att genom avskrivningar plöja ner en del av vinsten i företaget. Skattesystemet blir på så sätt ett väsentligt och värdefullt kreditinstrument. Som framhållits från flera håll har emellertid detta också vissa nackdelar. Det leder lätt till att investeringar görs primärt av skatteskäl, vilket knappast är önskvärt. För att undvika detta och skapa en bättre relation mellan eget synligt och främmande kapital vöre det önskvärt om de mindre företagen kunde stimuleras att i större utsträckning än som sker ta fram vinsten. Ett förslag som framförts i detta syfte är rätt för företagen att skattefritt låta en del av den redovisade vinsten stå kvar i företaget och läggas till aktiekapitalet eller avsättas till en särskild, bunden fond. På det sättet blir det, menar man, minst lika fördelaktigt att ta fram vinsten som att dölja den i ökade lagerinvesteringar e. d. har förslaget den fördelen att förmånsbehandlingen bara sker i de fall vinsten verkligen binds i företaget. Förslaget har emellertid också nackdelar. a. måste en rätt att skattefritt avsätta en del av vinsten kringgärdas av restriktioner, bl. a. för att undvika skattefusk i samband med nedsättning av aktiekapital, utskiftning etc. För att undvika icke önskvärda förmögenhetseffekter förutsätter ett system av det skisserade slaget förmodligen justeringar i t. ex. aktievinstbeskattningen. Enligt vår mening är ökad självfinansiering och stärkt soliditet för mindre och medelstora företag en fråga av hög angelägenhetsgrad. Möjligheterna att på olika vägar förbättra de mindre företagens soliditet bör därför övervägas. Därvid bör bl. a. ovannämnda förslag prövas närmare. föreligger betydande enighet om att det är önskvärt att en större del än av de kapitalresurser som ligger i AP-fonderna ställs till näringslivets förfogande. Detta gäller naturligtvis även för de mindre och medelstora företagen. sker en viss stussning av AP-medel till dessa företag, bl. a. via Företagskredit och Industrikredit och återlånen. För att förbättra kapitalförsörjningen för mindre och medelstora företag behövs emellertid vidgade och nya kanaler för detta kapitalflöde. Återlånen har alltsedan de inrättades varit föremål för kritik. Genom de restriktioner som kringgärdar dem är de av ringa värde för många företag. De innebär också, som påpekas i direktiven till kapitalmarknadsutredningen, att arbetsintensiva företag gynnas före kapitalintensiva. Under en följd av år har i motioner från bl. a. folkpartihåll pekats på åtgärder för att avsevärt förbättra återlåneinstitutet. I en reservation i näringsutskottet , gemensam för och , framhölls bl. Att mera generösa återlåneregler än de nuvarande är motiverade framgår med största tydlighet av tillgängliga uppgifter om hur återlånen fördelar sig på allmänna pensionsfondens olika delfonder. Återlånens ytterst ringa andel av tredje fondstyrelsens placeringar är ett uttryck för att de mindre företagen endast i obetydlig utsträckning kunnat utnyttja återiånemöjligheterna, något som står i uppenbar strid mot den vid fondens tillkomst uttalade principen att en betydande del av fondmedlen borde i form av återlån gå tillbaka till dem som erlagt pensionsavgifter. Förhållandet är så mycket betänkligare som de mindre företagens kreditförsörjning även i övrigt är förknippad med särskilda problem. En förbättring av återlånen kan framför allt ske genom att de inbetalda avgifterna under läggs till grund för lånen och att den andel av avgifterna som kan erhållas som återlån höjs från . Förslag om detta framförs i en särskild motion från och . Utöver en förbättring av återlånen bör man enligt vår mening pröva att slussa medel från AP-fonderna till de mindre och medelstora företagen via bankväsendet. Detta kan bl. a. åstadkommas genom att bankerna ges möjlighet att ta upp lån i AP-fonderna för utlåning till i första hand mindre och medelstora företag. Ett annat alternativ är att bankerna ges möjlighet att refinansiera en del av sin utlåning till dessa företag i AP-fonderna. Med hänvisning till vad som anförts hemställer vi att hos Kungl. 1. att förslag föreläggs riksdag om a) ökad samordning av kreditstödet till mindre och medelstora företag, b) åtgärder för att stärka soliditeten i mindre och medelstora företag, 2. att medel ur AP-fonderna i ökad utsträckning ställs till de mindre och medelstora företagens förfogande. . () i