ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FW021019 · 1973-01-26 00:00:00 — av herrar i Stenkyrka och i Glömminge om lättnad i inkomstbeskattningen vid uthyrning av eget hem till sommargäster. Turistnäringen har stor betydelse för vårt land från såväl sociala som ekonomiska synpunkter. Speciellt för vissa regioner som t. ex. och kan turismen betecknas som en form av lokal industri. Den bofasta befolkningen ges inkomstmöjligheter och servicesektorn kan på många orter bibehållas och utvecklas. Med tanke på den för landets ekonomi så ogynnsamma turistbalansen gentemot utlandet förefaller det dessutom finnas speciellt starka skäl att ta till vara landets egna förutsättningar för turism och fritidsliv. Enligt vad finansministern angivit i finansplanen beräknas underskottet i turistbalansen under kommande budgetår till . För att motverka denna för vårt lands ekonomi synnerligen allvarliga utveckling måste målsättningen vara dels att öka svenskarnas resande inom det egna landet, dels att öka den utländska turismen till' vårt land. För att på ett tillfredställande sätt kunna ta emot en ökad resandeström och ge den service som krävs fordras emellertid stora kapitalinvesteringar i anläggningar av olika slag, som t. ex. turisthotell och fritidsbyar. är erforderligt riskvilligt kapital svårt att uppbringa. Desto viktigare än det därför att redan nu tillgängliga resurser effektivt utnyttjas i största möjliga utsträckning. Då det gäller möjligheterna till logi på turistorterna är det en erfarenhet att en hel del privata fastighetsägare hyr ut till sommargäster i sina egna villafastigheter. Turisterna uppskattar ofta denna boendeform enär den ger möjligheter till kontakter med ortsbefolkningen. De som hyr ut del av eller hela sina fastigheter under någon sommarmånad betraktar ofta den begränsade inkomst detta ger som en extrainkomst som man gärna vill behålla så stor del som möjligt av om man över huvud taget skall fortsätta med denna verksamhet. Om alltför stor del går bort i ökade omkostnader eller skatter finns det anledning anta att intresset för nämnda uthyrning kommer att bortfalla till men för turismens utveckling. Deklarationsskyldighet för inkomster av uthyrning till turister i egen villafastighet föreligger f. n. då inkomsten överstiger . eller av taxeringsvärdet. Deklarationsskyldigheten omfattar såväl den som hyr ut direkt till enskilda turister som dem som hyr ut genom turistförmedlingsorganisationer. Nämnda bestämmelser tillkom genom Kungl. Maj:ts proposition 1961:4 med ikraftträdande fr. o. m. Bestämmelserna har varit oförändrade. Med hänsyn till att penningvärdet och kostnadsläget förändrats åtskilligt vöre det enligt vår mening befogat att det skattefria beloppet . justerades upp till ett värde motsvarande penningvärdeförsämringen , förslagsvis till cirka 2 000 å . Detta skulle medverka till ett fortsatt intresse för uthyrning i turistnäringens tjänst och befrämja hemmaturismen i detta utlandsresornas förlovade tidevarv. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. Maj:t anhåller om förslag till höjning av det i punkt 6 av anvisningarna till 24 § kommunalskattelagen angivna skattefria beloppet vid uthyrning till sommargäster i egen villafastighet. () ()
mot · FW021020 · 1973-01-25 00:00:00 — av herrar i och i om höjning av schablonavdraget vid beräkning av inkomst av tjänst. Det allmänna schablonavdraget som medges vid inkomstdeklarationen under inkomst av tjänst är f. n. Detta belopp har varit oförändrat under en lång följd av år. På grund av fortgående kostnadsstegringar kan beloppet inte anses motsvara den effekt man vid beloppets införande avsåg. Det synes därför vara väl befogat med en höjning av detsamma. Med hänvisning till det anförda hemställes att som sin mening ger Kungl. Maj:t till känna, att det allmänna schablonavdraget, vid inkomstdeklaration under inkomst av tjänst, höjes till . 1** 1973.
mot · FW021021 · 1973-01-25 00:00:00 — av i m. fl. om avdragsrätt vid inkomstbeskattningen för skyddskläder. Enligt nu gällande bestämmelser medger ej kommunalskattelagen avdragsrätt för skyddskläder för den enskilde arbetstagaren. Detta måste anses otillfredsställande och orättvist olika kategorier löntagare emellan. Vissa arbetsgivare tillhandahåller sina anställda skyddskläder. Inom andra områden får arbetstagarna bekosta dessa själva. För många grupper av anställda, liksom för jordbrukare, är dock skyddskläder nödvändiga och slitaget stort. Utgiften för skyddskläder är således en kostnad för intäkternas förvärvande och borde vara avdragsgill. Skatteavdragen bör dock göras så enkla som möjligt. Ett sätt att lösa problemet synes vara att ett extra avdrag om införes för dem som i sitt arbete måste använda skyddskläder. Frågan om schablonavdrag har senast behandlats av riksdag. Motionen avslogs med motivering av bl. a. praktiska och kontrolltekniska svårigheter. Enligt vår mening bör inom ramen för gällande lagstiftning kunna meddela anvisningar om vilka grupper som kan komma i fråga i vad gäller ett extra schablonavdrag. Vi stöder denna vår uppfattning på att utredningen om förenklad löntagarbeskattning för fram förslag om att schablonavdrag för olika yrkesgrupper skall tilllämpas i ökad utsträckning. Med hänvisning till det anförda hemställes att beslutar att ett extra schablonavdrag med medges vid taxeringen för personer som i sitt arbete måste använda skyddskläder och själva får bekosta dessa. () ()
mot · FW021023 · 1973-01-26 00:00:00 — om rätt till skattefri avsättning till utbildningsfond. Med hänvisning till vad som anförts i motion 1973: 1273 hemställer vi att hos Kungl. Maj:t begär rätt för företagen att skattefritt göra avsättningar till utbildningsfonder. () ()
mot · FW021026 · 1973-01-26 00:00:00 — av m. fl. om skattelättnader för nystartade företag. I utlandet förekommer på flera håll särskilda stöd för nyetablering av företag. Ett väsentligt inslag i sådana stöd är olika former av skattebefrielse. Utvecklingsbara områden av detta slag finns bl. a. på där förre Klippanchefen företräder landet för att söka förmå svenska företag att etablera sig i landet och dra nytta av de stödåtgärder som lämnas. I , södra , och förekommer geografiska områden där former av statligt stöd gäller. Pågående forskningsprojekt om nyetableringar och nedläggningar inom metall-, verkstads- och plastbearbetande industri åren 19541970 visar klart att antalet nedlagda arbetsställen överstiger antalet nya arbetsställen . Arbetet med de tre studerade branscherna bedrivs inom () av ekon. lic. . har antalet arbetsställen gått ned och antalet anställda i de studerade branscherna stagnerat. Utvecklingen inom industrin som helhet är sannolikt ännu sämre än för dessa relativt sett bättre branscher. En enkätstudie bland 380 företag inom hela industrin , som har verkställts av civilekonom på , ger även besked om att antalet nyetablerade företag minskat efter 1965 och att de därefter avtagit starkt. Med hänsyn till den bristande viljan till nyföretagande och de svårigheter som därmed är förenade, bl. a. på grund av skattesystemet som missgynnar nyetablerande, synes det nödvändigt att stimulera företagande efter mönster som förekommer utomlands. Starka skäl talar för att stimulansen är angelägen i glesbygdsområden på grund av de höga samhällskostnader som är förenade med urbaniseringen. Under beaktande av nödvändigheten att det ständigt sker ett nytillskott av vinstgivande företag skulle vi sålunda vilja föreslå införande av ett särskilt system med skattebefrielse alt. nedsatt skatt vid nystart av företag att gälla med successivt ökande skatt. Skattebefrielsen skall avse såväl företagsvinster som arbetsgivaravgift. Dylika medel skall bokföringstekniskt deklareras på särskilt konto, förslagsvis benämnt skattekonto för nystart, och överföring till sådant konto skall således ske utan skattebelastning. Regler bör utarbetas enligt vilka begränsning införes om skattebefrielse i de fall då företagen skulle visa sig få tillräcklig skattekraft. Införandet av ett beskattningssystem enligt ovanstående förslag torde stå i överensstämmelse med tillämpade regler för avsättning till varulagerreserv inom svensk skattepraxis. Båda formerna innebär en uppskjuten beskattning. I fall av införande av skattebefrielse på vinster och löner förutsättes att sådan reservation till särskild fond kommer att innebära att företag snabbare etableras till ekonomiskt starka och därigenom vinstbärande enheter, som därigenom får större möjligheter att skapa arbetstillfällen och vinster som senare underkastas beskattning. Med stöd av det anförda hemställes. att hos Kungl. Maj:t anhåller om införande av särskilda skatteregler till stöd åt nyföretagande i enlighet med vad som anförts i motionen. PER () i Gäddvik G. () () i Stenkyrka () i Ulfsbyn . () i
mot · FW021028 · 1973-01-26 00:00:00 — av herrar Hyltander och om höjning och värdesäkring av sparavdraget vid inkomsttaxeringen. Sparande är nödvändigt för kapitalbildningen, som i sin tur är en förutsättning för investeringar och utbyggnad av vår produktionsapparat och samhällsekonomi. Bästa balansen uppnås om klimatet är gynnsamt för hushållssparande, varför detta bör uppmuntras. Staten har på olika sätt sökt stimulera till ett ökat sparande, och en av de åtgärder som man använt härför är det s. k. sparavdraget vid inkomsttaxeringen. Detta utgår med . för ensamstående och med . för makar, men alldenstund avdraget varit oförändrat har effekten minskat till omkring hälften mot när det sattes till dessa belopp. Det är särskilt småsparama som har glädje av detta avdrag, och huvudparten av detta sparande sker i bankinrättningar, varför pengarna blir tillgängliga för bostadsbyggande och produktiva investeringar. För att aktivt bidraga till att sparviljan ökar hos hushållen bör sparavdraget återfå det värde som inflationen försämrat och höjas avsevärt. Vi föreslår att beloppen höjs till . för ensamstående och till 1 500 för äkta makar samt förses med inflationsskydd, som gör att beloppen höjs stegvis i takt med ev. kommande penningvärdeförsämring. I anslutning till vad som anförts hemställer vi att beslutar att uppdraga åt Kungl. Maj:t att skyndsamt framlägga förslag till höjning och värdesäkring av sparavdraget vid inkomsttaxeringen i enlighet med vad som framförts i motionen.
mot · FW021029 · 1973-01-26 00:00:00 — av herrar Hyltander och om befrielse från restavgift i vissa fall. Enligt uppbördsförordningen är den, som inte senast förfallodagen inbetalar eller redovisar innehållen skatt, skyldig att betala restavgift, vilken beräknas efter på det aktuella beloppet Restavgift uttages även om vederbörande själv, utan någon påminnelse från skattemyndigheten och utan kostnader för denna i form av indrivning o. d., betalar in det aktuella beloppet t. o. m. endast någon dag efter förfallodagen. Man tillämpar här en helt annan brott och straff-filosofi än i andra och betydligt allvarligare sammanhang med överträdelser av bestämmelser och lagar, där villkorlig påföljd ofta förekommer. Om exempelvis skattebeloppet inbetalas efter förfallodagen blir restavgiften på beloppet, vilket betyder en straffräntesats av . Det synes rimligt att den som försummat skatteinbetalning i rätt tid t. ex. högst en gång men sedan självmant och utan påminnelse betalt in beloppet strax efter förfallodagen t. ex. skall vara befriad från att erlägga restavgift. att beslutar att hos Kungl. begära förslag till sådana regler vid inbetalning av skatt att den, som högst inlevererat förfallen skattelikvid efter förfallodagen utan anmaning och åtgärder från myndighetens sida men från förfallodagen, skall vara befriad från att erlägga restavgift. () ()
mot · FW021030 · 1973-01-26 00:00:00 — Mot 1973:1*30 av m. fl. om avdrag vid inkomstbeskattningen för gåvor till u-hjälp m. m. Det torde inte råda några delade meningar om nyttan och värdet av det arbete som utförs såväl inom som utom landet av olika religiösa, humanitära, kulturella och vetenskapliga organisationer. Det stöd som samhället gett och ger till denna verksamhet täcker inte behoven, men samhällsekonomiska skäl medverkar till att man inte kan bidraga med önskvärda belopp. Här erfordras stöd från enskilda givare med intresse speciellt för den sak det gäller. Én samverkan bör kunna ske mellan statligt stöd och den enskildes ideella engagement, som stimuleras av en rätt till avdrag vid inkomstdeklaration intill visst belopp. Förekomsten av statsbidrag behöver inte utesluta avdragsrätt för allmännyttiga ändamål, och även den som är kritiskt inställd till avdragsrätt borde kunna gå med på att frågan utreds. Det växande behovet av hjälp till och inte minst den kristna missionens del i u-landsarbetet är väl värda allt stöd. Skattelagstiftningen i många länder , , , , , , , och har regler med här avsedd innebörd, och veterligen har inga större svårigheter förmärkts vid tillämpningen. Avdragsrätten bör förbehållas fysiska personer och det avdragsgilla beloppet bör maximeras. Med stöd av det ovan anförda hemställs att beslutar att hos Kungl. Maj:t begära utredning rörande införandet av rätt för fysiska personer till avdrag vid inkomstbeskattning för gåvor upp till en viss maximigräns till u-hjälp och andra humanitära ändamål samt religiösa, kulturella, vetenskapliga och eljest allmännyttiga ändamål. () () () () () () () () 1*73 730043
mot · FW021032 · 1973-01-26 00:00:00 — av herrar i Skärstad och i Höltagården om skattebefrielse för kennelhundar. Enligt lag, som ännu gäller, skall skatt erläggas för alla hundar i riket med undantag för vissa kategorier hundar, t. ex. ledarhundar för blinda, hundar som används av samerna i deras renskötsel, polishundar m. fl. Kennelhundarna vid landets ca 2 100 hundgårdar är inte medräknade i dessa skattebefriade hundkategorier. Hundskattens storlek bestäms av kommunerna själva och skall utgå med lägst 10 och högst . Den genomsnittliga skatten för hela riket var 1971 ca . Antalet hundar för vilka skatt erlagts uppgick till 410 000 eller 49 hundar per 1 000 invånare. Hundbeståndet ökar successivt. hundskatteutredning skriver i sitt betänkande Hundavgift (SOU 1972: 89) att hundskatten från ekonomisk synpunkt betyder relativt litet för kommunerna och att denna skatt i genomsnitt endast motsvarade en utdebitering på ca per skattekrona. Som skäl för hundskattens införande 1923 angavs farhågor för spridning av epidemiska sjukdomar genom hundar, risken för förstörelse av hundar, sanitära olägenheter förorsakade av hundar samt nödvändigheten av att registrera hundarna i landet. Inte något av dessa skäl är emellertid tillämpligt på kennelhundarna. Tvärtom skriver hundskatteutredningen i sitt tidigare nämnda betänkande att genom hunduppfödamas verksamhet utvecklas ofta renrasiga hundar, vilket är av betydelse för bl. a. krigsmaktens behov och med hänsyn till vissa grupper av handikappade. De företagare som vid sina hundgårdar uppföder och saluför dessa för samhället värdefulla hundar får alltså nu betala skatt för sina djur, vilket framstår som obilligt av bl. a. följande skäl: Hundgårdsägarna gör samhället stora tjänster genom att utveckla renrasiga djur. De skattar lojalt för inkomsterna av sin försäljning av hundar och erlägger också arbetsgivaravgift för sina anställda. Deras hundar åsamkar inte samhället några kostnader för renhållning och vållar inga sanitära olägenheter, eftersom hundgårdarna ligger utanför tätorterna och är inhägnade. I kan vederbörande kommunala organ befria hunduppfödare från avgiftsskyldighet, i är skatten för person som yrkesmässigt ägnar sig åt försäljning av hundar reducerad från ca . till 4: , och i och kan den som driver handel med hundar medges vissa lättnader i beskattningen. I vårt land har hundgårdsägarna inga sådana förmåner, och hundskatten kan för dem ibland uppgå till betydande belopp. Eftersom hundarna i en lever inom ett inhägnat område och sköts med stor omsorg bortfaller de tre första skäl som anfördes vid införandet av lag (risk för spridning av epidemiska sjukdomar, förstörelse och sanitär olägenhet), och vad registreringen angår är den ju något som alltid företas av den nye hundägaren. Att bibehålla skatten på de hundar som uppföds vid hundgårdarna synes därför uppenbart obilligt. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar hänföra kennelhundama till kategorin skattebefriade hundar samt att lagen om hundskatt kompletteras med bestämmelse härom. () i Skärstad () i Holmgården
mot · FW021033 · 1973-01-26 00:00:00 — av i m. fl. om avdragsrätt vid inkomsttaxeringen för avgifter till fackliga organisationer. För många löntagare har vid självdeklaration avdragsmöjligheterna alltmer reducerats. Slopad avdragsrätt för folkpensionsavgiften och det oförändrade avdragsbeloppet för försäkringsavgifter har i realiteten inneburit en högre beskattningsbar inkomst. När det gäller fackföreningsavgiften har den varit avdragsgill endast till den del som avsett arbetslöshetsförsäkring. Hopkopplingen i en avgift har emellertid medfört att många inte begagnat sig av denna avdragsmöjlighet. Vi föreslår att kommande riksdag beslutar om att hela fackföreningsavgiften skall vara avdragsgill för inkomstbeskattning. Fackförbundens allsidiga insatser för sina medlemmar innebär i stort sett att medlemsavgiften är att betrakta som en premie till en arbetsförsäkring. Den är ett skydd mot en rad ogynnsamheter, som hotar den enskilde i arbetslivet. Det trygghetsavtal som SIF-SALF-CF träffat är ett exempel på en försäkring som byggs upp via fackliga avgifter. För medlemsavgiften erhåller man dessutom självklart kontroll över att det totala uttaget till löner blir rimligt och att fördelningen blir så rätt avvägd som möjligt. Detta får anses som en rimlig premie för rätten till sin egen och gruppens andel av den gemensamma kakan. All motsvarande kostnad för medlemskap i arbetsgivarnas organisationer dras självklart av före beskattning. Även om jämförelsen inte är helt relevant kan man ändå hävda principiella likheter. Det avdrag som den fackanslutne skulle komma i åtnjutande av skulle uppfattas som en ändring till ett mer rättvist system. Det skulle också underlätta medlemsackvisitionen till fackförbunden, om man fick sin avgift till klubben och facket betraktad som en legitim kostnad. Fackförbunden driver nu konsekvent den linjen beträffande kollektivavtal att de skall gälla alla inom branschområdet och inte som förut bara medlemmar. Företagen har som policy att i stort sett behandla oorganiserade på samma sätt som personalklubbarnas medlemmar. Den föreslagna förändringen reducerar betydligt den påtagliga orättvisa som råder i dessa stycken mellan fackmedlemmar och oorganiserade. De erkända arbetslöshetskassorna har öppet medlemskap för alla med aktuell yrkestitel. Detta ger ersättning också till icke fackmedlemmar enligt stadgar i respektive kassa. Det är ologiskt att anse allt annat än utbetalning av arbetslöshetsersättning som ovidkommande när det gäller arbetslöshet. Allt vad klubbar gör för att undvika friställning från samråd om långtidsplaner till förtidspension sker alltså bevisligen med användning av den försäkringspremie som är inbakad i den del av medlemsavgiften, som icke är avdragsgill vid beskattning. Med anledning av det anförda hemställer vi att begär att Kungl. Maj:t framlägger förslag innebärande att avgifter till fackliga organisationer skall betraktas som avdragsgilla vid löntagares självdeklaration. () ()
mot · FW021035 · 1973-01-26 00:00:00 — angående mervärdeskatten på lastbilar. För närdistribution av varor spelar lättare lastbilar en väsentlig roll. Av de lastbilar som registreras utgör fordon som ligger under tjänstevikten . Därmed beläggs dessa fordon med mervärdeskatt, som ej är avdragsgill. För den andel av denna fordonskategori som utnyttjas av enskilda bilkonsumenter ifrågasätts ej nuvarande ordning. Det framstår emellertid såväl principiellt och praktiskt som felaktigt att avdragsmöjlighet för mervärdeskatt ej medges för yrkesmässigt använda fordon av förenämnt slag. Resultatet blir i många fall att man för yrkesmässig användning anskaffar större fordon än nödvändigt med tanke på ifrågavarande skatteplikt utan avdragsmöjlighet, vilket ur flera aspekter kan få mindre önskvärda konsekvenser. Det ligger i sakens natur att bilhandelns demonstrationsobjekt på detta område bör behandlas på motsvarande sätt som fordonen för de yrkesmässiga närtransporterna. Detta innebär att skatteplikt inträder när sådana fordon säljs till annan. Med åberopande av det anförda hemställes att vid kommande revidering av förordningen om mervärdeskatt beslutar om samma behandling av lättare fordon som för tyngre lastbilar med avseende på mervärdeskatt.
mot · FW021039 · 1973-01-26 00:00:00 — om höjning av pantavgiften på returglas. Drycker som förpackats i s. k. returglas beläggs som regel med en pantavgift av per glas. Den låga pantavgiften gör att skillnaden i pris mellan engångsglas och returglas blir obetydlig, och i vissa fall blir för konsumenten till och med returglaset med inräknad pantavgift billigare än kostnaden för engångsglaset. Pantavgiften borde därför höjas avsevärt för att stimulera konsumenten till att returnera glasen. Ur miljövårdssynpunkt är det angeläget att man med prisbildningen styr konsumentens vanor och stimulerar till att pantglasen retumeras. För konsumenten innebär en högre pantavgift inte någon merkostnad då glasen är avsedda att returneras. En pantavgift av per glas skulle få till följd en större benägenhet att återsända glasen. För att önskat resultat skall kunna åstadkommas i syfte att få glasen returnerade fordras sådana anvisningsföreskrifter som är direkt bindande för handeln. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställes att hos Kungl. Maj:t hemställer om förslag innebärande sådana anvisningar att s. k. returglas belägges med en pantavgift av per glas.