mot · FW021594 · 1973-03-06 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Majrts proposition 1973:29 med förslag till lag om ändring i lagen (1947:529) om allmänna barnbidrag, m. m. Reglerna för statliga och kommunala (statskommunala) bostadstillägg för barnfamiljer har i något avseende ändrats sedan de infördés . Nya ändringar har föreslagits i årets statsverkspropbsition. En teknisk utredning har tillsatts för översyn av inkomstprövning och administration, och förslag i dessa stycken har aviserats till riksdag. Då det gäller bidragssystem och andra anordningar som direkt berör stora delar av allmänheten är det angeläget med en viss stabilitet och varaktighet i lagregler och tillämpningsföreskrifter. Alltför täta ändringar försvårar för allmänhet och tillämpande myndigheter att hålla sig å jour med gällande bestämmelser. Redan av detta skäl finner vi det olämpligt att , som föreslås i propositionen 1973:29, besluta om en ny regel för inkomstprövning, avsedd att gälla endast under . Stöd för lyxvillor? Ända sedan bostadstilläggens tillkomst har det i den allmänna debatten gjorts gällande att tilläggen missbrukas på så sätt att höginkomsttagare med mycket dyra s. k. lyxvillor utnyttjar dem för att sänka kapitalkostnaden för de dyra villorna. Det är lätt att visa att den kritiken till stor del bygger på missuppfattningar och att missbruket, i den mån det förekommer, inte kan stävjas med hjälp av den regel som föreslås. Bostadstillägg till höginkomsttagare med lyxvillor kan, med nu gällande inkomstprövningsregler, egentligen utgå endast i två fall: Om den bidragssökande gör sig skyldig till rent bedrägeri. Den vanligaste metoden att tillskansa sig otillbörligt bostadsbidrag torde vara att i ansökan inte uppge förmögenhetsinnehav. Eftersom förmögenhet antecknas i taxeringslängden endast om den överskrider gränsen för skatteplikt är det svårt för myndigheterna att vid rutinkontrollen av inkomst- och förmögenhetsuppgifter avslöja förekomsten av förmögenhet, som visserligen inte är stor nog att föranleda skatteplikt men som ändå skulle väsentligt påverka bedömningen av om bostadstillägg bör utgå eller inte. Endast genom att gå till deklarationsblanketten kan den kontrollen utföras och inte ens då med full säkerhet; man måste ju räkna med att den som är ohederlig nog att försöka skaffa sig orättmätigt bostadsstöd knappast heller drar sig för att i deklarationen utelämna icke skattepliktig förmögenhet. Denna form av missbruk försvåras inte av den nu föreslagna inkomstprövningsreglen. Här hjälper det inte med nya regler, endast med bättre kontroll. Att en sådan bättre kontroll är möjlig visas av den senaste tidens erfarenheter från flera kommuner. Om villaägaren också är rörelseidkare. Reglerna för företagsbeskattning gör att rörelseidkare, fullt lagligt, ofta taxeras för en inkomst som är låg i jämförelse med bruttoinkomsten och den verkliga standarden. Dessa regler är näringspolitiskt motiverade och främst avsedda att möjliggöra konsolidering av företagen. Det i detta sammanhang viktiga är emellertid att den nominellt låga inkomsten oftast framkommer redan på rörelsebilagan till självdeklarationen och alltså inte nämnvärt påverkas av att, som föreslås, vid inkomstprövningen av rätten till bostadstillägg hänsyn inte tas till förlustavdrag på deklarationens huvudblankett. Gentemot denna typ av missbruk skulle alltså den föreslagna regeländringen i många fall bli verkningslös. Det bör i detta sammanhang observeras att bostadsbidrag till lyxén i lyxvillorna, oavsett inkomst, hindras redan av nu gällande regler om de tillämpas rätt. Enligt tillämpningsföreskrifterna får nämligen bostadstillägg icke utgå för större eller dyrare bostad än som kan anses skäligt med hänsyn till familjens storlek och förhållandena på orten. Om t. ex. en tvåbarnsfamilj bor i en sjurumsvilla eller i en lika stor hyreslägenhet får bostadstillägg inte utbetalas för större del av bostadskostnaden än som motsvarar kostnaden för fyra rum och kök enligt två boende per rum, köket och ett rum oräknat. De som skulle drabbas av den föreslagna nya regeln är alltså inte, i varje fall inte i större utsträckning, höginkomsttagare med lyxvillor. Förslaget har i stället spetsen riktad mot familjer med låga eller måttliga inkomster och med helt vanliga egnahem. Ett normalbelånat egethem, byggt , medför i allmänhet ett förlustavdrag på . Om rätten att vid inkomstprövningen utnyttja detta avdrag begränsas till föreslagna . medför det en inkomsthöjning för familjen med . och en bidragsreduktion med . Många familjer i små omständigheter skulle få ytterst svårt att klara en sådan försvagning av en villabudget som oftast är knappt kalkylerad och uppgjord med hänsyn till bostadstillägg enligt nu gällande regler. Föreställningen att egnahemsboende familjer skulle ha väsentligt lägre bostadskostnader än de som bor i hyreslägenheter och därför har mindre behov av bostadstillägg är väsentligen fiktiv. Egnahemsägaren har nämligen att, utöver den avdragsgilla räntan, erlägga amortering på sina lån. Även om amorteringen är en form av sparande och inte formellt en bostadskostnad, så påverkar den dock familjens likviditet lika mycket som en ränteutgift eller en hyra. Eftersom den grundläggande målsätt ningen för hela det ekonomiska stödet till barnfamiljerna är att tillförsäkra alla barn en viss lägsta konsumtionsstandard, är det inte rimligt att vid bedömningen bortse från faktiska bostadsutgifter som visserligen omvandlas till en tillgång - en tillgång som inte kan disponeras för barnens konsumtion. Det talas ofta om s. k. villaavdrag på . eller mer, som skulle göra det möjligt för villaägare med inkomster långt över de fastställda gränserna att erhålla bostadstillägg. Den möjligheten kan anses närmast obefintlig. En tvåbamsfamilj kan ha bostadstillägg av någon betydelse upp till en inkomst av ca . Ett förlustavdrag på netto . skulle höja den gränsen till . Men det förutsätter en ränteutgift . en toppbelånad villa i prisklassen . Ingen bank lånar ut . till någon som tjänar . För att få ett sådant lån krävs, oavsett vilken säkerhet som kan ställas, en inkomst som i varje fall överstiger , och då kommer låntagaren inte ens med förlustavdragets hjälp i närheten av den gräns för taxerad inkomst som berättigar till bostadstillägg. Med hänvisning till vad som anförts hemställer vi att avslår propositionen 1973:29, såvitt avser ändring av grunderna för bostadstillägg för barnfamiljer. () ()