mot · FW021331 · 1973-01-26 00:00:00 — om forskning rörande handstilar och deras inlärning. I den av utgivna Handledningar Handskrivning konstateras att ämnet svenska har en central ställning i skolans verksamhet. Färdigheterna lyssna, se, tala, läsa och skriva utvecklas i samspel men handskrivning är ett moment nära anknutet till annan språklig verksamhet. Handskrivningen är dessutom beroende av många andra faktorer såsom motorisk utveckling, arbetstakt, förmåga till koncentration, uthållighet etc. Genom att nu välja förskriftsformer med god överensstämmelse mellan tryckta och skrivna bokstäver stärks sambandet mellan läs- och Skrivinlärningen. Med en för hela landet gemensam förskrift minskas även problemen för lärare och elever som genom den ökade omflyttningen tvingas byta skolort. En grundform, utgående från antikvakursiven, gör dessutom stilen internationellt mera gångbar. Handskrivningen baseras på en beprövad grundform som blir det centrala, inte utsmyckningar och sammanbindningsmetoder. Genom att graden av sammanbindning tillåts att variera, kan skriften också lättare anpassas till elevernas skiftande förutsättningar. Så står det under rubriken allmänna synpunkter inledningsvis i handledningen. Mot målsättningen att lära barnen att skriva väl finns inga invändningar. Men tvivel kan uppstå om den rekommenderade metodiken är den rätta och leder till önskvärda resultat. Mycket stora krav ställs på lärarna, vilka helt måste individualisera undervisningen. SÖ är tydligen medveten om de stora svårigheterna, när det i handledningen sägs, att de individuella förutsättningarna för handskrivning varierar inom mycket vida gränser. Konstanta eller tillfälliga störningar förekommer ofta och någon allmänt fungerande metod som gör alla elever till goda skrivare finns inte. Däremot finns det många faktorer som styr utvecklingen. Några av de allra viktigaste behandlas under 'allmänna synpunkter, dvs. att lärare på alla stadier ständigt visa sig intresserade av hur eleverna skriver, att handstilsvård läggs in i undervisningen när så erfordras och att lärarens eget skrivsätt har betydelse. Detta kan vara väl så viktigt som föreskriftsformer och skrivmetoder. Lärarkårens tveksamhet och oro inför detta system framgår av deras remissvar, där bl. a. följande anföres: "får härmed meddela att ämnets komplicerade natur gör det omöjligt att inom den angivna remisstiden få en samlad uppfattning om hur lärarförbundets medlemmar bedömer de frågor som sammanhänger med hela handskrivningskomplexet. Förbundet anser vidare att ämnet inte kan behandlas utan tillgång till ett omfattande bakgrundsmaterial. finner det också anmärkningsvärt att ingen debatt om målsättningen för handskrivningsundervisningen initierats från SÖ:s sida innan beslut om en generellt använd stiltyp fattades. En sådan debatt är så mycket angelägnare som varje målbeskrivning gällande detta ämne saknas i Lgr 69. Förbundet förutsätter att beslutet om den nya förskriftstypen och skrivmetoden baserats på vetenskapligt material som utvisat att behov av enhetlig skrivstil föreligger. Likaså förutsätter förbundet att forskningsresultat finns tillgängliga som utvisar att den av SÖ nu föreskrivna skrivtypen är lämplig för användning i rikets skolor. efterlyser också en redovisning av försöksverksamhet på detta område. Då anvisningarna i 1971/72:11 kommer att medföra ett såvitt nu kan bedömas relativt omfattande fortbildningsarbete för samtliga lärarkategorier anser lärarförbundet det principellt viktigt att den arbetsinsats som införandet av en ny skrivmetod kräver av lärarna kan motiveras och stödja sig på ett grundligt forsknings- och utvecklingsarbete. Vidare bör fortbildningens omfattning och organisation klarläggas innan en reform på detta område genomföres. Lärarkårens uppfattning har genom delgivits SÖ, men alla framförda farhågor till trots har detta icke föranlett SÖ att ändra sitt tidigare fattade beslut. Detta synes ganska märkligt, främst därför att det måste vara oerhört viktigt att lärarkåren på vilken hela ansvaret vilar är positivt inställd till en undervisningsmetodik, speciellt om den, som i detta fall, är helt individualistisk. Förvåningen blir inte mindre när man får del av resultaten av undervisningen från skolan. Skrivkunnigheten bland barnen synes ha avtagit på ett oroväckande sätt, och det är inte ovanligt att se skrämmande skrivprov även på mellanstadiet, vilka tidigare endast undantagsvis förekom på lågstadiet. SÖ synes genom sitt ställningstagande vilja helt bryta mot tidigare undervisningsmetoder. Under rubriken i står följande i handledningen: 1 har undervisningen i handskrivning baserats på en mångfald skrivkurser med vitt skilda föreskriftsformer, skrivtekniker och inlärningsmetoder. Metoderna ha beskrivits som imitativa, konstruktiva eller rörelsemetoder. Begreppen ha varit svåra att definiera och ofta ha skrivkurserna utgjort en blandning av dessa metoder. Metodfrågorna, ej bokstavsformen, ha varit det centrala i den pedagogiska debatten och sökandet efter 'lättskrivna eller rörelseriktiga* bokstäver har ofta lett till förvanskning av bokstavsformerna. Den svåraste belastningen har varit att kurserna i princip syftat till en förenkling av former, som en gång var naturliga för kopparsticket. Skrivstilarna har legat långt ifrån de tryckta bokstäverna och därför av eleverna ofta missuppfattats som helt nya bokstäver och ljud med åtföljande komplikationer vid t. ex. läs- och skrivinlärningen. Men avgörande för val av metod måste vara det resultat som uppnås inte metodens ålder eller konstruktion. När nu Sö:s nya beslut inte grundar sig vare sig på omfattande försöksverksamhet eller vetenskapliga utredningar ett förhållande som anser omöjliggör ett meningsfyllt remissarbete så finnes grundad anledning tro, att dagens undervisning kunnat ske på ett sätt, som ger bättre skrivresultat. Jag stärks i denna min uppfattning, därför att jag upplevt min hemstad, , såsom normgivande när det gällt skrivundervisningen i . Två lärarinnor, och , har med stor pedagogisk skicklighet och på eget initiativ format en unik metod för inlärandet av skrivstil. Metoden har ingående provats och givits de bästa vitsord från alla håll. I Berättelse över Folkskolor 19421943, utgiven av stadens folkskoleinspektör anförs följande under rubriken : Sedan höstterminen 1941 har en ny välskrivningsmetod tillämpats vid härvarande folkskolor. Metoden har utarbetats av småskollärarinnan , Styrestad, och folkskollärarinnan , . Sedan hållit en instruktionskurs i ämnet för småskolans lärarinnor, prövades metoden från ovannämnda år i småskolans första klass och har sedan successivt införts i följande klasser. Från och med innevarande hösttermin användes metoden utan undantag i de tre lägsta klasserna. Metoden grundar sig icke på någon fastställd form av bokstäver utan åsyftar en rationell uppövning av de handens och fingrarnas muskler, som tagas i anspråk vid skrivningen. Själva gången vid inlärandet blir därför en annan än vad tidigare förekommit. Den söker i möjligaste mån grunda sig på barnens förutsättningar. Enligt den nämnda metoden skall småbarnens skrivning ej begynna med formandet av bokstäver. Det överstiger nämligen barnets förmåga att, som det lär sig olika bokstävsformer, söka göra de utomordentligt fina och behärskade rörelser, som behövs i skrivningen. De muskelspänningar, som i hög grad finnas hos nybörjarna, hindra utvecklingen av en god stil. Skrivningen förberedes därför dels genom spänningshävande rörelser, varigenom barnen kunna lära sig förstå skillnaden mellan muskelspänning och avslappning och dels genom konsekvent träning av de vid skrivning erforderliga muskelrörelserna, allt i syfte att erhålla en automatiserad skrivning. inövas en lämplig pennhållning och Enkellinjering användes från första början, för att hänsyn skall kunna tagas till barnens individualitet i fråga om stilhöjd och för att ej barnens skrivning skall försvåras genom den mångfald av viljeimpulser som dubbellinjering kräver. Genom att lämna barnen frihet att söka sig fram till en för dem lämplig stilhöjd och lutning få de tidigt en individuell stil. Därjämte erhålla de på ett tidigt stadium en skrivfärdighet, som svarar mot den övriga utvecklingen, som stilen är vårdad. Genom denna skrivmetod har enligt min mening ett värdefullt hjälpmedel givits för modersmålsundervisningen. Den tid som anslagits för denna kan på ett effektivt sätt utnyttjas, då barnen redan i tredje klass nått en skrivutveckling, som i regel börjar komma . Härigenom kan skolan bli i stånd att bättre lösa uppgiften att lära barnen att skriftligt behandla sitt modersmål. Tillämpningen av skrivmetoden skedde även i god kontakt med skolläkaren, sorn avgav följande yttrande: Undertecknad, som varit i tillfälle att taga del av den av fröknarna Wittmark utarbetade metoden för undervisning i skrivning samt likaså tagit del av de resultat som med denna metod uppnås, får såsom min mening framhålla att denna metod innebär ett mycket stort framsteg i jämförelse med tidigare använda metodik, samt att den nya metoden från skolhygienisk synpunkt innebär avsevärda fördelar, då den gör skrivningen mycket lättare ej blott för barn i allmänhet utan särskilt för klena och nervösa barn, samt på ett verksamt sätt motverkar de muskelspänningar och av dem framkallade nervösa symptom som äro vanliga bland särskilt mindre skolbarn. Det synes mig angeläget att metoden ytterligare prövas och utredes med tanke på dess införande som normalmetod i landets skolor. 1/4 1942 . Doktor, l:ste skolläkare. Alla de lärare, vilka kom i kontakt med den nya metoden, var helt positiva, och i samband med förflyttning till andra orter överfördes systemet och tillämpades med gott resultat. Inom skolstyrelsen i var naturligt nog intresset speciellt stort och skrivmetoden understöddes på många sätt. Av naturliga skäl brist på medel m. m. kunde verksamheten inte få den omfattning den förtjänade och detta föranledde folkskoleinspektören att 1958 föreslå skolstyrelsen följande: Från folkskolläraren har till mig överlämnats en skrift angående välskrivningens problem och med förslag om viss försöksverksamhet. Till skriften har fogats 1 ex. av systrarna 'Hand ledning i rationell välskrivningsundervisning samt av systrarna 'Min skrivbok B för klass 1 och dito för klass 2, 3 och 4. Med översändande av fröken skrift med bilagor får jag i ärendet anföra följande: Välskrivningens metodik synes mig vara värd den största uppmärksamhet, och systrarna insatser på området är synnerligen betydelsefulla. Det torde därför vara av mycket stort intresse för folkskolor i här ifrågavarande avseende att få bedriva planlagd försöksverksamhet. Då emellertid denna fråga är av intresse för hela landet, torde det vara lämpligast att först undersöka möjligheterna att genom Kungl. försorg få här avsedd försöksverksamhet genomförd. Jag får därför föreslå, att överlämnar folkskolläraren framställning till Kungl. konsulent för tecknings- och välskrivningsundervisningen med hemställan, att han måtte närmare ange, hur en försöksverksamhet av denna art skulle kunna ske och i vad mån statsbidrag skulle kunna erhållas för densamma. Tyvärr präglades SÖ:s inställning genomgående av en negativ attityd, och skolstyrelsens skrivelse föranledde inte SÖ att ändra sin inställning. När de bägge lärarinnorna pensionerades och därmed hindrades att själva aktivt deltaga i arbetet, kom deras skrivmetod alltmera i bakgrunden. Skolstyrelsen kunde inte självständigt handla mot SÖ:s direktiv, och under den hektiska och omfattande omorganisationen som vårt skolväsen undergått har inte funnits tid eller intresse för att fortsätta och vidareutveckla den metod som redan i liten skala visat sig vara så positiv och framgångsrik. Med tanke på dagens situation inom välskrivningens område är detta mycket beklagansvärt, och behovet av en förbättring är stor. När nu omorganisationen i stort är genomförd borde tid och möjlighet åter finnas för att tillvarataga det kulturarbete, som osjälviskt nedlagts och med stora personliga uppoffringar. Motivet för detta arbete har varit, att skrivförfarandet alltid måste anpassas efter barnets möjligheter och förutsättningar att tillägna sig skrivfärdighet, med andra ord barnet skall vara i centrum. Enligt den av SÖ utgivna läroplanen har SÖ samma målsättning, varför något motsatsförhållande icke borde finnas. Men har SÖ dragit den slutsatsen att vid tillämpningen av skrivstil så skall tryckstil ligga till grund, och där skiljer sig uppfattningarna. Riktigheten av SÖ:s ställningstagande kan väl diskuteras, och man behöver bara studera hur t. ex. tyskarna handlar. Där har forskningen fått en framträdande plats när det gäller skrivstilar, och flera tyska forskare har kommit fram till att en tryckstil inte bör ligga till grund för en skrivstil. anledning finns således till fortsatta studier inom detta ämnesområde. Det borde då vara naturligt att alla detaljer tillvaratas från det arbete som bedrivits inom skolområde, där det haft en framträdande plats och dessutom givit så goda resultat. Det insamlade materialet borde därefter bli föremål för en ingående analys av en expertgrupp, sammansatt med företrädare av såväl pedagogisk som medicinsk sakkunskap. I detta sammanhang kan även försöksverksamhet startas, så att en praktisk erfarenhet kan vinnas jämsides med den teoretiska. Med stöd av det anförda hemställes att hemställer till Kungl. att uppdraga åt att handla i motionens syfte.