mot · FW022082 · 1973-11-01 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:146 angående godkännande av överenskommelser mellan och om dels fasta förbindelser över , dels flygtrafikledningstjänst m. m. med anledning av tillkomsten av en dansk flygplats på Saltholm, m. m. Maj:ts proposition nr 146 förelägges för godkännande överenskommelser mellan och om dels fasta förbindelser över , dels flygtrafikledningstjänst m. m. med anledning av tillkomsten av en dansk flygplats på Saltholm, m. m. Överenskommelsen om fasta förbindelser över innebär dels att förbinder sig att bygga och finansiera en landsvägsförbindelse mellan och (KM-leden), dels att en järnvägstunnel mellan och () byggs och finansieras gemensamt av och . Avsikten är att avgifter skall tas ut av trafikanterna på för att täcka drift- och kapitaltjänstkostnaderna. KM-leden skall enligt överenskommelsen komma till stånd så att den skall kunna öppnas för allmän trafik och . Arbetena på skall påbörjas och drivas i den takt som ländernas resurser tillåter med hänsyn särskilt till åtagandena för att få till stånd KM-leden och en flygplats på Saltholm. Även om en riktpunkt för planeringen skall vara att tunneln färdigställs omkring förefaller det alltså mycket osäkert om det kan bli så. Frågan om fasta förbindelser mellan och har diskuterats . Flera utredningar har gjorts. Förslag av olika innebörd har lagts fram. De svenska och danska Öresundsdelegationerna fastslog i ett betänkande att en kombinerad fast förbindelse mellan och skulle ge till lägsta ekonomiska insats den bästa lösningen för hela Öresundstrafiken. Delegationerna ansåg sig sålunda för sin del kunna rekommendera, att en sådan förbindelse byggdes men underströk att denna på lång sikt borde ses som ett första led i en etappvis utbyggnad, där frågan om att senare anlägga en sydlig fast förbindelse hölls öppen. Den nordliga fasta förbindelsen borde enligt delegationernas mening förläggas i den s. k. Höjstrup-Sofiero-linjen norr om och och byggas som en bro för motorvägs- och järnvägstrafik. borde utföras med fyra körfiler. Järnvägsförbindelsen borde vara enkelspårig över bron, men anslutningarna på ömse sidor om borde vara dubbelspåriga. De svenska och danska Öresundsgrupperna framhöll i sitt betänkande att behov förelåg av fast förbindelse såväl mellan och som mellan och . att den första vägförbindelsen borde anläggas mellan de förstnämnda orterna. En fyrfilig vägförbindelse syntes enligt utförda kapacitetsberäkningar och vid förutsatt trafikstandard ha tillräcklig kapacitet endast till omkring 1990. skulle det således bli nödvändigt att komplettera en fyrfilig förbindelse mellan och med ytterligare en vägförbindelse. Eftersom en fyrfilig förbindelse var väsentligt billigare att anlägga än en sexfilig och det dessutom var stora fördelar att få vägförbindelsen i båda lägena, syntes det fördelaktigt att bygga vägförbindelsen mellan och med fyra filer och senare komplettera med en vägförbindelse mellan och , framhöll Öresundsgrupperna. Det är betydelsefullt att fasta kommunikationsleder mellan och kommer till stånd. De är ägnade att förbättra förbindelserna mellan de nordiska folken, och tillsammans med framtida led över Stora Bält bör de dessutom underlätta kontakterna mellan och den europeiska kontinenten. Även med hänsyn till de tekniska problem och de säkerhetsfrågor som följer av båt- och färjtrafikens expansion är det av betydelse att fasta förbindelser kommer till stånd. Trots att frågan om fasta förbindelser över varit föremål för utredningar utgör föreliggande material inte tillräckligt underlag för beslut i frågan. De framlagda förslagen har huvudsakligen vilat på tekniska och snävt ekonomiska värderingar. Följderna från ekologisk synpunkt av så omfattande projekt som det här gäller har inte beaktats. De trafikpolitiska konsekvenserna är inte heller tillräckligt utredda. Ej heller har hänsyn tagits till de effekter som den föreslagna broförbindelsen kan få i fråga om ytterligare koncentration av bebyggelse och näringsliv till MalmöLund-området. Frågor som rör trafik-, regional- och miljöpolitik måste enligt vår mening grundligt belysas innan beslut kan fattas. har fått bära en allt större del av trafiken i vårt land, främst genom den enskilda bilismens expansion. Järnvägarnas relativa betydelse har därigenom minskat. Nackdelarna med denna utveckling blir mer och mer påtagliga. Bilismen ger upphov till miljöproblem i form av bullerstörningar och luftföroreningar. Växande landsvägstrafik ökar riskerna för trafikolyckor. Bilismen är vidare mera energikrävande än den kollektiva trafiken. Även hotet om energibrist gör det angeläget att minska det starka beroendet av bilismen. Den framtida trafikplaneringen måste därför inriktas på att främja den kollektiva trafiken. De möjligheter som järnvägarna erbjuder måste tas till vara i större utsträckning. Inte minst viktigt är att de långa godstransporterna i så stor utsträckning som är praktiskt möjligt går på järnväg. I direktiven till den trafikpolitiska utredningen framhålls att det finns anledning att inom ramen för det trafikpolitiska utvecklingsarbetet ägna särskild uppmärksamhet åt järnvägstrafiken och dess möjligheter att utvecklas i marknadsoch servicehänseende. Det föreligger sålunda en strävan hos myndigheterna att stimulera Frågan är vilka effekter en broförbindelse mellan och får i detta avseende. Det förefaller sannolikt att den skulle främja biltrafiken och förmodligen även stimulera godstrafiken på landsväg. Därmed skulle bron få konsekvenser som står i strid med uttalandena i bl. a. direktiven till den trafikpolitiska utredningen. Det är angeläget att dessa frågor klarlägges. Trafikförbindelserna med måste få en lösning som ligger i linje med de allmänna trafikpolitiska målsättningar, som gäller inom vårt land. Därför bör järnvägstrafiken prioriteras. Det innebär att järnvägstunneln mellan och enligt vår uppfattning måste färdigställas i första hand. Målsättningen skall vara att den kan tas i bruk och . Frågan om hur motorfordonstrafiken skall föras över sundet på måste bli föremål för skyndsam utredning. Ett alternativ är att med hjälp av s. k. biltåg använda järnvägen. Det bör i så fall inte bli fråga om att enbart ombesörja fordonstransporten över sundet. a. miljöskäl talar för ett mera omfattande system med biltåg, och så skulle järnvägsförbindelsen mellan och automatiskt lösa frågan om övertransport av motorfordon. När det gäller det fortsatta utredningsarbetet angående KM-leden bör möjligheterna att också där ordna förbindelsen med rälsbunden trafik i första hand övervägas. och har redan betydande trafikproblem. En broförbindelse med landsvägtrafik skulle sannolikt främja motorfordonstrafiken på ett sätt som skulle försvåra de lokala problemen. Med rälsbunden trafik skulle man lättare kunna komma till rätta med svårigheterna. Trafiken till och från en eventuell flygplats på Saltholm bör mot denna bakgrund kunna ordnas bättre med järnväg än med motorväg. De svenska och danska Öresundsgrupperna övervägde en kombinerad landsvägs- och järnvägsförbindelse mellan och . Därvid förutsattes skilda tunnlar. På uppdrag av Öresundsgrupperna utfördes en undersökning som visade att vid en tåghastighet av kan vid sidan av den övriga tågtrafiken överföras 2 600 bilar i en riktning. En fyrfilig vägförbindelse har vid samma fordonshastighet maximalt en kapacitet på 2 400 fordon i en riktning. Det utredningsmaterial som sålunda finns bör efter ytterligare bearbetning och anpassning till aktuella förhållanden kunna komma till användning vid bedömningen av frågan om en spårbunden förbindelse på . Förutsättningen bör vara att person- och godståg med specialtåg för transport av bilar kommer till användning. Det finns i detta sammanhang anledning erinra om att enligt artikel 6 i den föreliggande överenskommelsen före kan begära att tunneln mellan och Saltholm skall utföras med ytterligare en tunneldel, avsedd för järnvägstrafik mellan och . I anslutning till tanken på en järnvägstunnel av detta slag bör alternativet med en järnväg i tunnel mellan och utredas. var en i planeringsdiskussionerna ofta förekom Malmö- och Köpenhamnsområdena skulle tillsammans bilda ett storstadsområde. Det skulle för innebära att en betydande del av befolkningen koncentreras till , som tillsammans med Stockholms- och Göteborgsregionerna skulle utgöra befolkningsmässigt tre dominerande områden. 1 detta perspektiv skulle en bro mellan och vara betydelsefull. Den och andra åtgärder skulle främja expansionen inom området med en snabb befolkningsinflyttning. Tankegångar av denna art finns uppenbarligen fortfarande i stor utsträckning kvar. I den presenterade regionplanen för sydvästra beräknas befolkningen i området öka med omkring 130 000 invånare och med omkring 300 000 invånare . Det skulle innebära en fortsatt snabb omflyttning av människor, och följden måste bli att stora delar av vårt land därigenom berövas sina utvecklingsmöjligheter. beslut angående regional utveckling och hushållning med mark och vatten får emellertid anses delvis innebära en brytning med den tidigare förhärskande uppfattningen. Statsminister framhöll i proposition 1972:111, att regionalpolitiken måste vidareutvecklas till en välfärdspolitik för alla delar av landet. Hela samhällsverksamheten måste engageras i strävandena att åstadkomma större jämlikhet mellan människorna i olika regioner i fråga om både sysselsättning och service. Trots detta uttalande innebar beslut att planeringen också i fortsättningen kommer att leda till en betydande centralisering. Enligt vår uppfattning borde riksdagsbeslutet i stället ha inriktats på ett decentraliserat samhälle. Alla delar av landet måste få likvärdiga utvecklingsmöjligheter. Det måste som påpekats i det föregående befaras att tillkomsten av en broförbindelse mellan och kommer att medföra ytterligare koncentration till , i första hand på bekostnad av östra men också landet i övrigt. Tillfredsställande garantier för att så inte sker måste enligt vår uppfattning presenteras innan ställning kan tas till brofrågan. För detta krävs en aktiv regionalpolitik på grundval av en planering som syftar till att utveckla näringsliv och bebyggelse över hela landet. En fortsatt koncentration skulle också innebära att stora markområden berövades jordbruket. Det måste vara en oriktig resursanvändning att ta högavkastande jord i anspråk för andra ändamål än livsmedelsframställning. För att det skall bli möjligt att skapa tillfredsställande miljöförhållanden i måste tillväxten i området dämpas. Detta skall alltså vara förutsättningen vid prövningen av behovet av en fast förbindelse med . KM-leden kommer i stor utsträckning att fylla lokala trafikbehov. Trafiken på är i långt större utsträckning av rikskaraktär och har betydligt större omfattning. Den totala persontrafiken på lederna uppgick till 25,3 miljoner enkelresor. Härav föll mer än hälften 13,9 miljoner enkelresor på HH-lederna. Återstoden delades mellan KM-lederna, 8,3 miljoner enkelresor, och KöpenhamnLandskrona-lederna, 3,1 miljoner enkelresor. Beträffande personbilstrafiken låg tyngdpunkten i ännu högre grad på HH-lederna. Av propositionen framgår vidare att i fråga om fördelningen av godset på lederna gick av lastbilsgodset över HH-leden och återstoden över KM- och KöpenhamnLandskrona-lederna. Av tåggodset gick över HH-leden och resten över KM-leden. En bro på skulle sannolikt dra till sig huvudparten av rikstrafiken. Den trafik som går via och kan alltså förmodas att i stor utsträckning i stället ta omvägen över om överkomsten där underlättas genom en bro. Det skulle innebära ökad belastning på ett redan hårt exploaterat område. Detta måste undvikas. Därför är det såsom tidigare framhållits enligt vår uppfattning angeläget att HH-leden byggs först. Ytterligare koncentration till kan som påpekats idet föregående beräknas medföra allvarliga miljöstörningar. Även om sådan koncentration kan undvikas kommer en broförbindelse med största sannolikhet att påverka miljön negativt. Man måste räkna med att efterfrågan inom fritidssektorn kommer att öka genom tillkomsten av en broförbindelse på ett sätt som kan medföra miljöproblem. Öresundsgrupperna framhöll att det begränsade och redan nu av fritidslivet hårt utnyttjade, för rekreation lämpade, omlandet till skulle komma att ytterligare kraftigt användas vid en fast förbindelse i KM-läget. Den trafik som bron alstrar kommer i större eller mindre utsträckning att belasta det svenska landsvägsnätet, vars standard på grund av bristande anslag på många håll är otillfredsställande. Bron till framtvingar följdinvesteringar i vägnätet i och omgränsande landskap som kan komma att innebära en omfördelning av väganslagen inom . De stora kostnader som anslutningsiederna i kräver gör att anslagen kan komma att minska för andra delar av landet med ännu mindre möjligheter att upprätthålla ett tillfredsställande vägnät som följd. Förutsättningarna för en aktiv regionalpolitik skulle därigenom minska. Detta kan enligt vår mening inte accepteras. Vid de ytterligare utredningar som måste komma till stånd bör stor vikt läggas vid att belysa konsekvenserna för andra delar av landet av ett brobygge i . Enligt vår uppfattning bör inte godkänna överenskommelsen mellan om fasta förbindelser över i föreliggande skick. Viljan att stimulera den kollektiva trafiken måste markeras genom att järnvägsförbindelserna tillmäts större betydelse. bör ske genom att järnvägstunneln mellan och byggs först. Förutsättningarna för att en sådan byggs är att det kan ske på ett ur skilda miljöaspekter betryggande sätt. Målsättningen skall vara att skall vara färdig och . Beträffande förbindelsen mellan och måste de i det föregående nämnda utredningarna rörande trafik-, regional- och miljöpolitiska konsekvenser komma till stånd innan några beslut kan fattas. I första hand bör möjligheterna att ordna förbindelserna på denna led genom järnvägsförbindelse undersökas. Förutsättningarna skall då vara att specialtåg för transport av motorfordon skall komma till användning. Utredningsarbetet bör bedrivas med skyndsamhet. Med hänvisning till det anförda hemställs att vid sin behandling av proposition nr 146 beslutar att 1. avslå propositionen, 2. hos Kungl. Maj:t anhålla om att kontakter med tas för nya förhandlingar, syftande till en sådan överenskommelse om fasta förbindelser över att järnvägstunneln mellan och kommer till stånd i första hand, 3. hos Kungl. Maj:t anhålla om att frågan om fast förbindelse mellan och blir föremål för ytterligare utredningar med avseende på verkningarna från trafik-, regional- och miljöpolitisk synpunkt, varvid möjligheterna att ordna förbindelsen på med enbart järnvägstunnel undersöks, och att på grundval av detta utredningsarbete bereds tillfälle att för sin del ta ställning till frågan om fast förbindelse mellan och . . () i Skegrie () () () i Glömminge JAN-1VAN () i GOTAB 73 5383 S 1973