mot · FW02679 · 1973-01-24 00:00:00 — av och i om översyn av samhällets stöd till ungdomsorganisationerna. Ungdomsorganisationerna utgör en väsentlig del av ungdomens fritidsmiljö, och de är ytterst betydelsefulla för hela föreningslivet och för demokratin. Det är därför vanligt att ungdomsorganisationernas stora värde omvittnas. Samhället har visat sin uppskattning genom ökade anslag. Samhällets motiv för anslagstilldelning har förändrats. betonades mycket starkt ungdomsorganisationernas positiva betydelse i det socialt förebyggande ungdomsarbetet. framhävs oftare ungdomsorganisationernas positiva betydelse för ungdomen genom samhällsfostrande och personlighetsutvecklande arbete. Organisationerna utgör en väsentlig del i vår demokrati. De är rekryteringsbasen för vuxenorganisationerna. I föreningarna bibringas ungdomen demokratisk träning genom att delta i beslutsprocessen, träna samarbetsförmåga och dela ansvaret för den egna organisationen. I och med att fritiden blir allt längre blir behovet av meningsfulla fritidsaktiviteter allt större. Ungdomsorganisationerna tillhandahåller och stimulerar till positiv och personlighetsutvecklande fritidsverksamhet. Ungdomen ges därigenom möjlighet att kanalisera opinionsbildning och möjlighet till påverkan i samhällsutvecklingen. Ungdomsorganisationernas verksamhet har även direkt betydelse för samhället. En kostsam ungdomsverksamhet har byggts upp i de flesta kommuner. Naturligtvis skulle det kommunala ansvarstagandet kraftigt behöva ökas om inte det ideella ungdomsarbetet ges möjlighet att expandera. Inom skolans inre arbete har ungdomsorganisationerna påtagit sig vissa uppgifter, t. ex. genom deltagande i samhällskunskapsundervisningen bl. a. genom presentation av sin verksamhet, genom att organisationernas verksamhet och deras ledare ställs till förfogande i fritt valt arbete och genom de politiska ungdomsförbundens medverkan vid genomförandet av skolvalen. I utredningen inre arbete skall organisationernas roll beaktas, och det kan förmodas att skolan ytterligare kan komma att nyttiggöra sig ökat samarbete med ungdomsorganisationerna. I flera kommuner pågår försök med fritidsverksamhet för skolbarn anordnad av ungdomsorganisationerna som en ersättning till fritidshemmen. På andra håll har organisationerna engagerat sig i parklekverksamhet. har diskuterat att vidga barnstugornas och fritidshemmens samarbete med barn- och ungdomsorganisationerna. Också på andra plan gör ungdomsorganisationerna samhällsinsatser. Samhället har länge använt föreningarna i opinionsförmedling angående har ungdomsorganisationerna påtagit sig opinionsbildarrollen och erhållit direkta statsbidrag för detta i narkotikafrågor, för insatser mot miljöförstöring och ökad internationell medvetenhet. som ungdomsorganisationernas samhällsinsatser har vidgats, har föreningsverksamheten bland ungdom utsatts för hård konkurrens. De kommunala ungdomsgårdarna har i många fall en verksamhet som föreningarna inte har ekonomiska möjligheter att konkurrera med. I andra fall går samarbetet med ungdomsgården bra genom att den omskapas till en föreningsgård. fritidsverksamhet för ungdom kan dock ofta upplevas som konkurrens av ungdomsorganisationerna. Än starkare känner naturligtvis ungdomsorganisationerna konkurrensen från det kommersiella fritidsutbudet. Hela fritidssektorn har starkt kommit att kommersialiseras, och detta gäller i mycket hög grad utbudet av fritidssysselsättning för ungdom. Det har varit naturligt att samhället mött denna utveckling med ökad anslagsgivning till ungdomsorganisationerna. Anslagsutvecklingen är dock mycket svår att överblicka på grund av att alla samhällsleden, stat, landsting och kommun (däri också kyrkokommun) ger anslag. Klart är dock att anslagen generellt sett kraftigt har ökats, även om de i förhållande till behoven av organisationerna bedöms som otillräckliga. Enligt ungdomsutrednings förslag är de statliga anslagsposterna uppdelade i centralt stöd, stöd till utbildning av ungdomsledare och fritidsgruppsstöd (sedermera lokalt stöd). Till de två senare anslagsposterna lämnar också landsting och kommuner bidrag, vilkas totala omfattning enbart kan uppskattas. En stor del av stödet till idrotten tillfaller också ungdomsverksamhet i organiserad form. Anslagsuppdelningen och svårigheterna att nå samordning mellan de olika samhällsleden har påtalats som ett problem av ungdomsorganisationerna. De förändringar som skett i anslagens innehåll och belopp har i grunden inte förändrat detta. Det kan ifrågasättas om det är rationellt och lämpligt att lokalt stöd skall vara en statlig anslagspost. En av anledningarna till fritidsgruppsstödet var att stimulera kommunerna till liknande stöd. Detta behov av stimulans till kommunerna borde knappast längre äga giltighet. Kommunerna har blivit större med en mer organiserad anslagsgivning till ungdomsorganisationerna, och ett kommunalt verksamhetsstöd har därvid kommit att anses som självklart. har hävdats att det vore naturligt att staten tog på sig ett större ansvar för stödet till utbildningen av ungdomsledare och att kommunerna/landstingen delvis borde avlastas denna bidragsform. Det lokala stödet är den enda statliga anslagsform, där ungdomsaktivitet inom idrottsrörelsen och ungdomsorganisationernas verksamhet ges bidrag ur samma anslagspost. Utfallet av denna bidragsgivning har blivit mycket ojämnt och därför kritiserats. Tydligen har idrottsrörelsen mycket lätt att samla ungdom till dess fritidsverksamhet, medan de idéburna organisationerna har svårare att aktivera ungdomen i deras verksamhet. Det kan därför ifrågasättas om det är lämpligt att ha idrottsrörelsens ungdomsverksamhet och ungdomsorganisationerna sammanförda i bidragssammanhang. I årets statsverksproposition anförs också att det skall övervägas att samordna det statliga bidraget till idrottsrörelsens lokala ungdomsverksamhet med övrigt idrottsstöd. Även i övrigt bör det diskuteras om stödet till ungdomsorganisationerna skall utgå enbart enligt generella normer. Det föreligger stora skillnader mellan olika organisationers möjlighet att arbeta. Tillgången till ungdomsledare är ytterst viktig för föreningarnas verksamhet och stabilitet. Ledartillgången är mycket olika från organisation till organisation bl. a. beroende på om organisationen använder unga eller vuxna ledare samt närheten till en vuxenorganisation. Ungdomsledarens roll skiljer likaså mellan organisationerna. Vidare är möjligheten att samla ungdomar t. ex. till ett idéburet samhällsengagemang i allmänhet mycket svårare än att samla ungdomar till idrottsverksamhet eller hobbyverksamhet. Enligt vår mening är det angeläget att överse anslagen till ungdomsverksamheten också utifrån dessa aspekter. Såsom här beskrivits menar vi motionärer att det nu finns behov av en prövning av de olika anslagsposterna, vilka organisationer som ungdomsstödet skall omfatta, samt av en samordning av anslagen mellan de olika samhällsleden. Därvid bör även beaktas det stora stöd som kyrkokommunen lämnar till kyrkan närstående ungdomsorganisationer, vilket medfört att dessa organisationers anslagsönskemål hos de övriga samhällsleden ofta särbehandlas. Även beträffande anslagen till dessa organisationer borde en samordning komma till stånd. Den av kulturutskottet föregående år (KrU 1972:8) förordade utredningen om en samordning av handläggningen av ungdomsfrågor mellan och borde likaledes kunna tas upp i detta sammanhang. har låtit utreda de statliga bidragsformerna. Vi motionärer, som har varit verksamma i dessa utredningar, anser att en större övergripande och samordnande utredning nu bör komma till stånd. Det underlag som finns hos bör därvid vara till god hjälp liksom den information som samlats genom ungdomsrådets försöksverksamhet och uppföljande forskning av ungdomens fritidsvanor. Det finns således enligt vår mening inte behov av en ny stor grundläggande ungdomsutredning såsom ungdomsutredning utan översynen bör begränsas till samhällets stöd till ungdomsorganisationerna. Vi vill också understryka att den föreslagna utredningen inte får innebära att anslagstilldelningar hämmas. Det finns hos ungdomsorganisationerna en otillfredsställelse med den samhälleliga bidragsgivningen till deras verksamhet. Även kommuner och landsting har uttalat att samordningen i bidragsgivningen måste fungera bättre. Vi vill i detta sammanhang hänvisa till två skrivelser till statsministern. Den ena från ordföranden i idrottsoch fritidsdelegation, borgarrådet , samt den andra en skrivelse från 13 ungdomsorganisationer. Båda skrivelserna uttalar sig för en allmän översyn av hela bidragssystemet genom en särskild utredning respektive en genomgripande översyn av samtliga statliga bidragsformer genomföres och samhällets erkända behov av idéburet ungdomsarbete därvid särskilt beaktas. En genomgång av samhällets totala stöd till ungdomsorganisationerna, som skall syfta till en samordning och en rationellare ansvarsfördelning mellan samhällsleden, kan eventuellt också komma att innebära viss förändring i de ekonomiska åtagandena. Därför torde den föreslagna översynen behöva göras i anknytning till den kommunalekonomiska utredningen, t. ex. genom en arbetsgrupp i anslutning till denna utredning eller en separat utredning i nära samarbete med denna. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. Maj:t begär en översyn av samhällets totala stöd till ungdomsorganisationerna enligt de riktlinjer som anges i motionen.