mot · FW021999 · 1973-05-15 00:00:00 — Motion nr 1973 Mot. av herrar och Wirmark i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:125 angående komplettering av riksstatsförslaget för /74, m. m. fyller en viktig funktion, från både den enskildes och samhällets synpunkt. För det enskilda hushållet kan det gälla att skapa en reserv för att klara oförutsedda händelser, att bygga upp en reserv för oberoende, att spara till kontantinsatsen till en attraktiv bostad eller en åtråvärd kapitalvara, att spara för att lättare kunna låna. Hushållens sparande till dessa ändamål sker i allmänhet i bankerna. Vid sidan härav sparar hushållen också i form av försäkringssparande. Även från samhällsekonomiska utgångspunkter är ett omfattande hushållssparande av central betydelse. Hushållen är vid sidan av AP-fonden de enda som regelmässigt presterar större sparandeöverskott, dvs. de enda som sparar mer än de investerar. Hushållens sparande går via banker och försäkringsbolag till att finansiera i första hand den del av näringslivets investeringar som inte finansieras med interna medel samt till betydande del bostadsbyggandet. Inte minst de senaste årens utveckling har visat nödvändigheten av stora och växande investeringar inom näringslivet, i första hand inom industrin. I motsats till det kollektiva sparandet är hushållssparandet decentraliserat och kanaliseras via en vitt förgrenad och väl fungerande kreditapparat, i första hand bankerna, till olika projekt. Hushållssparandet och de etablerade kanalerna för det harmonierar således med det decentraliserade beslutsfattandet inom näringslivet. De utgör centrala element i vår marknadsekonomi. Det är i det perspektivet oroande att hushållens sparkvot, dvs. andelen sparande av den disponibla inkomsten efter skatt, fallit trendmässigt med reservation för svårigheterna att exakt beräkna det från 1955 till 1969. Sparkvoten har visserligen börjat stiga igen från bottennivån 1969, men ingen vet om det är en tillfällig företeelse eller en mer varaktig förändring i hushållens sparattityder. En nära till hands liggande förklaring är att den ovanligt höga arbetslösheten 1971 och 1972 och den därav betingade osäkerheten om framtiden spelat stor roll för hushållens beslut att spara mer. Det finns därför anledning att anta att sparkvoten kommer att sjunka, om vid en ekonomisk expansion arbetslösheten minskar avsevärt. Att kravet på rimlig avkastning på sparandet under vissa omständigheter får stå tillbaka för andra motiv att spara visar utvecklingen . Medan bankräntan genomsnittligt nätt och jämnt höll undan för prisstegringarna har detta uppenbarligen inte varit Prisstegringarna har klart överstigit bankräntan. Realräntan har med andra ord varit negativ. Långivarna-spararna har som uttrycker det - betalat ränta till låntagarna. Detta kan belysas av följande exempel. För en person som har haft . innestående på bank och låtit dessa pengar stå ograverade med högsta ränta har beloppet stigit till . men med hänsyn tagen till höjningen av konsumentprisindex sjunkit till ett faktiskt realvärde på . Om spararen har en marginalskatt på har han dessutom fått betala en skatt på räntebeloppet på . De senaste årens inflation har slagit särskilt hårt mot den stora majoriteten av de hushåll som sparar småspararna. Realvärdet av deras besparingar har sjunkit, då de har små möjligheter att placera sitt sparande i realkapital eller aktier. har inflationen ökat skattetrycket och beskurit ökningen av de reala disponibla inkomsterna. Utrymmet för såväl konsumtion som sparande har blivit mindre än det annars skulle ha blivit. Från inkomst- och förmögenhetspolitiska utgångspunkter är detta en mycket olycklig utveckling. Det finns en klar risk att en bestående negativ eller mycket låg positiv realränta för sparandet kommer att minska hushållens sparvilja. Den fallande sparkvoten kan just vara ett uttryck för att avkastningen på hushållssparande! varit för låg. Den exceptionellt svaga ekonomiska utvecklingen och 1972 med ovanligt hög arbetslöshet kan som tidigare framhållits förklara uppgången i sparkvoten dessa år, men då arbetsmarknadsläget normaliseras kommer sparkvoten sannolikt åter att falla. Med tanke på hushållssparandets centrala roll i kapitalbildningen blir frågan då hur en utveckling med fallande sparkvot skall vändas. Den viktigaste åtgärden med detta syfte är naturligtvis att föra en inflationsdämpande politik, men använda instrument har inte visat sig verksamma, och takten i prisstegringarna har varit illavarslande. En annan åtgärd är att höja det extra avdraget vid kapitalbeskattningen. Sedan detta avdrag infördes har det förblivit oförändrat för ensamstående och för makar. En höjning av avdragen framstår därför som en ytterst angelägen åtgärd för att återställa värdet av det extra avdraget vid kapitalbeskattningen. Vi anser därför att detta avdrag bör höjas till . Detta avdrag bör utformas i enlighet med den individuella princip som genom skattebeslut fastslogs gälla för A-inkomster i den direkta inkomstbeskattningen. Med hänvisning till vad som anförts hemställes att beslutar att höja det extra avdraget vid kapitalbeskattningen till . Detta avdrag på . bör utformas i enlighet med den individuella princip som genom skattebeslut fastslogs gälla för A-inkomster i den direkta inkomstbeskattningen. GOTAB 73 3877 S 1973