mot · FW021760 · 1973-04-05 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:50 angående medlen i den fortsatta regionalpolitiska stödverksamheten m. m. beslut om regionalpolitisk! riksdag antog ett regionalpolitisk! handlingsprogram för hela landet. Det innebär att frågan om anslag till regionalpolitisk stödverksamhet kan behandlas med utgångspunkt i en för hela landet enhetlig planering och baserad på mål satta för olika delar av landet. har i motion till årets riksdag (1973:225) givit sin syn på betydelsen av beslutet om ett regionalpolitisk! Vi vill här endast stryka under att innebörden av de mål och ramar som regering och riksdag därmed ställt sig bakom är att löften givits till resp. regioner som skall uppfyllas bl. a. genom de medel som ställs till förfogande. Dessa löften får naturligtvis särskild tyngd gentemot skogslänen, där den allmänna målformuleringen innebär att befolkningens storlek inte ytterligare skall reduceras. För att nå detta mål krävs olika typer av åtgärder från statsmakternas sida som skapar nya arbetstillfällen. Det regionalpolitiska handlingsprogrammet innebär vidare att varje län skall ges möjligheter att bygga upp primära centra. Kännetecknet för sådan ort skall vara tillgång till allsidig arbetsmarknad och ett varierat och kvalificerat utbud av offentlig service. F. n. uppfyller långt ifrån alla primära centra detta kriterium. Statsmakterna har i och med antagandet av det regionalpolitiska handlingsprogrammet förbundit sig att medverka till en utveckling, som ger varje län ett sådant rikt utrustat primärt centrum. lägger stor vikt vid att dessa orter verkligen ges möjlighet att bli dammbyggnader, som kan stoppa upp avfolkningsströmmarna från främst skogslänen. Ett sätt att förse dessa primära centra med allsidig arbetsmarknad och kvalificerat utbud av offentlig service är att från centrala ämbetsverk och departement decentralisera arbetsuppgifter och beslutanderätt.Det har dessutom den fördelen att besluten i den offentliga förvaltningen fattas närmare dem som berörs av besluten. Därigenom kan lokalkännedom och individuella hänsyn lättare tas med i bedömningen av de konkreta problemen. I motion 1973:1707 i anledning av regeringens förslag till utlokalisering av statlig verksamhet har vi därför föreslagit att varje verk skall ges i uppdrag att undersöka möjligheterna att sprida sin verksamhet till regional och lokal nivå. Erfarenheter från utredningar i några verk visar att förutsättningarna för en sådan spridning är stora. En satsning på primära centra i länen bör få positiva effekter för hela länet. Effekten av sådana satsningar är enligt vår mening inte att 3 sami Nr 1760-1761 arbetstillfällen och andra resurser tas från övriga orter i resp. län. Alternativet är i stället att tillväxten av storstäderna och ytterligare några av de allra största städerna i annat fall återigen skjuter fart. Efter förslag i motion till höstriksdagen beslutade vidare att hos Kungl. Maj :t begära ett förslag till servicegaranti för de mindre orterna. I föreliggande proposition behandlas frågan. Något förslag läggs dock inte fram för . Departementschefen säger härom, att det behövs en intensifierad planering i fråga om serviceförsörjningen som inbegriper främst planer för lokal trafikförsörjning, social och kommersiell service och utbildning. Det förutsätter enligt departementschefen innan kommunerna kan genomföra en mera fullständig planering av serviceförsörjningen. I ett inledningsskede får beslut om statliga stödåtgärder grundas på mera översiktliga bedömningar från fall till fall. Avsikten med förslag om en garanti för servicen i de mindre orterna har inte varit att statsmakterna därmed skulle överta något av kommunernas självbestämmanderätt i fråga om resursfördelningen inom kommunen. Vi instämmer därför i att uppgiften att planera för serviceförsörjningen och fördelningen av den är en angelägenhet. Avsikten med en garanti är emellertid att kommunerna efter framställning skall kunna erhålla särskilt statligt stöd för att upprätthålla visst slag av service, t. ex. skola, butik eller filial till kommunalkontor. Om kommunerna vet att statsbidrag kan utgå för dessa ändamål, påverkar det naturligtvis tillkomsten av sådan planering. Det är därför angeläget att regeringen utarbetar generella bestämmelser som kan ligga till grund för beslut om under vilka omständigheter sådant statligt stöd kan utgå till kommunerna. Det uppdraget måste anses ligga i beslut. Administrationen av sådant stöd kan därefter med fördel handläggas av . bör understryka vikten av att denna fråga löses genom att begära att Kungl. Maj:t påskyndar arbetet. Erfarenheterna av den förda regionalpolitiken De former av regionalpolitisk! stöd som utgår har i stort sett varit i kraft . har enligt uppgifter i propositionen ca 18 000 arbetstillfällen skapats. Regionalpolitiken har haft . till sitt förfogande. Dessa uppgifter är inget fullständigt mått på effekten av regionalpolitiken. En närmare analys skulle sannolikt visa att en betydande del av antalet arbetstillfällen inte är en nettoökning. I ett okänt antal fall är det i stället fråga om omlokalisering av arbetsplatser. Dessutom kan viss del antas ha kommit till även utan särskilt lokaliseringsstöd. Å andra sidan kan man konstatera att stödet medverkat till att ett antal företag, som utan stöd kanske nödgats lägga ned driften, fortsatt och till och med kunnat utöka sin verksamhet. Den verkliga effekten av det regionalpolitiska stödet är följaktligen svår att exakt ange i antal arbetstillfällen. Det måste anses ha varit värdefullt om en mera ingående redovisning av effekten av den förda politiken hade kunnat läggas till grund för beslut om en fortsättning av stödet för ytterligare en femårsperiod. Följden av de insatser som gjorts inom ramen för statens regionalpolitik kan emellertid inte mätas endast i antal arbetstillfällen. I de skillnader mellan olika regioner som det är denna politiks syfte att utjämna ingår också skillnader i tillgång till offentlig service, kulturellt utbud och social omvårdnad. Vikten av att utjämna olikheter i dessa avseenden minskas inte av att sambandet däremellan och tillkomsten av nya arbetstillfällen inte är direkta. Ett indirekt samband är däremot uppenbart liksom mellan investeringar i vägar, hamnanläggningar etc. och företagsutbyggnader eller etableringar. Det stryker under vikten av att inte underskatta de insatser som syftar till att generellt förbättra betingelserna för företagsamheten i undersysselsatta regioner. Transportstödet är kanske det bästa exemplet på en åtgärd som generellt står till förfogande för huvudparten av företagen men som också har en direkt effekt på det individuella företagets kostnadssituation. Vi vill liksom tidigare förorda en ökad satsning på sådant generellt verkande stöd till företagsamheten i undersysselsatta områden. Den lokaliseringspolitik som fattade beslut om 1964 kännetecknades i hög grad av selektiva metoder. I och med den utbyggda regionalpolitiken har betydande inslag av generellt stöd kompletterat de selektiva medlen, t. ex. transportstöd, sysselsättningsstöd och utbildningsstöd. Den planmässiga utbyggnad av strukturen inom regionerna som till följd av länsprogrammen och beslut om regionalpolitisk! handlingsprogram nu kan komma till stånd är ytterligare ett väsentligt steg i den riktningen. Investeringar i t. ex. bostäder, vägar, kommunikationer, utbildning, sjukvård m. m. är inte endast av stor betydelse som sysselsättningsskapande faktorer. Om det är brister i en orts utrustning i detta avseende som ligger bakom en vikande befolkningsutveckling, är det osannolikt att ens mycket kraftigt tilltagna kapitalsubventioner till ett enskilt företag långsiktigt kan förändra situationen. Även stödjande insatser som syftar till att minska företagens kostnader vid lokalisering inom undersysselsatta regioner kan dock utformas så, att de generellt står till förfogande för alla intresserade företag. Det redan omnämnda transportstödet är ett exempel på en sådan politik. I områden med överskott på arbetskraft bör enligt vår mening företagen i första hand stimuleras att öka antalet sysselsatta. Huvudparten av de statliga medlen till regionalpolitiken har använts till att subventionera kapitalinsatserna. Det bör nu enligt vår mening kompletteras med subvention av kostnaderna för arbetskraften i större omfattning än . Det kan bl. a. ske genom ett lägre uttag av den allmänna arbetsgivaravgiften inom stödområdet. Sänkt löneskatt inom stödområdet När riksdagsmajoriteten beslutade att fördubbla löneskatten från skedde det med motiveringen att dämpa sådan överefterfrågan på arbetskraft som kan verka löneglidande. Vi hävdade då och hävdar fortfarande att en sådan överefterfrågan på arbetskraft totalt sett inte existerar inom stödområdet. Vore det fallet, skulle självklart en särskild politik för att stimulera tillkomsten av arbetstillfällen inom stödområdet vara obehövlig. innebär den fyraprocentiga löneskatten att arbetsgivare inom stödområdet kommer att leverera in ca 600 milj. kr. I en långsiktig expansiv näringspolitik är det vår övertygelse att det utrymme som näringslivet inom stödområdet skulle få genom en sänkning eller befrielse från löneskatten skulle komma att innebära en tillväxt inom näringslivet som för landet som helhet vore av långt större värde. När vi tidigare fört fram detta förslag i har dess majoritet tillbakavisat kravet med hänvisning till bl. a. administrativa svårigheter att rätt avgränsa det eller de områden inom vilka lägre löneskatt skulle utgå. Det ligger utan tvivel ett visst värde ur administrativ synvinkel i systemet med samma löneskatt över hela landet. Visst administrativt merarbete kan emellertid inte få förhindra en reform som av sysselsättningsskäl är starkt motiverad. Vi återkommer därför med kravet på att löneskatten inom inre stödområdet bör avskaffas och inom yttre stödområdet utgå med lägre procentsats än i övriga landet. Uppdraget att närmare pröva formerna och den tekniska konstruktionen bör ges åt företagsbeskattningsutredningen. För den kommande femårsperioden föreslår regeringen att en ekonomisk ram på 2 500 milj. kr. skall ställas till regionalpolitikens förfogande. Under den snart avslutade treårsperioden har motsvarande ram uppgått till 1 200 milj. kr. I den senare summan ingår transportstöd med 75 milj. kr. vilket däremot inte inräknats i den förra summan, Å andra sidan tillkommer den av regeringen i tilläggsstat för innevarande budgetår begärda vidgningen av ramen med 175 milj. kr. Inklusive denna utökning av medlen har ca 430 milj. kr. stått till regionalpolitiska stödverksamhetens förfogande . För den kommande perioden föreslås detta bli höjt till 500 milj. kr. En riktig jämförelse fordrar vidare att hänsyn tas till en fortgående penningvärdeförsämring. Det är alltså inte fråga om någon stor ökning av den ekonomiska ramen. Det är mot denna bakgrund en egendomlig beskrivning departementschefen ger av anslagshöjningen i propositionen, där det heter: Vad jag nu förordat innebär, att statsmakterna satsar mer än dubbelt så mycket på regionalpolitisk! Som visats ovan är det inte fråga om någon sådan vidgning av den ekonomiska ramen som departementschefens framställning vill ge ett intryck av. Det är tvärtom närmaste en frysning av stödet på den nivå det haft . Det är emellertid svårt att förutse vilka anspråk på stöd som företagen kan komma att ställa . Vi håller emellertid för sannolikt att om de mål angående sysselsättningen som ställts upp i det regionalpolitiska handlingsprogrammet skall kunna nås, kommer en vidgning av den nu föreslagna ramen att vara erforderlig. Regerigen får i ett sådant läge återkomma i frågan till . Företag i inre stödområdet kan erhålla särskilt bidrag för stadigvarande ökning av antalet anställda. Det är en välkommen uppräkning av detta bidrag som föreslås. Vi har tidigare framfört som vår åsikt att subvention av kostnaderna för arbetskraft borde vara naturlig i alla områden där arbetslösheten är stadigvarande. I gränstrakterna mellan inre stödområdet och det allmänna stödområdet finns kommuner eller delar av kommuner med samma sysselsättningssvårigheter som de som föreligger inom inre stödområdet. Företag i dessa områden borde därför också kunna komma i åtnjutande av sysselsättningsstöd. Som exempel på sådana gränsfall som här avses kan nämnas och i , som föreslås ingå i kommun i och därmed hamna utanför inre stödområdet, de västra delarna av i , i samt . Det hör till Kungl. Maj:ts åliggande att exakt ange gränsen för det inre stödområdet. Vi föreslår därför att gränsdragningen för inre stödområdet omprövas, varvid områden i allmänna stödområdet med sysselsättningsproblem liknande dem som föreligger i inre stödområdet bl. a. de ovan exemplifierade bör införlivas i det senare området. Stöd för utbildning av nyanställd personal kan utgå som schablonstöd eller som individuellt stöd till mer kvalificerad utbildning. Schablonstödet kan utgå och det individuella stödet . Härvidlag föreslås ingen ändring i propositionen. Den individuella utbildningen bör vara tillräckligt lång för att den som genomgått utbildningen skall kunna gå direkt ut i normal produktion. I många fall torde 12 månader vara en alltför kort maximitid för yrkesutbildning. Arbetsmarknadens parter och arbetsmarknadsmyndigheterna bör ha större möjligheter att vid den förutsatta individuella prövningen medge den utbildningstid som krävs för att vid utbildningstidens slut möjliggöra en övergång till normal produktion. En förlängning av utbildningstiden skulle också i vidgad utsträckning möjliggöra mer kvalificerad utbildning, vilket från samhällets synpunkt torde vara av särskilt stort värde. Maximitiden för individuell utbildning bör utsträckas , och möjligheter bör skapas att i undantagsfall medge längre utbildning. Särskilt angeläget är det att den längre maximitiden tillämpas i fråga om utbildning av äldre arbetskraft. Detta skulle underlätta för den äldre arbetskraften att finna sysselsättningsmöjligheter. Över huvud taget gäller att i fråga om utbildningsstödet betstämmelserna bör tillämpas generöst. I propositionen föreslås att viss partihandel och uppdragsverksamhet skall kunna bli stödberättigad verksamhet. Det är en vidgning som överensstämmer med tidigare förslag från . Härmed kan så gott som all serviceverksamhet få stöd. Det finns emellertid ett par restriktioner i regeringsförslaget som förefaller överflödiga. Den typ av regionalpolitisk! stöd som här behandlas föregås alltid av särskild framställning med åtföljande prövning av varje enskilt fall. 1 de fall det föreligger anledning till särskild restriktivitet i bidragsgivningen kan det därför beaktas i denna handläggning. Vi föreslår av denna anledning att all partihandel med mer än lokal marknad blir stödberättigad, dvs. även sådan som är inriktad på hushållssektorn och jordbrukssektorn. Vi föreslår av samma anledning att stöd kan utgå för investeringar i varulager, som är motiverade av ny eller utvidgad verksamhet inom stödområdet. De invändningar mot det förslaget som anförs i propositionen anser vi inte hållbara. Värderingen av varulager bör kunna lösas enligt samma principer som gäller vid redovisning och beskattning. ökat stöd till de mindre företagen De mindre och medelstora företagen är av strategisk betydelse för en lyckad regionalpolitik. Det är från denna grupp av företag som de lokaliseringsbara enheterna i stor utsträckning skall sökas. Till de mest svårbemästrade problemen för företagsledare i mindre företag hör marknadsföringsåtgärderna. Företaget har oftast byggts upp kring en väl utvecklad och rationellt upplagd produktionsteknik, medan däremot insikter och erfarenheter av försäljning och marknadsföring är bristfälliga. Företagarföreningarna, vilkas uppgift skall vara att ge råd och service till denna typ av företag, bör därför ges resurser att vidga sin verksamhet med sådana uppgifter. De bör, som framhållits från i tidigare motioner till , ses som regionala stödorgan för de mindre och medelstora företagen. Det förutsätter emellertid ökade anslag till företagarföreningarna. I propositionen berörs frågan om stöd till de mindre företagen för marknadsföringsåtgärder. Där hänvisas till möjligheterna att få statlig lånegaranti för anskaffande av rörelsekapital. Liksom tidigare föreslår vi emellertid att initialkostnader för marknadsföringsåtgärder bör kunna räknas in i det underlag som lokaliseringsbidragen och -lånen baseras på. Förutsättningarna för en lyckad utveckling för nyetablerade företag och därmed en bättre räntabilitet på det kapital som staten satsar i anläggningar och maskiner motiverar en sådan ändring av nuvarande bestämmelser. Till de åtgärder som kan förbättra de mindre företagens betingelser hör också tillhandahållande av lokaler. Inte sällan är lokalfrågan ett av de mindre företagens stora problem. I åtskilliga kommuner har genom kommunens försorg särskilda industrihus eller hantverkshus byggts, som innehåller lokaler som kan ställas om alltefter företagens krav. Staten bör kunna medverka till att fler sådana lokaler kommer till genom förstärkning av bidrag till kommunerna för ändamålet. Förslag härom bör kunna föreläggas i samband med den proposition som aviserats i anledning av kommunalrättskommitténs förslag. De nuvarande investeringsfonderna har kommit till viss nytta i lokaliseringspolitiken och har visat sig vara av stort värde. Jämfört med de belopp som används i andra områden har de inom stödområdet investerade medlen ur investeringsfonden varit tämligen blygsamma. Av de frisläpp av medel ur investeringsfonden som beviljats för investeringar både i och utanför området har gått till stödområdet. Metoden att låta företagen använda egna obeskattade vinstmedel för investeringar inom områden med långvarig undersysselsättning bör emellertid tas till vara och ytterligare byggas ut. Vi föreslår därför att företagen ges rätt att avsätta vinstmedel till en särskilda lokaliseringsfond enligt samma skattebestämmelser som gäller för investeringsfonden. Högre avskrivningsprocent inom stödområdet Lån till förmånlig ränta och lokaliseringsbidrag kan motiveras med det större risktagande som är förenat med investeringar i områden som kännetecknas av stagnation eller tillbakagång. I samma syfte borde en kortare återbetalningstid av investeringar genom högre avskrivningsprocent vara motiverad. Det skulle på ett ändamålsenligt sätt komplettera förslaget om en särskild lokaliseringsfond. Rätten till större avskrivning är nämligen av betydelse även för företag som saknar möjlighet att avsätta vinstmedel till särskild fond. Förmånligare avskrivningsregler för anläggningar inom stödområdet bör därför prövas närmare. Transporternas betydelse för en lyckad regionalpolitik kan inte överskattas. Trots att sambandet mellan trafikpolitik och regionalpolitik ofta betonats och trots att en hel del gjorts på det området är både försörjningen och priserna ännu en allvarlig hämsko för en gynnsam utveckling av näringslivet inom stödområdet. Regeringen syntes länge acceptera en fortgående försämring av transportförsörjningen genom nedläggning av järnvägar, indragning av tåg och stationer, obefintlig samordning mellan väginvesteringar och lokaliseringsinsatser och ständigt stigande priser och taxor. Det är tillfredsställande att en omsvängning i trafikpolitiken från regeringens sida numera tycks vara ett faktum. Vi tillmäter den pågående regionala trafikplaneringen liksom den nytillsatta trafikpolitiska utredningens arbete stor betydelse i detta avseende. Erfarenheterna av det särskilda transportstödet för gods från stödområdet är goda. En utökning av denna generella förbättring för näringslivet inom området måste vara en självklar del i en utbyggd regionalpolitik. Den viktgräns som kvalificerar för transportstöd och de regler för hur långt godset måste transporteras för att bli stödberättigat måste sänkas så att fler företag kan få del av stödet. Vi utvecklar förslag i dessa frågor i motion i anledning av proposition om det fortsatta transportstödet. Regeringen har i viss del gått oss till mötes i fråga om Gotlandstrafiken. Det innebär emellertid inte någon tillfredsställande lösning för stödet till Gotlandstrafiken. Kostnaderna för transporter till och från bör i princip inte vara högre än för motsvarande sträcka på fastlandet. Staten bör därför bära den merkostnad som påläggs gods, fordon och passagerare för transport mellan och fastlandet. En särskild utredning bör få i uppgift att utforma ett system som jämställer transportkostnaderna på här antytt sätt. Regeringen har alldeles fattat beslut om viss sänkning av flygtaxorna på längre avstånd. Det är ett välkommet första steg mot ett i kommunikationsavseende rundare . En fortsättning bör vara möjlig när erfarenheter av den nu beslutade sänkningen har vunnits. Redan nu bör däremot en kraftig sänkning av biljettpriserna för tågresor på längre avstånd kunna komplettera besluten om sänkning av tele- och flygtaxorna. har tidigare begärt att regeringen skulle utarbeta ett sådant förslag och därvid pekat på alternativen att endera sätta ett tak över vilket biljettpriset inte höjs eller successivt nedtrappa priset från och med en viss längd. Man bör t. ex. undersöka vilka möjligheter som föreligger att reducera biljettpriset på längre sträckor med åtminstone . Det är emellertid inte endast kostnaderna för persontransporterna som kan vara avskräckande för företag, organisationer och myndigheter som överväger lokalisering inom stödområdet. Det är i lika hög grad den tid som går åt att förflytta sig mellan olika regioncentra i landet som är en hämmande faktor. Det problement har accentuerats genom beslutet om utlokalisering av vissa statliga verk. Förbättringen av snabbtransporterna kan ske på två vägar: dels genom ett utbyggt inrikesflyg som också kombineras med matarflyg från mindre platser framför allt i inlandet, dels genom en kraftig satsning på att få fram snabbgående persontåg. Till de åtgärder som är ägnade att motverka nackdelarna med de långa avstånden hör också reducering av teletaxorna. Om ett företag i södra delarna av landet överväger att lokalisera en filial till norra är extra kostnader på grund av t. ex. kraftigt ökade teleräkningar betydelsefulla. Vi får i det sammanhanget inte heller glömma bort alla de människor som flyttat söder ut men som har anhöriga och vänner kvar i norra . För den enskilda människan kan en sänkning av kostnaden för telefonsamtal upplevas som en reell förkortning av avstånden. Regeringen har sedan beslutat om viss sänkning av teletaxorna på längre avstånd. Det är en befogad åtgärd. Den sänkning som kommer att genomföras innebär bl. a. att samtalen på längre avstånd än blir billigare. Denna sänkning måste ses som ett steg mot än mer utjämnade telekostnader mellan olika delar av landet. Ett riktmärke bör vara att åstadkomma ett runt dvs. att inget samtal bör vara dyrare än de som rings tvärs över landet. Den norrländska industrin måste vidare tillförsäkras kontinuitet i sjöfarten. Det är av vital betydelse framför allt för företagen med omfattande produktion för export. Året-runt-sjöfart måste därför göras möjlig i hela . I propositionen behandlas även stöd till turistnäringen. Förslagen baseras på ett betänkande från kommittén för planering av turistanläggningar och friluftsområden. Departementschefens ställningstagande avviker från kommitténs så till vida som att näringen i propositionen endast betraktas utifrån regionalpolitiska utgångspunkter. Kommittén hade lagt stor vikt vid samordning mellan olika stödformer och deras användning liksom vid konkurrens och marknadsföringsfrågor. Dessutom finns anledning att beakta möjligheterna att genom en utbyggd inhemsk turistindustri motverka sådant valutautflöde som beror på snabbt växande antal turistresor till utlandet. Även en önskan att genom ökade rekreationsmöjligheter höja folkhälsan borde motivera utbyggt stöd.