mot · FW021101 · 1973-01-26 00:00:00 — förutsätter att biståndet även i fortsättningen kommer att öka. Vi förordar även att biståndet till och , vilket bestått av begränsade punktinsatser, väsentligt vidgas och att bilaterala biståndsprogram för dessa länder upprättas. Det är i södra som frågan om fortsatt kolonialism i kommer att avgöras. Stabiliteten hos de vita minoritetsregimerna kan ingalunda betraktas som självklar tvärtom finns tydliga tendenser på att motsättningarna växer. Befrielserörelsernas roll som talesmän för den afrikanska folkmajoritetens önskemål blir allt viktigare. I föregående års biståndsmotion förordade vi att det humanitära stödet till befrielserörelserna i södra skulle ökas. Vi hävdade att direkta bidrag till befrielserörelserna i , och , vid sidan av det flyktingstöd som kanaliseras genom FN:s och andra internationella program, borde ges i betydligt större omfattning. Ett sådant direkt stöd bör inte enbart begränsas till flyktingändamål. Vi har också påpekat det förvånansvärda i att inget direkt stöd gått till ANC () och att stödet till rörelser i och varit av så begränsad karaktär. Vi föreslår därför, att ANC () får direkt anslag till sin verksamhet, att bidragen till SWAPO ökas och att man försöker finna lämpliga former att bistå den rhodesiska befrielserörelsen i dess helhet (har endast mottagit svensk officiell hjälp). För både och har ju FN ett speciellt ansvar, och FN-rekommendationerna om stöd till nationella befrielserörelser gäller även och dessa båda områden. Huvudsatsningen av stödet till befrielserörelserna bör emellertid som gälla de av behärskade områdena i , där de påtagligaste framgångarna i befrielsekampen noterats. I fråga om stödet till , därOAU erkänner flera befrielserörelser, finner vi det emellertid anmärkningsvärt att svenskt stöd enbart givits till MPLA. Tillgängliga, trovärdiga rapporter om respektive rörelsers verksamhet borde rimligen leda till att bistånd lämnades till både MPLA och FNLA. Vad FNLA beträffar har flera utländska besökare verifierat dess aktivitet i och att rörelsen behärskar vissa områden av landet. FNLA:s aktiviteter i , sjukhus i , sjukstationer på olika platser, skolor med 10 000-tals elever, är också påtagliga för den som vill informera sig. Vi kan inte heller finna, att en bedömning av rörelsernas politiska målsättning bör leda till någon annan slutsats än att både MPLA och FNLA bör få stöd. har också de båda rörelserna ingått en överenskommelse om samarbete både på det politiska och militära planet, ett faktum som medför att olika behandling av de båda rörelserna ter sig ännu mer orimlig. Bedömningen av stödet till befrielserörelser i belyser, att de avvägningar som måste göras och som delvis är av politisk art blir besvärligare ju större stödet till befrielserörelser är. I de flesta länder i där en befrielsekamp förs är flera rörelser engagerade i denna kamp. Vid beslut om stöd till olika befrielserörelser är det därför viktigt att göra en så allsidig bedömning som möjligt och att undvika att ta ställning för en viss befrielserörelse i ett land, när mer än en rörelse rimligen kan anses kämpa för nationellt oberoende, frihet och social rättvisa. Frågan om stöd till motståndsrörelser beredes av den av Kungl. Då detta stöd i allt större utsträckning blivit förknippat med ömtåliga politiska bedömningar vill vi förorda, att flyktingberedningen utvidgas till att även inkludera parlamentarisk representation. Sådan representation skulle också göra biståndet till motståndsrörelser bättre förankrat hos de olika partierna och därmed bidra till att öka uppslutningen kring u-hjälpen i allmänhet. Som vi framhållit också i motioner är en mera aktiv befolkningspolitik av flera skäl nödvändig: För ett u-land betyder en hastigt ökande befolkning att resurser satsas horisontellt till betydande del, dvs. att mycket kapital läggs ner på att ge de nytillkommande kapital och konsumtionsvaror för samma låga standard som den förutvarande befolkningen lever på. Små resurser blir över att öka kapital och inkomster per person. Familjeplaneringsinsatser är bl. a. därför motiverade också i länder som inte är tättbefolkade, men som har en snabb befolkningstillväxt. Familjeplanering hjälper särskilt kvinnorna som i allmänhet är de mest eftersatta och en utvidgad familjeplanering förknippas allmänt med progressiva tendenser i ett land. Det är till den stora majoriteten av folket som familjeplaneringsprogrammen bör nå ut. Det är också hos de allra fattigaste som en genomförd familjeplanering färdén mest avgörande effekten på levnadsstandarden. Jordens resurser är alltför begränsade för att tillåta den gigantiska befolkningsökning vi står inför om ingenting radikalt görs. Om den hittillsvarande utvecklingen fortsätter innebär det en tiodubbling av jordens befolkning under . Även om en så drastisk sänkning av födelsetalet skulle kunna åstadkommas att varje generation endast reproducerade sig, finns det en inbyggd befolkningsökning på på grund av den stora andel unga människor som den hittillsvarande kraftiga befolkningsökningen har medfört. bör självfallet mot denna bakgrund verka aktivt pådrivande för en global befolkningspolitik, närmast vid . Vi hälsar med tillfredsställelse att en nationalkommitté tillsattes för att förbereda det svenska deltagandet i konferensen. Det är givetvis av stort värde att nu i större utsträckning kan gå in med familjeplaneringsinsatser. Familjeplanering bör dock förbli ett huvudelement i svensk biståndspolitik. FN-insatserna är ännu inte tillräckligt effektiva och samordnade. Det är också av betydande värde, att genom erfarenheter av familje planering från många olika typer av länder i olika delar av världen kan med större tyngd driva på internationellt. har genom sin breda erfarenhet också särskilda förutsättningar att vidareutveckla familjeplaneringens metoder. a. av dessa skäl har insatser på familjeplaneringens område inte omfattats av den koncentrationsprincip som gäller för övrigt bistånd. Ett viktigt skäl till detta har också varit, att svenska insatser ofta varit det enda alternativet till amerikanska familjeplaneringsinsatser. Vi uttryckte mot denna bakgrund i motion 1972:934 till förra årets riksdag vår oro över det uttalande som gjordes statsverksproposition angående utvecklingen av de svenska familjeplaneringsinsatserna: Familjeplanering tillämpas numera av ett växande antal . FN står också oförhindrat att engagera sig på området och ges ökande resurser för sin verksamhet från . Det direkta svenska familjeplaneringsbiståndet kan därmed koncentreras till ett mindre antal länder än tidigare, huvudsakligen programländerna, där en fördjupning och breddning av de svenska insatserna inom hälsovårdssektorn kan äga rum. Detta uttalande stod inte i överensstämmelse med tidigare av gjorda uttalanden, och vi begärde mot den bakgrunden ett riksdagsuttalande om att bilaterala familjeplaneringsinsatser skall kunna göras i varje u-land där det framstår som sakligt motiverat. Om familjeplaneringsbiståndet begränsades till programländerna skulle detta innebära en avsevärd begränsning av det antal länder till vilka kan förmedla sådant bistånd. I flera av programländerna torde det föreligga svårigheter att etablera familjeplaneringsprogram. Endast ett fåtal skulle således kvarstå. stödde sig i sitt positiva yttrande över motionen på ett längre citat ur petita där det bl. a. betonades att familjeplaneringsinsatser i , , , , och Republiken även i fortsättningen skulle komma att väga tyngst i biståndet genom SIDA. Det är därför med förvåning vi noterar, att regeringen i årets statsverksproposition inte nämner något om fortsatta familjeplaneringsinsatser i och deklarerar att de svenska leveranserna av preventivmedel till förutses vara avslutade i och med /74. De malaysiska myndigheterna har vädjat om fortsatt svenskt familjeplaneringsstöd t. o. m. den löpande planperiodens utgång, dvs. Också FNs befolkningsfond har rekommenderat SIDA att om möjligt fortsätta stödet i enlighet med den malaysiska begäran. Om avbryter sitt stöd fr. o. m. 1973/74 kan komma att stå utan garanterad regelbunden tillförsel av för familjeplaneringsprogrammet nödvändiga preventivmedel. fungerar ännu inte lika effektivt som SIDA på detta område, som i fallet arbetar med ett minimum av kostnader och administrativ belastning. Arbetet med det malaysiska programmet tillför SIDA erfarenheter som kommer SIDA:s övriga familjeplaneringsverksamhet till godo. a. hur ett ökat FN-engagemang på detta område i praktiken fungerar. SIDA kan också genom sin etablerade ställning i det malaysiska programmet påverka verksamheten i positiv riktning. bör därför begära, att de svenska familjeplaneringsinsatserna i fortsätter åtminstone . Kooperationen har spelat en förhållandevis blygsam roll i det internationella biståndsarbetet. De nordiska kooperationsprojekten i och liksom det SID A-finansierade projektet i (PACCA) torde höra till de största satsningarna på detta område även vid internationell jämförelse. I jämförelse med övriga projekt på lantbruksutvecklingens område representerar de dock relativt obetydliga summor. Vi har i en väl inarbetad kooperativ tradition och följaktligen också en rik erfarenhet av kooperativt arbete. Verksamheten inom den svenska kooperationen utmärks bl. a. av en effektiv funktionsfördelning mellan olika led i den integrerade processen produktionförädlingdistribution. Med den erfarenhet av kooperativ verksamhet inom olika områden som finns i har vi, genom att i ökad grad inrikta våra biståndsinsatser på att utveckla kooperationen i , unika möjligheter att bidra till en positiv utveckling i dessa länder. Många av de problem som finns i inte minst på jordbrukets område skulle kunna lösas genom samverkan av bönder i kooperativa föreningar. Genom dessa kan producenterna själva i egen regi och utan mellanhänder organisera funktioner som de individuellt inte kan klara med tillräcklig effektivitet. Kooperativa föreningar i u-ländema kan bidra till att göra bönderna mera oberoende av ineffektiva förvaltningssystem eller kapitalstarka profitörer. Därtill kommer att de demokratiska beslutsprocesserna som sådana är utvecklingsfrämjande genom att medlemmarna under eget ansvar måste sätta sig in i och ta ställning till den omvärld som direkt påverkar deras egen ekonomiska situation i primärproduktionen. Vid antogs en resolution i vilken medlemsstaterna uppmanas underlätta utvecklingen av kooperativa rörelser. Frågan om hur man för en ökad biståndsinsats på detta område bäst mobiliserar den rika fond av erfarenheter som onekligen finns inom de kooperativa organisationerna i vårt land kräver ytterligare utredning. Det gäller bl. a. utvärdering av på vilket sätt våra erfarenheter här hemma bäst kan omsättas i . Vi- anser därför att denna fråga bör behandlas av den aviserade biståndsutredningen. De enskilda organisationerna har spelat en viktig roll i arbetet för att samla den svenska opinionen långt utanför de egna organisationsgrän serna till ökade insatser för att utjämna klyftorna mellan rika och fattiga länder. Vi vill betona värdet av de insatser som görs av missionen och de enskilda organisationerna både från informationssynpunkt och genom de konkreta utvecklingsfrämjande och humanitära insatserna i . Därför är det starkt motiverat att höja anslaget till enskilda organisationer också då insatser görs utanför kretsen av programländer. Stöd bör också ges till missionens eller andra frivilliga organisationers verksamhet i och , när syftet med insatserna är social utveckling och befrielse. De ideella insatserna i den långa raden religiösa, fackliga och koooperativa organisationer sänker administrationskostnaderna för projekten och ökar därför den reella effekten av insatta resurser. Årets anslagsökning uppgår till 3 milj. kr. Det betyder att anslagets ökningstakt är i stort sett oförändrad och att anslaget nu föreslås uppgå till 15 milj. kr. Det bör då observeras, att bland de tillkommande organisationerna befinner sig fackföreningsrörelsen, vilket kan komma att ställa ökade krav på anslaget. En sådan ökning av behoven får inte gå ut över de välmotiverade bidragsansökningar som kommer från andra organisationer. Ansökningsprövningen bör ske på ett sådant sätt att utöver igångsättningsbidrag för nya projekt medel kan ges också för utvidgning av projekt och för övergångsvis täckande av merkostnader av driftkaraktär under förutsättning att den utvecklingsfrämjande effekten av det totala projektet avsevärt ökas. Om avsatta medel till enskilda organisationer visar sig otillräckliga måste erforderliga omprioriteringar göras inom ramen för erforderliga medel. har ett förslag utarbetats av en särskild arbetsgrupp inom avseende ungdomens internationella verksamhet. Huvuddelen av förslaget gäller internationellt ungdomsutbyte. Vi förutsätter, att möjligheterna till en samordning av information och utbyte i anslutning till ungdomsorganisationers egna u-landsprojekt kommer att prövas positivt inför kommande budgetår. SIDA begär i sina petita för nästa budgetår anslag på 11,07 milj. kr. Härav tillstyrker Kungl. Maj:t endast 8 milj. kr. På begäran av presenterade SIDA en 4-årsplan för informationsverksamheten avseende den period inom vilken enprocentsplanen enligt statsmakternas beslut skall genomföras. Denna informationsplan innebar en betydande satsning på utvidgat samarbete med studieförbunden, löntagarorganisationerna och övriga folkrörelser. I utrikesutskottets betänkande 1972:6 framhölls att ingen organisation som har möjlighet och intresse att bedriva u-landsinformation i princip kommer att vara utesluten från bidragsgivningen. Det framhölls också att regeringen på grundval av erfarenheterna /73 bör kunna ta ställning till frågan om en uppräkning av informationsanslaget. SIDA betonar att 4-årsplanen har mottagits väl av folkrörelserna och föreslår, på grundval av diskussionerna med olika folkrörelser rörande deras planer /74, att utgifterna i princip skall baseras på de i 4-årsplanen för bidragsgivningen upptagna beloppen. Man har också kunnat konstatera att utvidgningen av informationsverksamheten inom folkrörelserna lett till en växande efterfrågan på basinformation från SIDA och finner det därför angeläget att SIDA kan motsvara de förväntningar som väckts hos folkrörelserna. På grund härav har SIDA planerat informationsåtgärder som innebär en högre kostnadsram än det i 4-årsplanen upptagna beloppet. Genom den prutning Kungl. Maj:t gör i SIDA:s äskanden på denna punkt kommer de bidrag till folkrörelserna som utgår genom anslag till studieförbunden, löntagarorganisationerna och övriga enskilda organisationer att bli ca 2,5 milj. kr. mindre än planerat. Vi betraktar detta som allvarligt, eftersom det innebär att man beskär den planerade utbyggnaden av just de aktiviteter som bl. a. kan skapa en starkare folklig förankring för vår biståndsverksamhet just när väsentliga ökningar av biståndet är förestående. Vi finner det anmärkningsvärt att det just är på denna punkt som regeringen år trots uttalade önskemål gör beskärningar i SIDA:s anslagsäskanden. Vi förordar därför att anslaget för /74 uppräknas med de 3,07 milj. kr. som behövs för att informationsverksamheten i obeskuret skick skall kunna genomföras. För underutvecklade länder med ensidigt näringsliv är det för att få i gång och bygga upp ett mer differentierat näringsliv nödvändigt att kunna ha en import som är större än exporten. Detta blir möjligt genom att kapital tillförs utifrån, dels i form av gåvor, dels i form av krediter och privata transaktioner på varierande villkor. Detta nödvändiga kapitalflöde har utvecklats negativt i bl. a. två avseenden: Det totala biståndsflödet har stagnerat. var det sammanlagda biståndets andel av DAC-ländernas bruttonationalprodukt . 1971 var det nere i . En obetydlig uppgång förändrar inte helhetsbilden. Också det totala kapitalflödet till har minskat som andel av de rika ländernas produktion från 1970. Kapitalöverföringarnas kvalitet har försämrats. Andelen krediter i det offentliga biståndsflödet ökade t. ex. från till . som de reella kapitalöverföringarna begränsas och sker på mer ofördelaktiga villkor växer överflödet av räntor, amorteringar och vinsthemtagningar. Utflödet i form av räntor, amorteringar och vinster på utländska lån har vuxit från 1960 till 8 miljarder Till detta kommer att handelsrelationerna mellan rika och fattiga länder fortsatt att utvecklas i en för ogynnsam riktning. totala underskott i handeln med i-länderna ökade med . För flertalet har bytesförhållandet mellan import- och exportpriser ytterligare försämrats. redan svåra skuldsituation har således ytterligare försämrats. Den samlade skuldbördan steg för det senaste redovisningsåret med till och skuldtjänsten räntor och amorteringar - med . En allt större del av exportintäkterna, som genom världshandelns sätt att fungera är högst instabila, måste alltså gå till betalning av gamla lån. Utvecklingen understryker det krav vi ställde i motion till riksdag, att såväl i internationella biståndsorgan som i sin egen biståndsgivning bör gå i spetsen för ökad användning av gåvobistånd, långivning utan ränta och en långtgående mildring i efterhand av kreditvillkoren för de lån som redan givits. Kravet på mjukare biståndsvillkor underströks i en särskild resolution vid lil. I sina petita för det kommande budgetåret konstaterar SIDA: 1 som skaffat medel för sitt utvecklingsarbete genom krediter, har skulderna nu vuxit till sådan omfattning att det är osannolikt att alla krediter komma att kunna återbetalas. Exempel på sådana länder är , , , och . I andra länder är skuldbördan ännu inte lika betungande. Pågående upplåning kan dock förutses leda till kriser i åtebetalningen då nya svenska krediter skulle återbetalas. Detta gäller exempelvis om och , två länder som har erhållit en förhållandevis stor andel av de svenska krediterna. Detta understryker det förslag SIDA ställde i petitan för innevarande budgetår om ytterligare uppmjukningar av villkoren för de nya krediter som avtalar samt möjlighet att efter prövning helt eller delvis avskriva amorteringarna på gamla utvecklingslån. I sitt yttrande över ett motionskrav från och med samma innehåll konstaterade utrikesutskottet (UU 1972:6 s. 40): Utskottet har erfarit att frågan om helt räntefria utvecklingskrediter och om avskrivning helt eller delvis av amorteringarna på utvecklingslän är föremål för utredning inom Kungl. biföll mot denna bakgrund inte SlDA:s förslag, utan nöjde sig med att ge Kungl. Maj:t dess begärda bemyndigande att medverka i internationella skuldkonsolideringsaktioner. I årets statsverksproposition redovisas dock inte något resultat av den i utskottsbetänkandet omnämnda utredningen. Det är enligt vår uppfattning inte till fyllest, att en lindring av villkoren för finansiellt bistånd sker först i ett akut krisläge, då internationella skuldkonsolideringsaktioner vidtas. Sådana aktioner kan i så fall komma att bli ett ständigt återkommande inslag i det internationella samarbetet och återkommande kriser menligt inverka på planering. Krislägen bör förebyggas genom att nya lån ges på förmånligare villkor, en fortlöpande allt sötrre andel av kapitalöverföringarna sker i form av gåvor och villkoren för gamla lån mildras, t. ex. genom amorteringseftergifter. Regeringen bör lägga fram förslag redan till årets riksdag om åtgärder i denna riktning. Det är särskilt angeläget, eftersom amorteringarna på gamla lån blir större. Det är också angeläget att i internationella organ, t. ex. DAC, engagerar sig för en större andel gåvor och mildrade kreditvillkor. Vidare bör vara berett att utlova betydande bidrag vid de förhandlingar om en fjärde påfyllnad av lDA:s resurser som redan pågår. ger lån på för mycket förmånliga villkor, och har vidare i fråga om insatsernas karaktär utvecklats i positiv riktning. Världshandeln och åtgärder för att främja export Vilken roll skall spela i världsekonomin? Svaret på den frågan är av avgörande betydelse för de fattiga ländernas utvecklingsmöjligheter. U-ländema har spelat rollen som råvaruproducenter och gör det fortfarande. Ca tre fjärdedelar av deras export består av råvaror. Till detta kommer att många producerar och exporterar en enda eller några få helt dominerande varor, vilket gör dem extremt känsliga för ändringar i efterfråge- och prisförhållanden. terms of trade har som helhet stadigvarande försämrats. totala underskott i handeln med i-länderna ökade 1971 med . Priserna på de råvaror exporterar har stigit betydligt mindre än priserna på de bearbetade varor de måste importera, bl. a. för att kunna bygga upp ett mer differentierat näringsliv. Detta hänger bl. a. samman med att de rika länderna utvecklat substitut för de naturliga och mera miljövänliga råvaror som u-ländema exporterar. Vidare är exportintäkterna ytterst osäkra och varierande. andel av världshandeln sjönk från 1970. svarar således för en allt mindre andel av den välståndsskapande världshandeln. U-ländemas roll som råvaruproducenter till den rika världen understryks av tillgängliga uppgifter om världshandelns struktur. I-länderna handlar främst och mer och mer med andra i-länder. Handeln mellan är däremot obetydlig. Bara av den samlade världsexporten går från ett u-land till ett annat. De roller i-ländema och intagit i världsekonomin måste enligt vår uppfattning förändras. måste få ett mer differentierat näringsliv och deras ställning i det internationella handelsutbytet stärkas i förhållande till de rika länderna. En ordning där de fattiga länderna huvudsakligen fungerar som råvaruleverantörer till de rika länderna måste ersättas med en ordning där rika och fattiga länder har ett ömsesidigt och växande utbyte av råvaror, halvfabrikat och färdigvaror och där handeln emellan är betydligt större än . För att nå dithän fordras många olika typer av åtgärder. En viktig sak är att få en sådan mångsidighet i produktion att de kan exportera mer bearbetade varor och inte blir lika ensidigt beroende av några få produkter. Här spelar industribistånd av det slag vi diskuterar längre fram i denna motion en betydande roll. En vidgad regional samverkan mellan , bl. a. i syfte att skapa större marknader, är också angelägen. Två huvudproblem som vi här skall ta upp är dels hur skall tillförsäkras säkrare exportinkomster, dels hur de skall få vidgat tillträde till de rika ländernas marknader. Allt fler utarbetar flerårsplaner för sin ekonomiska och sociala utveckling. För att kunna fullfölja dessa planer fordras bl. a. ökade exportinkomster. är exportintäkterna för framåt ytterst svåra att förutsäga. Snabba och stora prisfall på den dominerande exportprodukten kan rasera hela grunden för utvecklingsarbetet. har mot denna bakgrund länge drivit krav på åtgärder för att skapa säkrare exportintäkter. Ett mindre ensidigt beroende av råvaruexport har här självfallet betydande positiva verkningar. Men att radikalt förändra exportens varuinnehåll tar tid. Inte minst för att få möjlighet att bygga upp ett mer differentierat näringsliv är det nödvändigt att kunna räkna med exportintäkter som i varje fall inte minskar. Olika vägar kan användas för att klara detta: Internationella råvaruavtal: Särskilda råvaruavtal som reglerar marknaden gäller f. n. för tenn, kaffe och socker. Avtal behöver upprättas för fler varor och de existerande avtalen få en bredare anslutning. Det gäller bl. a. sockeravtalet. Buffertlager: Systemet för buffertlager fungerar f. n. bara för en produkt, nämligen tenn, och bekostas helt av producentländerna. Genom ett buffertlager kan man operera med hänsyn till prisutvecklingen på marknaden. På så vis tar man bort en del av de starka prissvängningar som annars ofta drabbar råvaruexporten. Det bör vara en strävan att upprätta buffertlager för fler varor än tenn. Vidare bör de rika importländerna själva bidra till kostnaderna för sådana lager. Dessa kostnader kan inte bäras av de producerande ensamma, när det blir fråga om varor där världshandeln är betydligt större än för tenn, t. ex. koppar.