mot · FW02669 · 1973-01-25 00:00:00 — av i m. fl. om en utredning rörande dödsbegreppet. De nu gällande kriterierna på dödstillstånd, vilka anknyter till hjärtverksamhetens och andningens upphörande kan inte längre vara till fyllest. Hjärtstillestånd är ej ett tecken på död förrän upphävd hjärnfunktion, (ljusstela, vida pupiller och areflexi i hjärnnervernas utbredningsområden) konstaterats. Hjärta och lungor kan i vissa fall efter stillestånd bringas till förnyad verksamhet. I en del fall har man som bekant också lyckats utbyta dessa organ. Man har anledning förmoda att transplantationstekniken kommer att avsevärt utvecklas. Tanken att bland dödskriterierna också inräkna den totala hjärninfarkten är inte ny och har debatterats . Det avgörande i sammanhanget är att man numera med fullständig säkerhet kan diagnostisera den totala hjärninfarkten. Sedan något eller accepteras total hjärninfarkt som dödskriterium i t. ex. , , , , , , , , och . I somliga länder, t. ex. och , har det skett efter särskild lagstiftning, men i de flesta har detta dödskriterium införts endast som en ändring i läkarpraxis. Metoderna för diagnostisering av total hjärninfarkt och deras tillförlitlighet redovisades vid ett symposium , vid vilken medicinsk expertis från de nordiska länderna deltog. Yrkande om utredning av dödsbegreppet framfördes även i fjolårets riksdag (motion 1972:671). hänvisade i sitt betänkande (1972:38) till ett par utredningar som redan var i verksamhet och som kommer att beröra jämväl frågan om dödsbegreppet. Hänvisningen var så till vida missvisande att den ena utredningen - enligt utredarens eget vittnesbörd inte alls komme att beröra dödsbegreppet utan endast frågor hänförande sig till obduktion. Den andra utredningen skulle vara den som sker inom med anledning av promemoria om transplantationslag. Till detta kan anföras att genom professorerna låtit utarbeta anvisningar i syfte att ge bättre stöd åt praxis i vad avser ett systematiskt tillvaratagande av njurar från döda. Anvisningarna går emellertid inte utöver nuvarande dödsbegrepp. Vidare kan anföras att frågan om ett nytt dödsbegrepp inte bara är ett rent medicinskt spörsmål. har, liksom också tidigare , framhållit att allmänhetens inställning är av stor betydelse. Det hela är också från juridisk synpunkt komplicerat. Självklart träder etiska, religiösa och allmänt humanitära synpunkter i förgrunden inte minst rätten till en värdig död både med tanken på patienterna, de anhöriga och vårdpersonalen. Vi anser följaktligen att detta representerar så komplicerade problemställningar med så djupgående konsekvenser i vad gäller människans integritet att vi vill förorda en parlamentarisk utredning i stället för interna utredningar på departements- eller annan nivå. Vi anser vidare att en sådan parlamentarisk utredning även bör behandla en dödsbegreppet närliggande fråga, nämligen patientens rätt att på förhand förordna om sin önskan att vid svår och irreversibel hjärnskada avstå från livsuppehållande insatser. De som drabbats av total hjärninfarkt är en relativt begränsad grupp. Betydligt flera än det som drabbats av grava hjärnskador och befinner sig mer eller mindre avlägset från hjärndödens gräns, utan rimlig möjlighet till medvetande eller annan förbättring. Huruvida rehabiliterande vårdinsatser i dessa fall kan betraktas som meningsfulla i något avseende kan i detta sammanhang lämnas därhän. Väsentligt är att individens rätt att själv bestämma över sin kropp i detta läge respekteras en fråga om människans integritet. Många har givetvis en för människan alldeles naturlig motvilja att befatta sig med de frågeställningar som här aktualiserats. Ett av motiven är att man vill värja sig mot ekonomiska bedömningar i samband med funderingar kring liv och död. Givetvis vöre det även oss fjärran att basera våra resonemang på så kallsinnig grund. För övrigt är det därtill på intet sätt önskvärt att söka dämpa vårdsektorns expansion annat än av snöda samhällsekonomiska skäl. Vi menar dock att samhället är förpliktigat att satsa alla tillgängliga resurser för att tillgodose vårdsektorns krav. Inom denna sektor finns oavsett dess kraftiga expansion en betydande otillfredsställd efterfrågan på kvalificerad vård, som kan vara livsavgörande. Inte så få människor som har de bästa förutsättningar för ett friskt och lyckligt liv efter adekvat vård, torde vara dömda att dö i vårdköerna. Frågan om dödsbegreppet har på så vis en vårdekonomisk anknytning, som ingen kan bortse ifrån. Ett nytt eller vidgat dödsbegrepp skulle enligt vår mening ge möjligheter att rädda liv och återskänka patienten den naturliga dödens barmhärtighet. Med hänvisning till vad i motionen anförts hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om snar parlamentarisk utredning om dödsbegreppet samt om rätten att avstå från livsuppehållande insatser vid grav hjärnskada.