mot · FW021957 · 1973-04-26 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:97 med förslag till lag om ändring i reglementet (1959:293) angående allmänna pensionsfondens förvaltning, m. m. Det är nödvändigt att näringslivet ges väsentligt förbättrade möjligheter att öka sin produktionsförmåga. Såväl exportkapaciteten som förmågan till konkurrens med importen på hemmamarknaden måste stärkas. För allt detta krävs samlade näringspolitiska åtgärder, inriktade på att i utvidgade och nya företag ta fram en ökad produktion, inte minst i form av nya produkter, som kan avsättas på vidgade och nya marknader. En primär utgångspunkt är att näringslivets investeringsmöjligheter måste förbättras. I den förevarande propositionen 1973:97 medges att tillväxttakten i näringslivets investeringar inte varit tillfredsställande och att det är angeläget med en kraftig ökning av investeringarna. är det, såsom framhålls i propositionen, stort behov av riskvilligt ägarkapital. Det föreslås i propositionen att AP-fondsmedel skall kunna tillföras näringslivet i form av aktiekapital. Även enligt vår bedömning är detta angeläget och nödvändigt. AP-fondema har numera en dominerande ställning på den svenska kreditmarknaden. Emissioner av industriobligationer absorberas till 80 å av AP-fonderna. Det är självfallet nödvändigt att AP-fondsmedlen måste utnyttjas även som riskkapital. Men det är lika angeläget att t. ex. former skapas för ett löntagarsparande, som ger löntagarna goda möjligheter till delägande av företagen. Behovet av kapitaltillskott är störst hos de mindre och medelstora företagen. Men dessa har i stort sett lämnats utanför propositionen. AP-fondsaktier i decentraliserade former Näringslivet i vårt land har blivit alltmer centraliserat. Det finns en betydande maktkoncentration. Från såväl demokrati- som effektivitetssynpunkter är det angeläget att den nödvändiga tillförseln av AP-fondsmedel som riskkapital sker i decentraliserade former, som garanterar att centraliseringen och maktkoncentrationen inte ökar. För försäkringsbolagens kapitalplacering gäller regler som garanterar decentralisering. Försäkringsbolag får inte förvärva större andel aktier i svenskt aktiebolag än att röstetalet för aktierna utgör högst av röstetalet för samtliga aktier. I direktiven till kapitalmarknadsutredningen underströk finansministern att utredningen borde pröva likartade regler för AP-fonden och försäkringsbolagen, bl. a. när det gäller att i begränsad omfattning förvärva och äga aktier. Kapitalm arknadsutredningen har i sitt betänkande Näringslivets försörjning med riskkapital från allmänna pensionsfonden (SOU 1972:63) lagt fram ett sådant förslag. Enligt utredningsförslaget skulle riskvilligt kapital från AP-fonden kanaliseras till näringslivet genom att det vid sidan av nuvarande tre delfonder inrättas en ny, fristående fjärde delfond med rätt att placera medel i aktier, i huvudsak i börsnoterade industriföretag. Placeringarna skulle ske inom en viss ram, som till en början skulle bestämmas till 500 milj. kr. Liksom i fråga om försäkringsbolagen skulle gälla att aktier i svenskt aktiebolag inte skulle få förvärvas till större andel än att röstetalet för aktierna utgör högst av röstetalet för samtliga aktier. Utredningen föreslog vidare att uppburna utdelningar på fjärde fondens placeringar skulle inlevereras till de övriga fonderna i proportion till dragningen i dessa. Härigenom skulle fjärde fonden bidra till pensioneringen, även om detta skedde på indirekt väg. fäste mycket stor vikt vid att skulle ges goda möjligheter till avgörande, kontroll och insyn i fråga om AP-fondsmedlens användning som aktiekapital. Rambeloppet 500 milj. kr. skulle beslutas av , och framtida utvidgning av rambeloppet skulle kunna ske först efter riksdagsbeslut. Vidare föreslog utredningen att fjärde fonden skulle bli föremål för en återkommande riksdagsbehandling i fasta former. Förvaltnings- och revisionsberättelse skulle överlämnas till behandling. Den årliga sakgranskningen skulle utföras av ett särskilt granskningsorgan på fem personer, varav fullmäktige i och , egna verk, skulle få utse två ledamöter vardera. Det var en utgångspunkt för kapitalmarknadsutredningens arbete att beslutsfunktionen på kapitalmarknaden i vad gäller fördelningen av de finansiella resurserna på individuella projekt eller företag inte skulle koncentreras alltför mycket. Utredningen konstaterade att koncentrationstendenserna på olika områden genom AP-fondens dominans redan är utomordentligt starka. En utvidgning av användningen av AP-fondens medel till att även omfatta ägarkapital borde därför enligt utredningens mening inte få leda till att centraliseringsgraden ytterligare förstärktes. Placeringarna borde varken få leda till ökad centralisering på kapitalmarknaden eller innebära en ökad maktkoncentration. En mer omfattande procedur borde därför utvecklas för en återkommande granskning av fjärde AP-fondens verksamhet än den som tillämpas för de tre andra delfonderna. 1 den förevarande propositionen har regeringen på mycket avgörande punkter frångått kapitalmarknadsutredningens förslag. Rambeloppet 500 milj. kr. har godtagits i propositionen. procentsspärren, som avser att garantera decentraliserade former för fjärde AP-fondens aktieförvärv, har tagits bort. Det innebär att APfonden skulle kunna köpa upp hela företag. Vidare betyder propositionen att möjligheter till avgörande, granskning och insyn i stort sett helt rycks undan. Regeringen skall utan hörande av kunna besluta framtida utvidgning av rambeloppet för AP-medlens aktieplacering. Den årliga sakgranskningen och den därtill knutna riksdagsbehandlingen har avvisats i propositionen. skall sålunda inte underkastas annan granskning än vad som gäller för de övriga delfonderna. Beträffande avkastningen föreslås i propositionen att inte endast realiserade kursvinster utan också utdelning på aktier och annan avkastning på fjärde fondens placeringar skall få återinvesteras inom fondens verksamhetsområde. Det skall alltså inte ställas något som helst krav på att avkastningen på medlen i skall bidra till pensioneringen. Innebörden av regeringsförslaget på de här angivna punkterna är att skjuts åt sidan för en maktkoncentration till regeringen, att vägen öppnas för ökad centralisering och maktkoncentration i näringslivet, att hinder reses för utveckling av företagsdemokratin och att kravet på betryggande säkerhet för AP-medlen eftersätts. förutsatte att AP-fonden skulle bibehålla sin nuvarande ställning som väsentligen kapitalplacerande institution. skulle alltså inte ges rollen av något näringspolitiskt styrmedel. Situationen har härvidlag helt förändrats genom slopandet av 5procentsspärren som decentraliseringsgaranti. I propositionen uttalas nu att samhället och löntagarna genom sina representanter i fondens ledning får del av ägarinflygandet över företagen. Det är självklarhet att AP-fonden som aktieägare, liksom andra aktieägare, bör kunna utöva det inflytande som risktagandet motiverar. Givetvis måste härvidlag riktlinjer anges för fjärde AP-fondens verksamhet. hade som sin grundsyn att AP-fonden, ehuru den förvaltar allmänna medel, i sin egenskap av kapitalplacerande institution inte kan bära ett sådant politiskt ansvar som förbindes med ett ökat samhällsinflytande i näringslivet. Med propositionen blir emellertid ett centralt näringspolitiskt styrmedel. Det sker genom maktkoncentration till en ny AP-fondsstyrelse, vars elva ledamöter skall utses av regeringen och ta direktiv från regeringen. Det innebär en centralstyrning av företagspolitiken på arbetsplatserna, en centralreglering av investeringar, produktionsprocesser, maskiner och arbetskraft. Dessutom är det en näringspolitik helt utanför direkta inflytande och kontroll. inte råda något tvivel om att en sådan centralisering måste leda till minskad effektivitet i näringslivet. Det bör erinras om att remissinstanser som t. ex. kommerskollegium, KF och varnat för användande av AP-fonden som ett näringspolitiskt styrande instrument. Vi har i olika sammanhang understrukit nödvändigheten av en näringspolitisk planering som ger riktlinjer för näringslivet, en ramplanering för ett decentraliserat näringsliv. Men detta syfte blir direkt motverkat genom den föreslagna maktkoncentrationen till AP-fonden. I stället krävs, såsom vi vid upprepade tillfällen framhållit, ett näringspolitiskt handlingsprogram - med som det beslutande organet. De ATP-försäkrade, dvs. löntagare men också t. ex. jordbrukare, småföretagare och andra självständiga yrkesutövare som betalt egenavgifter, kan givetvis inte få något ökat inflytande genom att en central AP-fond ges rollen av näringspolitiskt styrmedel. De har varken genom stämmor eller på annat sätt några kanaler för inflytande över den makt som centraliseras till AP-fonden och regeringen. De ATP-försäkrade ställs utanför ägarinflytandet. Om ett dominerande inflytande över företag enligt förslaget i propositionen skall utövas av en central AP-fondsstyrelse blir, såsom framhållits, företagspolitiken, produktionsprocesserna och förhållandena på arbetsplatsen beroende av centrala beslut. Detta minskar givetvis löntagarnas möjligheter till inflytande över den egna arbetsplatsen och arbetssituationen och utgör ett hinder för en angelägen utveckling av företagsdemokratin. Med en central detaljstyrning kan sådana negativa konsekvenser inte undvikas. AP-fonden skall enligt reglementet förvaltas på sådant sätt att den blir till största möjliga gagn för försäkringen för allmän tilläggspension. Placeringen av fondmedlen skall bl. a. tillgodose kraven på betryggande säkerhet och god avkastning. Dessa principer har omsorgsfullt upprätthållits. För de riskbärande medel som föres ut via Investeringsbanken har staten iklätt sig en betryggande garantiförbindelse. Detsamma gäller i fråga om kreditaktiebolaget , som enligt beslut av höstriksdag inrättats för riskbärande kapital till mindre och medelstora företag. Staten och de medägande bankinstituten har här ställt garantiförbindelser. Även beträffande förmedlingen av AP-medel via mellanhandsinstitut som Industrikredit och Företagskredit har säkerheten varit betryggande. Det var en utgångspunkt för kapitalmarknadsutredningen att APfondens medel skulle förvaltas på ett sätt som tryggar en fortsatt tillförsel av resurser till fonden. Propositionen nu bryter helt mot de tidigare tillämpade säkerhets Den föreslagna ordningen att avkastningen på medlen i inte skall tillföras pensioneringen innebär att en del av AP-medlen helt enkelt avföres från försäkringssystemet. Då beloppsramen skall kunna vidgas av regeringen på egen hand är det sålunda möjligt att väsentliga delar av de medel som betalats in till ATP-försäkringen kan ryckas undan från pensioneringen utan att skulle få möjlighet att utöva sitt avgörande inflytande. Såsom vi framhållit är det angeläget och nödvändigt att AP-fondsmedel utnyttjas även som riskbärande kapital i näringslivet för att industriell expansion och ökad sysselsättning skall kunna främjas. Men tillförseln måste ske i decentraliserade former. Starka skäl talar för att avgörandet i denna fråga uppskjuts till höstriksdagen. Det i propositionen framlagda förslaget har en helt annan principiell och reell innebörd än såväl kapitalmarknadsutredningens betänkande som finansministerns direktiv . Det är inte tillfredsställande att ställa detta förslag, som inte undergått någon ingående prövning och beredning, under avgörande nu under vårsessionens sista hårt ansträngda arbetsveckor. Om behandlingen uppskjuts till höstriksdagen kan regeringsförslaget remissbehandlas. Vi har i det föregående angivit skälen till att vi inte kan godta propositionen i de delar den principiellt avviker från kapitalmarknadsutredningens förslag. Vi föreslår att beslut i huvudsak grundas på kapitalmarknadsutredningens förslag. Detta överensstämmer också med den mening som det övervägande antalet remissinstanser uttryckt. beloppet för AP-fondsmedel till fjärde delfonden bör alltså i en första omgång fastställas till 500 milj. kr., vilket också överensstämmer med propositionens förslag. Men i motsats till propositionen måste fastslås att en framtida utvidgning av ramen får ske först efter riksdagsbeslut i varje särskilt fall. Vidare måste gälla för liksom för försäkringsbolagen att aktier i svenskt aktiebolag inte får förvärvas till större andel än att röstetalet för aktierna utgör högst av röstetalet för samtliga aktier. Avkastningen på medlen i fjärde fonden skall enligt kapitalmarknadsutredningens förslag överföras till de övriga delfonderna, så att medlen i fjärde fonden bidrar till pensioneringen. Vårt förslag innebär vidare att på sätt som kapitalmarknadsutredningen föreslog skall ha kontroll över och insyn i AP-fondsmedlens användning som aktiekapital. Fjärde fonden skall sålunda bli föremål för en återkommande riksdagsbehandling. Förvaltnings- och revisionsberättelse skall överlämnas till behandling. En årlig sakgranskning skall utföras av ett särskilt granskningsorgan på fem personer, varav fullmäktige i och skall utse två ledamöter vardera. Med denna ordning enligt kapitalmarknadsutredningens förslag garanteras att AP-fondsmedlens placering i aktier sker under kontroll och i former som inte leder till ökad centralisering och maktkoncentration i näringslivet. I propositionen föreslås att styrelsen för fjärde fonden skall sammansättas på sådant sätt att arbetstagarorganisationerna får ökade möjligheter att nominera ledamöter i förhållande till vad kapitalmarknadsutredningen förordat. På denna punkt bör propositionen inte möta invändning. Löntagarna utgör majoriteten av de ATP-försäkrade. Förslaget i propositionen att AP-fonden skall kunna förvärva aktier även i investmentbolag bör också kunna godtas intill den av oss föreslagna 5-procentsspärren. Det är såsom vi framhållit självklart att AP-fonden som aktieägare, i likhet med andra aktieägare, måste ha ägarinflytande på sätt som risktagandet motiverar. I de centraliserade former som propositionen innebär skulle detta medföra en maktkoncentration som skulle vara ett hinder för företagsdemokrati. Även i det decentraliserade system som vi föreslår måste AP-fonden naturligtvis tillerkännas ägarinflytande över sina aktieplaceringar. Men det bör vara möjligt att i normalfallet delegera rösträtten för AP-fondsaktierna till representanter för de anställda, valda av de anställdas organisationer på arbetsplatserna. Detta har positiv betydelse för såväl företagsdemokratin som möjligheterna att bättre anpassa företagspolitiken efter varje enskilt företags speciella förhållanden. bör genom ett uttalande understryka detta. Det är viktigt att möjligheterna till utveckling av företagsdemokratin tillvaratas i alla företag och företagsformer. Såsom vi närmare preciserar i det följande bör vad vi här har föreslagit kompletteras dels med åtgärder som främjar löntagarsparande, dels med kapital- och kredittillskott till de mindre och medelstora företagen. Även om AP-fondens kapital nu i viss utsträckning kommer att utnyttjas som riskbärande kapital i näringslivet, är det angeläget att få fram en ökad mängd sådant kapital även på andra vägar. Inte minst måste personer med läggning för uppgifterna som företagare stimuleras att starta nya företag. Vi har tidigare vid årets riksdag, främst i motionen 1973:1459, pekat på de risker för sysselsättning och produktionsutveckling som den vikande etableringen av nya företag för med sig och lagt fram förslag till olika stimulansåtgärder. En annan väg att få fram kapital är att försöka stimulera de löneanställda att låta en del av sina löneökningar stå kvar i företagen. Denna effekt kan uppnås om exempelvis de avsatta beloppen inte beskattas så länge de hålls kvar som arbetande kapital. bör ett sådant system med lönsparande i företagen kunna bidra till väsentligt ökad arbetstrygghet och snabbare ökning av anställningsförmånerna. Ett allmänt omfattat löntagarsparande i företagen skapar också förutsättningar att på åstadkomma en förändring av ägarstruk turen i riktning mot de mångas ägande, inflytande och även bestämmande. En avgörande svaghet hos marknadshushållningens nuvarande sätt att fungera skulle därmed undanröjas. Med en sådan förändring påverkas också förmögenhetsfördelningen i utjämnande riktning, och större rättvisa uppnås i beskattningen. Olika tekniska lösningar är givetvis tänkbara. En möjlighet är att låta de anställda köpa aktier i företagen, en annan att ge möjligheter till avsättningar till särskilda personalfonder och en tredje att använda sig av reverser eller andra individuella skuldförbindelser. Alla dessa lösningar har sina speciella för- och nackdelar. Det är t. ex. inte lyckligt om skatteförmånen blir bunden till sparande i enbart de företag där den anställde arbetar. En annan negativ faktor är att aktieköp alltid medför en viss risk för kursförluster, även om man utnyttjar olika former för riskspridning. Vissa av dessa svårigheter kan man komma förbi om man låter lönsparandet ske i form av köp av obligationer, som i sin tur kan bytas ut mot aktier. Möjligheterna att ge ut sådana fordringsbevis ökas om de i propositionen 1973:93 föreslagna reglerna om konvertibla obligationer m. m. genomförs. Med ett sådant system reducerar man det riskmoment som alltid finns vid aktieköp samtidigt som den enskilde löntagaren har vissa möjligheter att få del i värdestegringarna i företagen. Konvertibla obligationer har emitterats i mycket liten utsträckning i vårt land. Om en viss begränsad skattefrihet infördes för placeringar i vissa sådana papper skulle med de nya värdepappersreglerna förhållandena snabbt ändras. Man skulle då också få en regelbunden handel med sådana papper, och innehavarna skulle därvid komma i ungefär samma fördelaktiga situation i likviditetshänseende som innehavare av börsnoterade aktier. En av de viktigaste fördelarna med det här beskrivna systemet är också att lönsparandet då inte nödvändigtvis behöver knytas till det företag där vederbörande sparare är anställd. Systemet skulle därigenom kunna omfatta inte bara anställda i företag i egentlig mening utan också anställda i offentlig tjänst, organisationer osv. Den som spar i konvertibla obligationer får då också ökade möjligheter till riskfördelning. Sannolikt får man då också en från samhällsekonomisk synpunkt gynnsammare fördelning av kapitalet än om sparandet är helt bundet till det företag där spararen är anställd. Kapitaltillskott till mindre företag Bristen på riskbärande kapital är i dagens läge allra mest påtaglig inom den mindre och medelstora företagsamheten. Dessa behov kommer inte heller att i någon större utsträckning kunna tillgodoses genom den nya , som enligt propositionen skall inriktas på större industriföretag. De mindre och medelstora företagen har dock redan fått vissa möjligheter till motsvarande kapitaltillskott genom inrättandet av Före 1 likhet med de båda andra s. k. mellanhandsinstitut, AB Industrikredit och AB Företagskredit, som är speciellt inriktade på de mindre och medelstora företagens kreditförsörjning ägs Företagskapital gemensamt av staten och affärsbankerna. Alla de tre nämnda instituten har också gemensam administration. Företagskapitals medverkan vid företagsfinansieringen sker genom att bolaget förvärvar minoritetsposter av aktier, andelar i ekonomiska föreningar och liknande rättigheter. Bolaget kan även lämna krediter och ikläda sig garantiförbindelser. Industrikredit och Företagskredit har däremot utlåning i mera traditionella former. För lån genom Industrikredit krävs i allmänhet säkerhet i form av inteckning i fast egendom. Företagskredit har en friare utlåningsrätt, men förutsättningen för lån är i allmänhet även här att låntagaren kan ställa säkerhet i fast eller lös egendom eller i fordringsrätt. Alla de tre nämnda kreditinstituten är för sin kreditgivning beroende av upplåning i AP-fonden. Utlåningsmöjligheterna begränsas ytterst av aktiekapitalet och de garantiförbindelser som företagen har fått av sina ägare. Den faktiska kreditkapaciteten bestäms dock i första hand av upplåningsmöjligheterna i AP-fonden. Bortsett från Företagskapital, som böljat sin verksamhet, har dessa institut inte kunnat tillgodose efterfrågan på lån. Under långa perioder har instituten haft en stor balans av beviljade men inte utlämnade lån. Denna balans är nu ca 250 milj. kr. Därutöver föreligger låneansökningar till ett sammanlagt väsentligt högre belopp. Situationen är mycket besvärande. Det är angeläget att det stora lånebehov som finns hos de mindre och medelstora företagen kan tillgodoses på ett bättre sätt. Det måste betraktas som mycket olyckligt om denna del av företagsamheten inte heller får tillgång till krediter, när konjunkturen är på väg uppåt och investeringsbenägenheten kan väntas öka. Ökade kredittillskott till de mindre företagen är en förutsättning för att ökade sysselsättningstillfällen snabbt skall kunna skapas. Det finns enligt vår mening också anledning att se över utlåningsbestämmelserna från nämnda institut, bl. a. när det gäller kravet på säkerheter. Därvid bör inte minst beaktas att de större företagen nu har fått ökade möjligheter till upplåning utomlands och att nya former av skuldebrev kan väntas bli utnyttjade i större omfattning i enlighet med de förslag som lagts fram i propositionen 1973:93 Behovet av nya typer av krediter v^xer snabbt även bland den mindre företagsamheten. Ett växande kreditbehov föreligger sålunda bl. a. för exportverksamheten, marknadsföring och produktutveckling, vilket kan vara svårt att tillgodose med traditionella kreditformer. Med en friare kreditbedömning, eventuellt kombinerad med nya låneformer, skulle bl. a. de nämnda kreditinstituten på ett smidigare sätt kunna anpassa sig till växlande kreditbehov. I sammanhanget bör understrykas vikten av att t. ex. AB Industrikredit och AB Företagskredit förstärker sina personella och organisatoriska resurser. Decentralisering i AP-fondssystemet m. m. Såsom kapitalmarknadsutredningen framhållit innebär AP-fondssystemet nu en betydande centralisering och maktkoncentration. Ett beslut enligt propositionen skulle ytterligare öka dessa olägenheter. Vi har i motioner vid upprepade tillfällen krävt åtgärder till decentralisering av AP-fondssystemet. skall i sitt fortsatta arbete göra en översyn av AP-fondens organisation. Denna bör inriktas på att ta till vara decentraliseringsmöjligheterna, så att AP-medel kan slussas ut till näringslivet i decentraliserade och smidiga former. Det är härvid av särskild betydelse att uppmärksammma de mindre företagens situation. Det behövs såsom vi framnållit i tidigare sammanhang en väsentligt förstärkt regional näringspolitisk organisation med uppgift att handha såväl näringspolitisk rådgivning och företagsservice i olika former som kredit- och kapitalförmedling. Vi utgår från att väsentligt förstärkta företagarföreningar skall spela en huvudroll i detta syfte, främst naturligtvis i fråga om olika former av företagsservice men också som kreditförmedlande organ. Former bör kunna finnas för förmedling även av riskbärande kapital via företagarföreningarna. Det kan också övervägas att skapa särskilda regionala utvecklingsbanker i nära samarbete med företagarföreningarna. Riktpunkten bör vara att beslutsfunktionerna i kredit- och kapitalavgörandena decentraliseras till regional nivå. Detta förutsätter nära samarbete mellan det regionala organet å ena sidan och främst AB Industrikredit, AB Företagskredit och AB Företagskapital å den andra. Vid en sådan utformning kan också väsentliga delar av de uppgifter som ingår i verksamhetsområdet för Investeringsbank decentraliseras till de regionala organen. bör överväga en sådan utformning. På vederbörande utskott torde få ankomma att utarbeta erforderlig författningstext i anslutning till vad som föreslagits i kapitalm arknadsutredningens betänkande och i motionen. Med stöd av det anförda får vi hemställa