ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FW021352 · 1973-01-26 00:00:00 — av i m. fl. om skyldighet för gångtrafikant att bära reflexanordning i mörker. 'Reflexbrickor räddar livet på bilister och fotgängare. Detta påstående, som i många fall bevisligen har full täckning, finns med i reklamen för den av trafiksäkerhetsverket rekommenderade reflexbrickan. Statistiken över trafikolyckorna i är mycket skrämmande. Förutom mänskliga tragedier och lidande förorsakar också trafikolyckorna samhället mycket stora kostnader. De totala utgifterna för trafikolyckorna är svåra att fastställa. Av gjorda beräkningar framgår dock att sjukvårdskostnader, rehabilitering, produktionsförluster och materiella kostnader tillsammans uppgår till . Av de omkring 1 200 personer som omkommit genom trafikolyckor är personer som dödats i olyckor i mörker mellan motorfordon och gående. har omkring 540 sådana olyckor inträffat med dödlig utgång. Ofta uppstår det vid de s. k. mörkerolyckorna mycket svåra personskador. Förutom de nämnda olyckorna med dödlig utgång, där alltså i genomsnitt över 100 personer dödats , inträffar också många olyckor med svåra personskador. Den sistnämnda typen av olyckor var över 400 stycken. Olika undersökningar visar klart att gångtrafikanter, som är ute i mörker, i stor utsträckning saknar reflexer eller lykta. Av vissa ganska omfattande undersökningar framgår att mer än tre fjärdedelar saknar reflexutrustning vid promenad i mörker. Trots intensiv propaganda och väl genomförda kampanjer har inte detta förhållande nämnvärt förbättrats. Vi anser därför att det av trafiksäkerhetsskäl föreligger ett mycket starkt behov av bindande föreskrifter för gående att vid färd under mörker bära reflexmaterial eller lykta. En lagstiftning i frågan bör enligt vår mening inte innebära nämnvärd olägenhet för individen. Utfärdandet av lagbestämmelser skulle innebära att fabrikanterna redan vid tillverkningen av ytterkläder på ett diskret och tilltalande sätt förser dessa med reflexmateriel. Detta sker i vissa fall redan på exempelvis en del regnkläder och vissa barnkläder och är allmänt accepterat av konsumenterna. Som komplement till detta kan de i marknaden redan befintliga reflexbrickorna erhållas för en billig penning. På vederbörande utskott torde få ankomma att utarbeta erforderlig lagtext. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställes att hos Kungl. Maj:t begär att bestämmelser införes, innebärande skyldighet för gångtrafikant att vid färd i mörker bära reflexanordning eller lykta. () ()
mot · FW021354 · 1973-01-26 00:00:00 — av m. il. om ett investeringsanslag till Järnvägar m. m. framhåller i sin anslagsframställning för /74 att en betydande del av SJ:s planerade investeringar måste senareläggas som en följd av att statsmakterna beviljat SJ väsentligt lägre investeringsbelopp än som begärts. Detta har medfört ett ackumulerat behov av investeringsmedel. Investeringar i broar, rälsbyten, utbyte av föråldrade omformaraggregat för den elektriska tågdriften samt reinvesteringar i lok och godsvagnar har fått uppskjutas. Följden av otillräckliga investeringsanslag har också blivit att resurser i form av personal och maskiner delvis är outnyttjade. Detta beror på att rälsbyten, kontaktledningsarbeten, investeringar i fjärrblockerings-, vägskydds- och signalsäkerhetsanläggningar samt ombyggnader av rullande materiel vid SJ:s huvudverkstäder inte har kunnat komma till stånd i tillräcklig omfattning. Järnvägarna måste användas i så stor utsträckning som möjligt i transportförsörjningen. Beträffande godstransporterna är det särskilt angeläget att de långväga godsfrakterna sker med järnväg. För den kollektiva persontrafiken har järnvägarna en väsentlig uppgift att fylla även . För att SJ skall kunna motsvara dessa krav är det givetvis nödvändigt att verket får investeringsmedel i tillräcklig utsträckning. Det ackumulerade inkomstbehov som omnämns i anslagsframställningen bör i möjligaste omfattning tillgodoses. Vi föreslår därför att på tillläggsstat anvisar ett anslag på 50 milj. kr. till SJ:s investeringar. Med hänvisning till det anförda hemställs att till Järnvägar m. m. på tilläggsstat till riksstaten för /73 anvisar ett investeringsanslag av 50 milj. kr. () () . () i Skegrie () i Luttra () i Glömminge 1 »73 730043
mot · FW021356 · 1973-01-26 00:00:00 — av i m. fl. om körkort för motorcykel, m. m. Det stora antalet trafikolyckor inger oro. lämnar massmedia uppgifter om trafikolyckor på våra vägar, som krävt människoliv och förorsakat personskador som ofta ger bestående handikapp. Olika åtgärder har från myndigheternas sida vidtagits för att söka begränsa antalet trafikolyckor, men åtgärderna är inte tillräckliga. Man har försökt få ned antalet trafikolyckor genom bl. a. hastighetsbegränsningar. Dock kan det konstateras att hastighetsbegränsningens fulla effekt inte har kunnat uppnås på grund av att ett stort antal motorförare inte respekterar hastighetsgränserna. En bättre trafikövervakning skulle säkerligen verksamt bidra till att trafikanterna respekterade hastighetsbestämmelserna, och därmed skulle säkerligen många trafikolyckor undvikas. Antalet vägtrafikolyckor med motorcykel är anmärkningsvärt högt. Enligt uppgift har i motorcykelolyckor dödats 51, svårt skadats 480 och lindrigt skadats 731. uppgick antalet dödade till 47, svårt skadade till 441 och lindrigt skadade till 666. Ökningen ger anledning till oro. Ytterligare åtgärder måste vidtas för att få ned antalet vägtrafikolyckor med motorcykel utöver de åtgärder som redan vidtagits. Från skall alla nya motorcyklar vara utrustade med blinkers, stopplykta, hastighetsmätare och standardiserad placering av reglagen, vilka åtgärder avses befrämja trafiksäkerheten. Om inte dessa trafiksäkerhetsåtgärder inverkar gynnsamt på olycksstatistiken, har trafiksäkerhetsverket övervägt införande av hastighetsbegränsning för motorcyklar genom tekniskt ingrepp i motorerna. Följden skulle enligt vår mening bli att den oskyddade trafikantgruppen motorcyklister inte kan följa den övriga trafikrytmen utan ständigt kommer att bli föremål för omkörningar och därmed utgöra en allvarlig trafikfara. Enligt nuvarande ordning äger den som innehar körkort för personbil rätt att framföra också motorcykel. Detta är inte tillfredsställande. Färdighet att köra bil ger inte de kunskaper som krävs för ett trafiksäkert framförande av motorcykel. Enligt vår mening bör särskilt körkort införas för motorcykel. Härigenom skulle motorcykelföraren få de kunskaper som krävs för att han bättre skall kunna behärska sin trafiksituation. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. 1. att aviserade hastighetsbegränsningar för motorcyklar inte må genomföras, 2. att förslag framläggs angående särskilt körkort för motorcykel.
mot · FW021358 · 1973-01-01 00:00:00 — av m. fl. om skärpta bestämmelser angående lotsskyldighctcn. Enligt Lots- och fyrkungörelscn (SFS 1970: 698) föreligger i princip lotsfrihet. Enligt paragraf 5 i nämnda kungörelse kan Kungl. Maj:t med hänsyn till rikets säkerhet eller till förhållande, som hänför sig till fartygs last eller farvattens beskaffenhet, eller av andra skäl föreskriva skyldighet att anlita lots. Så har också skett beträffande tankfartyg och bulkfartyg med farliga laster. I dessa fall råder således obligatoriskt lotsskyldighet. Det har visat sig att allt fler fartyg utnyttjar möjligheten att avstå från anlitande av lots. Här är det i regel rederierna som ur besparingssynpunkt försöker förmå fartygsbefälhavare att avstå från anlitande av lots. Bedömningen av huruvida fartygets last är farlig eller inte blir allt svårare. Vad som gäller är lotsskyldighet för tankfartyg och bulkfartyg med farliga laster. Det finns dock ett otal fartyg som trafikerar svenska farvatten med farliga laster och som inte inbegrips i förordnandet om lotsskyldighet. Detta är en allvarlig brist. Säkerheten för de ombordanställda försämras därmed väsentligt. Stora risker för onödiga haverier uppstår längs den svenska kusten vilka kan ha miljöförstörande verkan, exempelvis haverier då fartyg har kemikalier eller giftiga ämnen som last. Skärpta bestämmelser beträffande lotsskyldighet är således nödvändiga. En återgång till tidigare lotsskyldighet vore en riktig lösning. Dock med den skillnaden att lots verkligen anlitas och att inte endast lotsavgift erlägges. Undantag från lotsskyldighet kan i vissa fall motiveras. I sådana fall måste dessa undantag preciseras. Tänkbara fall är exempelvis fartyg med laster bestående av rena stapelvaror, som med hänsyn till brand-, explosions- eller miljörisk inte utgör någon fara för de ombordanställda eller kringliggande kust. laster av trä, papper, pappersmassa och sten kan anses som sådana stapelvaror. Med hänvisning till det anförda föreslås att i skrivelse till regeringen uttalar sig för en sådan ändring i lots- och fyrkungörelsen, att lotsskyldighet i princip alltid föreligger för fartyg som trafikerar svenska kustfarvatten, kanaler och insjöar, dock med de undantag som anförts i motionen, samt hos regeringen hemställer om att förslag härom skyndsamt utarbetas och förelägges . (vpk) (vpk)
mot · FW021359 · 1973-01-26 00:00:00 — om skyldighet för bilförare att använda halvljus vid försämrad sikt. Att kunna höja säkerheten i trafiken är en synnerligen angelägen uppgift i dagens svenska samhälle. De stora offer i döda och skadade människor som trafiken kräver pockar på en lösning av säkerhetsfrågan i trafiken. Antalet bilar som trafikerar våra vägar ökar oavbrutet och därför måste vi söka utnyttja alla möjligheter att minska riskerna för olyckor. En grundförutsättning härför är att trafikanterna ser varandra, och detta åstadkommes bäst om alla bilar använder halvljus så fort skymning, dimma, regndis och snöyra gör att sikten minskar. Även vid klar sikt uppstår s. k. snörök vid trafik i nysnö, och även här behövs halvljuset. nämner just halvljus som en säkerhetsfaktor vid de nämnda tillfällena. Med dagens utrustning på bilama har vi intet effektivare medel för att övrig trafik skall observera ens egen bil, och därför borde halvljuset bli obligatoriskt så snart risk för siktförsämring från klar sikt föreligger. Måhända kan andra utrustningsregler bidraga till att lösa detta problem, men i avvaktan på sådana bör under en viss, inte alltför , t. ex. , obligatoriskt halvljus införas så snart siktförsämring föreligger. Med hänvisning till ovanstående anhålles om att måtte besluta att hemställa hos Kungl. Maj:t att bestämmelser utfärdas om obligatoriskt halvljus på bilar då de framföres vid försämrad sikt och i övrigt enligt vad som framförts i motionen.
mot · FW02136 · 1973-01-11 00:00:00 — av m. fl. om avdrag vid taxeringen för avsättning av medel till utbildningsfonder. Utbildningen spelar numera en viktig roll på praktiskt taget alla samhällsområden. Både för den enskilde och för samhället kan utbildning därför betraktas som en värdefull investering. Inte minst inom näringslivet har utbildningsstandarden en avgörande betydelse för utvecklingsmöjligheterna. Företagen ägnar också allt större uppmärksamhet åt utbildningsfrågorna när det gäller såväl utbildning av de anställda som företagarnas egen fortbildning. Den utvecklingen skulle ytterligare stimuleras, om utbildning i större utsträckning än vad som är fallet kom att betraktas som en investering i skattemässigt hänseende och i andra liknande sammanhang. Det är också enligt vår mening av andra skäl i högsta grad befogat att här skapa större likformighet mellan maskin- och byggnadsinvesteringar och immateriella investeringar i t. ex. utbildning. En generell avdragsrätt för utbildningskostnader vid taxeringen rymmer dock så många aspekter, att allt knappast kan genomföras på en enda gång. Däremot borde det enligt vår mening vara möjligt att ge företagen rätt att skattefritt avsätta medel till utbildningsfonder på liknande villkor som gäller för investeringsfonderna. Företagen skulle på det sättet stimuleras att ytterligare öka sina utbildningsinsatser. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos Kungl. Maj:t anhåller om utredning beträffande rätt för företag att avsätta medel till utbildningsfonder i enlighet med vad som har anförts i motionen. () i Heden () i Ulfsbyn
mot · FW021363 · 1973-01-26 00:00:00 — om försöksverksamhet med ett prisbilligt årskort på SJ:s tåg och bussar. Persontransporterna har ökat snabbt i omfattning . Vid slutet av uppgick det inrikes persontransportarbetet till . Hushållens direkta utgifter för transporter ökade från av den totala privata konsumtionen 1960 till 1969. långtidsutredning räknar med att persontransportarbetet skall växa med i genomsnitt . Tillväxten inom persontrafiken har i första hand inneburit en snabb expansion av den enskilda personbilismen. Kollektivtrafikens andel av resandet har minskat påtagligt. SJ:s persontrafik har sålunda varit vikande . Nedgången har främst gällt kortare resor. Det är från flera synpunkter att beklaga att kollektivtrafiken så dåligt kunnat hålla sin ställning. Inte minst från trafiksäkerhetssynpunkt är det angeläget att landsvägstrafiken kan begränsas. Kollektivtrafiken beräknas vara tio gånger säkrare än den privata bilismen. Olika slag av miljösynpunkter talar också till förmån för kollektivtrafiken och då i första hand den rälsbundna. Mot den bakgrunden finner vi det vara av väsentlig betydelse med åtgärder som stimulerar järnvägstrafiken. En av orsakerna till den minskande efterfrågan på SJ:s tjänster är de ofta återkommande taxehöjningarna. Tillsammans med den allt sämre service som SJ ger genom nedläggning av bandelar, stationer och busslinjer har de höga biljettpriserna gjort beteckningen hela folkets järnväg på SJ i hög grad inaktuell. Det krävs en annan prispolitik om SJ åter skall kunna dra till sig en ökande del av de resande. Vanliga människor måste få råd att åka tåg. Inkomstminskningar till följd av lägre priser skulle motverkas av inkomstökningar på grund av ökad resandefrekvens. En metod att nå detta syfte skulle vara att införa ett billigt årskort gällande för såväl tåg som buss. Det får närmare övervägas på vilken prisnivå ett sådant årskort skulle ligga, men syftet måste vara att så många människor som möjligt skall kunna använda sig av detsamma. Försöksverksamhet med årskort bör igångsättas. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. anhåller om att försöksverksamhet med ett prisbilligt årskort gällande på SJ:s tåg och bussar skyndsamt kommer till stånd.
mot · FW021365 · 1973-01-26 00:00:00 — av m. fl. om ändrade regler för transportstöd. Enligt gällande bestämmelser beträffande transportstöd utgår differentierade bidrag i förhållande till längden å godsets fraktsträcka. Sålunda är rabattsatsen å och däröver, å avstånd , å avstånd ; å avstånd utgår ej fraktstöd. När det gäller att bedöma fraktstödets verkningar för olika orter måste transporterna till Stockholms- och tillmätas särskild betydelse. Som landets kommersiella centrum går en avsevärd del av transporterna dit. För transporterna till detta område från ett flertal orter i södra delarna av allmänna stödområdet i , och kan man alltså ej erhålla del av transportstödet. Således kommer ej transporter från och till i åtnjutande av rabatt. Dessa delar av allmänna stödområdet har liksom allmänna stödområdet i övrigt en otillräcklig sysselsättning och är i olika avseenden sämre lottade än orter i södra och mellersta delarna av landet. Mot den bakgrunden framstår en minskning av avståndet för att transportstöd skall komma i fråga som mycket angelägen. En sådan förändring skulle givetvis också vara fördelaktig för transporterna inom stödområdet. Enligt vår mening bör ytterligare en avståndsklass införas, , inom vilken bidragsprocenten tills vidare må utgå . För stora delar av näringslivet i det s. k. inre stödområdet utgör transporten över t. ex. hamnar ett väsentligt alternativ. Det framstår då som i hög grad otillfredsställande att inte den del av transportsträckan som faller utanför gränser i detta speciella fall kan anses kvalificerande för att erhålla stödet. Främst drabbas transporter från och , för vilka utförsel via norska hamnar är den naturliga transportvägen. Den föreslagna begränsningen medför i sådana fall risk för en snedvridning av det naturliga valet av transportväg. Transportsträcka utanför bör därför vara kvalifikationsgrundande för stöd. Transportstödet är en av de åtgärder som verksamt kan bidra till att något utjämna de olika geografiska förutsättningar som näringslivet arbetar under i landets olika delar. Det har också omvittnats bestämmelserna varit i kraft att det haft stor betydelse för många företag. Enligt vår mening är dock stödet i dess nuvarande utformning otillräckligt för att bli den stimulans för näringslivet i de geografiskt sämre belägna områdena som erfordras. En höjning av bidragsdelen synes därför oundgängligen böra komma till stånd möjligt. Detta bör övervägas i samband med översyn av regionalpolitiken i övrigt. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos Kungl. 1. dels sådan ändring av bestämmelserna om fraktstöd att bidrag må utgå i avståndsklassen i hela allmänna stödområdet, 2. dels att vid beräkning av transportavstånd för fraktstöd avståndet från den svenska till hamn vid , Mo i Rånå eller skall få inräknas i stödunderlaget, 3. dels att en höjning av nuvarande procentsatser inom de olika avståndsklasserna övervägs i samband med utformningen av de nya bestämmelserna om regionalpolitiken. () i Bäckmora ÅSLING (c)
mot · FW021367 · 1973-01-26 00:00:00 — om statsbidrag till båttrafiken mellan och . ön ligger som en pärla i . har med rätta varit föremål för poetisk lovsång och ett betydande turistintresse. För kommun, som även omfattar ön , har denna pärla kommit att bli ett kostbart smycke, och det framstår alltmer som skäligt att kommunen får ett mer allmänt stöd för att den vackra och säregna ön skall kunna bevaras som en oskattbar tillgång för hela vårt land. Omfattande projekt har aktualiserats för att göra till ett turistcentrum med inslag som skulle göra en exploatering av ön ekonomiskt möjlig men som också skulle förändra mycket av det orört originella som är karakteristiskt för . Dessa planer har avförts och många är glada härför. väntar både öns bebyggare och innevånarna i kommun i övrigt att det skall bli möjligt att finna lämpliga former för öns utveckling och ordnandet av kommunikationerna mellan fastlandet och utan att detta oskäligt och alltför ensidigt belastar kommun. 1 vad särskilt gäller förbindelsen mellan fastlandet och har kommun en sådan ekonomisk belastning att ett statligt stöd borde anses naturligt. För reparation och nyanskaffning av båtar har kommunen måst ikläda sig högst avsevärda ekonomiska satsningar, och driften av båttrafiken är också mycket betungande. Utan att göra direkta jämförelser kan man inte undgå att tänka på vad staten påtagit sig för förbindelsen mellan öland och andra öar utanför fastlandet. Med hänvisning till att en framsynt lösning av frågan om ön och dess bevarande som en nationell klenod är av betydande intresse för hela landet vore det naturligt att en skälig fördelning av i vaije fall kostnaderna för båtförbindelsen till mellan kommun och staten kunde uppnås. att beslutar att hos Kungl. Maj:t anhålla om förhandlingar mellan staten och kommun, i syfte att åstadkomma en uppgörelse om en skälig fördelning mellan staten och kommunen av de kostnader som krävs för en tillfredsställande båttrafik mellan och ön .
mot · FW021368 · 1973-01-25 00:00:00 — av herrar i och i Lane-Herrestad om statsbidrag till fäijtrafik. Goda kommunikationsmöjligheter till rimliga avgifter är en nödvändig förutsättning för en orts fortbestånd och utveckling. är det också ett självklart krav från befolkningen även i glest befolkade bygder att någon form av kommunikationsservice skall finnas. För de fall där staten inte helt svarar för väginvesteringarna kan statligt bidrag utgå till byggande av enskilda vägar. Även till det årliga underhållet av dessa utgår bidrag. I de glesbygdsområden där kollektiv trafik inte kunnat upprätthållas och finansieras med biljettintäkter utgår statligt bidrag till s. k. olönsam busstrafik. Bidraget är för litet för att kompensera de ständigt ökade kostnaderna, och framställningar om höjning har därför framförts upprepade gånger. I avvaktan på bättre bidrag har kommunala tillskott till trafikföretagen måst tillgripas för att upprätthålla trafiken, trots att ansvarsfördelningen mellan stat och kommun ännu inte klarlagts. Det ovan beskrivna stödet till kommunikationer gäller inte när det blir fråga om att ordna kommunikationer mellan öarna i vår skärgård och fastlandet eller mellan öar. Såväl investeringarna i båtar och färjor vilka kan betraktas som vattenvägens motsvarighet till den enskilda vägen som den årliga kostnaden för trafiken måste helt bäras av trafikanterna eller i sista hand av kommunerna. Ofta skulle avgifterna för resorna bli mycket höga om de skulle helt täcka kostnaderna. Som regel är avgifterna också högre än vid motsvarande ressträcka med buss. (I vissa speciella undantagsfall har dock statsbidrag kunnat erhållas efter särskilda framställningar och behandling hos Kungl. Det är enligt vår mening angeläget att öarnas kommunikationer erhåller fastställda bidragsmöjligheter av i princip samma karaktär som enskilda vägar och glesbygdstrafik. Bidragen till investeringar kan anknytas till de för enskilda vägar gällande statsbidragsreglerna. För driftskostnaderna kan dock inte göras en direkt jämförelse med bidragen till olönsam busstrafik, eftersom kostnaderna för båttrafik är stora i förhållande till ressträckan. I detta fall bör därför bidraget fastställas till viss del av nettokostnaden. De förbindelser som kan komma i fråga för bidrag bör vara inordnade i en trafikförsörjningsplan. Med hänvisning till det anförda hemställes 1. att beslutar att investering i båt eller faija för trafik mellan öar eller mellan öar och fastlandet skall vara statsbidragsberättigad enligt bestämmelserna om bidrag till enskilda vägar, samt 2. att till de årliga nettokostnaderna för driften av respektive båt- eller färjeförbindelse skall utgå bidrag . . () i () i Lane-Herrestad