mot · FW028 · 1973-01-11 00:00:00 — av m. fl. om slopande av reklam- och annonsskatten. har ett utredningsförslag mött en så enhälligt negativ remissopinion som förslaget om införande av reklamskatt. Under den forcerade remissbehandlingen vintern och ansåg sig endast två av drygt ett fyrtiotal remissinstanser direkt kunna tillstyrka tanken. Av de övriga var ett par beredda att acceptera förslaget efter kompletteringar, medan återstoden ställde sig helt avvisande. Denna osedvanligt starka remisskritik nonchalerades emellertid så gott som helt av regeringen. Man hade bundit sig i förväg och var därför inte beredd att lyssna på de tungt vägande invändningar mot reklamskatt, som framfördes inte bara av företrädare för reklambranschen, pressen och den grafiska industrin utan också kom från t. ex. NO, KO och arbetstagarorganisationer. Följden blev att riksdagsmajoriteten, bestående av socialdemokrater och kommunister, kom att anta ett förslag, som var sakligt dåligt underbyggt och hade avsevärda tekniska brister. Liksom när det gällde förslaget om annonsskatt yrkade avslag på propositionen om skatt på reklam. Vägledande för vår avvisande hållning var bl. a. följande: Reklamen är ett nödvändigt och legitimt inslag i marknadsekonomin. Den är trots sina brister ett medel för konsumenterna att informera sig om nya produkter, försäljningsställen, prisvariationer etc. och som sådant en förutsättning för att dessa skall kunna utnyttja de valmöjligheter som ett stort och varierat utbud av varor och tjänster erbjuder. För företagen fyller reklamen en central funktion genom att bidra till att de finner avsättning för sina varor och tjänster. Att hämma företagens avsättningsmöjligheter genom skatt på reklam blir därför ytterligare en hämsko på företagens möjligheter att hålla uppe produktion och sysselsättning. Särskilt gäller detta mindre och nyetablerade företag, som har svårare att bära alla kostnadsökningar. I sista hand drabbas också konsumenterna, eftersom reklam möjliggör större serier och därigenom lägre priser. Det är långtifrån självklart att reklamen generellt sett har för stor omfattning eller tar i anspråk för stor del av de samlade resurserna. Huruvida detta är fallet kan bedömas först efter en granskning av förhållandena bransch för bransch. Därvid måste man se reklamen i sitt sammanhang som en nödvändig del av produktionsprocessen i vid bemärkelse. Dess betydelse i förhållande till pris- och produktutveckling, försäljningsformer etc. måste analyseras och beaktas. Vidare är det nödvändigt att ta hänsyn till vad en lägre reklamvolym kan innebära i form av övergång till andra reklam- och marknadsföringsformer. Något material som möjliggör bedömningar av detta slag framlades aldrig av Dess uttalande att reklamen tar i anspråk för stor del av våra resurser får därför anses vara dåligt underbyggt. En annan sak är att man på goda grunder kan anta att reklamen i vissa branscher fått en alltför stor omfattning, vilket bidrar till att inrikta konkurrensen på snabba modellbyten och skenbara produktdifferentieringar. Men som medel att minska reklamvolymen inom dessa branscher är en generellt verkande skatt föga verkningsfull. Det är tvärtom befogat att anta att en allmän reklamskatt inom vissa gränser har minst effekt inom de branscher, där reklamens betydelse som konkurrensmedel är störst och reklamintensiteten högst. En allmän reklamskatt är också ett trubbigt och föga verkningsfullt instrument för att komma till rätta med reklamens brister och avigsidor. Föreställningen - omfattad av bl. a. majoriteten i reklamutredningen att. beskattning framtvingar bättre och mer informationsrik reklam är dåligt underbyggd. Mindre reklam innebär inte automatiskt bättre reklam. Det är tvärtom sannolikt att effekten blir den rakt motsatta. En minskning av reklamvolymen går troligen i första hand ut över den minst säljande reklamen. Ingenting tyder på att denna också är den minst informativa. kan beskattningen av reklam fresta företagen att övergå till mer suggestiv reklam för att trots den mindre volymen uppnå samma effekt. För att sanera och förbättra reklamen är därför andra och mer direkta åtgärder än beskattning att föredra. En konsumentskyddslag som marknadsföringslagen är ett steg i denna riktning. Det kan också visa sig önskvärt att finna medel för att direkt påverka informationsmängden i reklamen. Reklamskatt kan komma att förvärra en redan svår sysselsättningssituation inom den grafiska industrin. Denna bransch står av allt att döma inför en betydande strukturomvandling, vars verkningar redan börjat bli kännbara. Mindre enheter kommer att läggas ner eller slås ihop; inom större företag kommer rationaliseringar att ske och mer automatiserade produktionsprocesser att införas. Bakom denna utveckling ligger framför allt framväxten av ny grafisk teknik som förändrar produktionsbetingelserna och möjliggör väsentliga stordriftsfördelar. En annan orsak är den ökande internationaliseringen av trycksaksmarknaden, som innebär skärpt konkurrens från utlandet. Till detta kommer att man kan befara en ogynnsam utveckling av trycksaksvolymen . Det är således mot bakgrunden av en redan svår situation som reklamskattens verkningar skall bedömas. Denna kan antas påverka sysselsättningsläget inom den grafiska branschen på tre sätt. Den åsyftade minskningen av den totala reklamvolymen leder direkt till minskad efterfrågan på reklamtryck. En nedgång i efterfrågan kan vidare förväntas ske genom substitutionseffekter av olika slag, t. ex. övergång till icke skattebelagda framställningsförfaranden som stencilering o. d. samt ökat utnyttjande av personliga marknadsförings- och försäljningsmetoder. Slutligen kan befaras en viss övergång till tryckning utomlands. Reklamskatten innebär att den annonsskatt som infördes bibehålls trots dess klara nackdelar för pressens ekonomiska situation. Beskattningen av de annonser som är så viktiga för tidningarnas ekonomi fortsätter därmed. Regeringen håller fast vid en presspolitik som innebär att tidningarnas ekonomi successivt undergrävs och gör att allt fler kommer i behov av stöd. har detta stöd givits en starkt selektiv utformning. Detta ökar utrymmet för godtycke, otillbörlig påverkan och tvivelaktiga bedömningar från statsmakternas sida. En sådan utveckling är oacceptabel. är omistliga i en demokrati. Skyddet för det tryckta ordet måste bevaras och byggas ut. Ingrepp mot tidningar, tidskrifter och böcker som står i strid med tryckfrihetsförordningen får ej ske. Ekonomiskt starka tidningar blir i regel mer självständiga mot statsmakter, ägare, annonsörer och organisationer. Man bör därför undvika att urholka ekonomin för tryckta skrifter, genom t. ex. annonsoch reklamskatt. Genom generella reformer bör statsmakterna skapa ett klimat som är gynnsamt för det tryckta ordet. (ur program antaget vid landsmötet i ) Vår vilja att värna om det fria ordet gör att vi bestämt avvisar varje förslag som innebär en försvagning av tidningarnas ekonomi. linje är: stöd de tidningar som har det ekonomiskt svårt, försvaga inte de tidningar som bär sig. Vi beklagar därför att direktiven till den nya pressutredningen inte ger denna möjlighet att diskutera skattefrågorna. Reklam- och annonsskatten skall finansiera ett utökat statligt stöd till dagspressen. Men ett presstöd som finansieras genom en punktbeskattning som särskilt hårt drabbar vissa tidningsföretag motverkar sitt eget syfte. En dylik beskattning försvagar den ekonomiska ställningen i de drabbade företagen trots att syftet med de statliga stödåtgärderna är att förbättra och inte försämra de ekonomiska betingelserna för en fri och oberoende dagspress. Det är därför en högst tvivelaktig metod att finansiera ett stöd till en utsatt bransch med en skatt som drabbar samma bransch. När det gäller stödet till andra branscher har inte heller denna metod använts. Stöd har då utgått utan att speciella finansieringskällor anvisats. Trots att reklamskatten varit i kraft förefaller våra farhågor i stor utsträckning ha besannats. Den har inga positiva effekter, men dess negativa verkningar är desto påtagligare. Reklamen har inte förbättrats efter skattens införande, medan svårigheterna för pressen och den grafiska industrin förstärkts. Därtill kommer att reklamskatten i tekniskt avseende lider av avsevärda brister. Redan när antog förslaget om reklamskatt framhöll skatteutskottet att förslaget var behäftat med brister och att beskattningsmyndighetema skulle komma att ställas inför betydande svårigheter vid tillämpningen av bestämmelserna. De gångna månadernas erfarenheter visar att utskottet hade rätt i sina förmodanden. Trots betydande insatser från sida råder fortfarande stor osäkerhet om t. ex. när skattskyldighet föreligger eller vad som menas med trycksak. De anvisningar som utfärdats har med nödvändighet blivit vaga och ger utrymme för olika tolkningar. Gränsdragningsproblem är därför legio. a. via pressen har givits en rad exempel på hur godtycklig gränsdragningen blir mellan skattepliktig och ickeskattepliktig trycksak. Svårigheterna att tolka och tillämpa bestämmelserna om reklamskatt drabbar i första hand dem som skall svara för skatteuppbörden, nämligen tryckerier och motsvarande. För deras del har reklamskatten inneburit ett betydande merarbete utan särskild ersättning. De ställs inför uppgiften att tolka och tillämpa bestämmelser om vilkas innebörd även experter är oense. Därvid måste de bl. a. ta reda på om produktens användning eller fortsatta behandling i ett senare led leder till att skatt skall utgå. Till arbetsbördan bidrar också att de vid uträkningar av skattebeloppet måste beräkna värdet av materiel, sättning o. d. som tillhör ett tidigare led. Uppgiften att fungera som uppbördsman för en bristfälligt konstruerad skatt skapar lätt komplikationer mellan tryckerierna och deras kunder. Diskussioner om uppgifternas skälighet och bedömningar huruvida skatteplikt föreligger eller ej, förargelse över sköntaxeringar etc. försvårar för tryckerierna att fungera i sin affärsmässiga verksamhet. Stor risk finns också för olika behandling hos olika tryckerier beroende på de vitt skilda tolkningar av lagen som inte kan undvikas ens med aldrig så utförliga anvisningar. Mot denna bakgrund vill vi sammanfattningsvis som vår bestämda uppfattning framhålla att reklam- och annonsskatten från såväl praktiska som principiella synpunkter är en orimlig konstruktion. En närmare granskning visar att skatten från finansiell och samhällsekonomisk synpunkt saknar egentligt värde. Hänsyn måste tas till att skatten är avdragsgill i förhållande till övrig företagsbeskattning och till att stat och företag belastas med en rad direkta och indirekta kostnader för dess uppbörd. Till detta måste också läggas de kostnader som skatten drar med sig i form av arbetsmarknadspolitiska insatser för dem som friställs inom reklambranschen och den grafiska industrin. Dessutom nödvändiggör den ett utbyggt presstöd, eftersom beskattningen av annonser direkt drabbar en av pressens viktigaste finansieringskällor. Därigenom försämras tidningarnas ekonomiska situation och ett ökat och onödigt subventionsberoende skapas. Reklam- och annonsskatten bör därför avskaffas. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi att beslutar avskaffa reklam- och annonsskatten.