mot · FW021910 · 1973-04-24 00:00:00 — av i m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:77 angående skolväsendets organisation i glesbygd m. m. Glesbygdsskolornas situation har rönt mycket stort intresse . Hotet om nedläggning av skolor har medfört kraftfulla aktioner från berörda föräldrar. Skolstrejker och upprätthållande av undervisningen i egen regi har förekommit. Det finns anledning att något teckna bakgrunden till den utveckling som skett. Grunden till att glesbygdsskolor har lagts ned har varit den kraftiga och av statsmakterna stimulerade centraliseringsutvecklingen i samhället och en bristande insikt om skolans betydelse för en bygd som socialt och kulturellt sammanhållande länk. Vårt land har haft en mycket omfattande expansion inom utbildningssystemet under främst . Denna har varit angelägen och har kunnat genomföras under stor politisk enighet. Tyvärr har denna expansion inte i tillräcklig utsträckning motsvarats av en vilja att decentralisera utbildningsutbudet. Antalet gymnasieorter och orter med undervisning på högstadium har ökat. Trots detta måste konstateras att en elev som vill tillgodogöra sig en utbildning motsvarande vad medeltalet i hans åldersgrupp får har längre avstånd att bemästra än vad som var fallet . Utbildningssystemet kan därmed sägas ha formats för ett centraliserat samhälle. Alltsedan vårt parti bildades har det verkat för att ge människorna på landsbygden en god - och i jämförelse med andra grupper likvärdig utbildning. Vi har verkat för organisatoriska och andra justeringar för att bevara de mindre skolorna i glesbygden. Som exempel kan nämnas förslag om mindre delningstal, vissa modifieringar i läroplanerna i vad gäller linjeval och tillval och våra krav att möjliggöra gymnasiefilialer. Dessa förslag har grundats på insikten om skolans betydelse för en bygds möjlighet att fortleva och för människornas utvecklingsmöjligheter. Först nu har vi fått gehör för våra synpunkter. Många små skolor främst på låg- och mellanstadiet har försvunnit. Möjliga decentraliseringsinitiativ har inte tillvaratagits. Propositionen 1973:77 innebär väsentliga framsteg för glesbygdens skolväsende, vilket vi konstaterar med tillfredsställelse. Skolan har stor betydelse ur regionalpolitisk synpunkt. Tillgång till utbildning utgör en väsentlig del av samhällsservicen i stort. Den övergripande planeringen av utbildningsorganisationen bör därför ske utifrån befolkningens behov och inte från skolans krav på underlag för sin funktion. Självfallet kan en konflikt uppstå mellan å ena sidan kravet på närhet till utbildning och å andra sidan pedagogiska krav. I allmänhet utgör detta emellertid inte ett hinder som omöjliggör bevarandet av de mindre skolenheterna i glesbygden. Den lokala skolledningen bör ges befogenhet att avgöra en skolenhets existens. Centrala instanser befi- ingripa endast om det motiveras av pedagogiska skäl. Vi vill betona att det inte bara gäller att bevara skolor i glesbygden utan att samma principer bör kunna gälla när det gäller bevarande av skolor i tätortsområden, där elevunderlaget minskar något. I dessa fall har dock restiden mindre betydelse. I sammanhanget bör också understrykas att kommunerna bör ges större möjligheter att fritt få tillskapa skolenheter i mindre tätorter utanför centralorten, om detta visar sig nödvändigt beroende på befolkningsutveckling m. fl. Propositionen tillgodoser väsentliga krav i vad gäller möjligheterna att upprätthålla grundskoleenheter på olika stadier. Det bör understrykas att en samordning mellan förskola och lågstadium måste komma till stånd. Vi finner det emellertid vara välmotiverat att avvakta i denna fråga till dess ställning skall tas till barnstugeutredningens förslag. I propositionen har bortsetts från möjligheten att effektivt kunna utnyttja resurserna vid en mindre skola genom integration mellan högstadium och gymnasieskolan. Genom att öppna möjlighet för vissa kurser eller linjer på gymnasienivå vid ett högstadium ökas förutsättningarna att fylla lärartjänsterna och utnyttja laborativ och annan utrustning på ett bättre sätt. En sådan ordning skulle underlätta upprätthållandet av ett högstadium, som det skulle innebära att viss utbildning på gymnasienivå skulle kunna ges i närheten av hemorten. En sådan ordning kan för gymnasiedelen ordnas så, att eleverna i slutskedet av utbildningen de sista terminerna får resa till gymnasieskola. bör ges i uppdrag att närmare utreda förutsättningarna för en samordning av grundskola och gymnasieskola och framkomma med förslag i ämnet. Det bör också framhållas att i de glesbygder där skolan är hotad, även efter de i propositionen föreslagna åtgärderna, är situationen också för den vuxna befolkningen otillfredsställande från utbildningssynpunkt. Det är inte från alla synpunkter en idealisk lösning att föra in de vuxenstuderande i grundskoleklasserna på högstadiet eller i gymnasieskolan, emedan vuxentstuderande och ungdomsstuderande har olika krav på hur studierna bör läggas upp. Vi måste ändå konstatera att i en situation där vuxenutbildningsmöjligheter över huvud taget saknas är detta en bättre lösning än att inte göra något alls. Vuxenstuderande, som anmäler att de varaktigt vill följa utbildningen på högstadiet eller i gymnasieskolan, bör därför få räknas in i elevunderlaget vid bedömning om skolans fortsatta existens. De mindre skolorna i glesbygden utgör från många synpunkter en överlägsen arbetsmiljö i förhållande till vad som kan erbjudas vid stora skolor i tätorterna. På vissa håll utnyttjar kommunerna därför sina skolor ute i glesbygden genom att skjutsa ut tätortsbarn. När initialproblemen har övervunnits har dessa experiment visat sig slå mycket väl ut. sida ser vi positivt på denna verksamhet, främst därför att den erbjuder ett alternativ för stadsbarnen. Vi vill emellertid understryka att dessa initiativ inte främst skall ses som ett medel att bevara glesbygdsskolor. Det är inte enbart för glesbygdens människor man gör detta utan även för tätortens. Glesbygdsskolorna måste bevaras genom en dencentralistisk politik, vilken möjliggör för människor att bo i glesbygden. Bevarandet av glesbygdsskolorna är ett led i en decentralistisk politik men måste kombineras med andra samhällsplanerande åtgärder. För de elever som trots vidtagna åtgärder tvingas till inackordering för att få sitt utbildningsbehov tillgodosett är det viktigt att särskilda åtgärder vidtas för att underlätta deras situation. Till dessa åtgärder måste räknas den studerandes möjligheter till hemresor. hade för sin del förordat att eleverna på g-orter inom det allmänna stödområdet skulle få rätt till fri hemresa i de fall de går i den egna g-regionens skola. Vi anser att denna fråga bör behandlas positivt i detta sammanhang. Under hänvisning till det anförda hemställs att beslutar 1. att de lokala skolstyrelserna ges möjlighet att bevara skolenheter på sätt som anges i motionen, 2. att hos Kungl. begära att SÖ ges i uppdrag att utreda och lägga fram förslag om en samordning av högstadium och gymnasieskolelinjer i organisatoriskt avseende, 3. att vuxenstuderande räknas in i elevunderlaget på i motionen angivet sätt, 4. att eleverna på g-ort inom det allmänna stödområdet får rätt till fri hemresa i de fall de går i den egna g-regionens skola. () i Ulfsbyn () i Skärstad