mot · FW02287 · 1973-01-22 00:00:00 — av m. fl. Ett mycket stort antal människor arbetar miljömässigt under förhållanden som inte kan godtas i ett välfärdssamhälle. I denna motion föreslås en rad åtgärder i syfte att förbättra arbetsmiljöerna. bör ges parlamentarisk förankring och genom tilläggsdirektiv få i uppgift att lämna förslag till långsiktiga reformer. Utredningen bör bl. a. undersöka de samhällsekonomiska aspekterna av dålig arbetsmiljö och kostnaderna för att förbättra denna. Statsbidrag för arbetsmiljöinvesteringar bör införas enligt samma princip som gäller för investeringar till skydd för den yttre miljön. En arbetsmiljökampanj bör genomföras. Den bör ha ungefär samma omfattning som kampanjen i samband med högertrafikomläggningen och bl. a. syfta till att skapa ett större skyddsmedvetande och till att undanröja konkreta arbetsmiljöbrister. I motionen föreslås vidare att arbetsmiljöutredningen med förtur lägger fram förslag med syfte att begränsa riskerna vid arbete med kemiska ämnen och med syfte att begränsa bullerskadoma. En förbättrad rapportering av yrkesskador och rapportering av olyckstillbud på arbetsplatserna bör komma till stånd. Rapportering av tillbud har stor betydelse i förebyggande syfte. Vidare föreslås att arbetsmiljöinslag i ökad utsträckning skall ingå i utbildningen av läkare, tekniker och ekonomer. I motionen framhålls att medbestämmande för de anställda är ett mycket viktigt medel för att skapa bättre arbetsmiljöer och en bättre arbetstillfredsställelse. Medbestämmande för de anställda skulle även ge som resultat att de direkta skadorna i arbetslivet kunde nedbringas. I motionen föreslås att företagsnämnderna ges ansvar för och beslutsrätt i frågor som rör arbetsmiljön. En lång rad undersökningar visar med eftertryck att ett mycket stort antal människor arbetar under förhållanden, som inte kan godtas i ett välfärdssamhälle. Arbetsmiljöfrågoma hör utan tvivel till de mest efter satta i det svenska samhället. Detta bekräftas också av de senaste årens intensiva debatt om arbetsmiljöfrågorna. Naturligtvis har det i vissa avseenden blivit bättre. De tunga arbetena har blivit färre. Arbetarskydd och företagshälsovård har byggts ut. Det har kommit fram en rad nya tekniska möjligheter att begränsa t. ex. buller och luftföroreningar. Men trots att framsteg gjorts står det klart att arbetsmiljöbristema är många och stora. Åtskilliga hälsorisker återstår att avhjälpa. Arbetet har för många blivit monotont och upplevs som pressande och meningslöst. Arbetstakten är i många fall alltför högt uppdriven. Möjligheterna till medinflytande och medbestämmande saknas ofta. De mänskliga relationerna på arbetsplatserna har ibland kommit på undantag och är ofta opersonliga. Arbetsplatserna har i alltför liten utsträckning anpassats till människan. Det har lett till att många människor stampas ut från produktionen. Vi kan därutöver vänta att nya arbetsmiljöproblem tillkommer i samband med nya arbets- och produktionsformer. Det dominerande motivet för en bättre arbetsmiljö är att skapa trygghet och tillfredsställelse i det dagliga arbetet. Vi kan inte godta att hundratals människor dödas och tusentals skadas svårt i arbetslivet. Vi kan lika litet godta att människor slits ned av hårt arbete, stress och andra påfrestningar. Vi kan aldrig helt komma ifrån skador och påfrestningar. Men de kan begränsas avsevärt. Så långt kan alla naturligtvis instämma. Ingen vill acceptera skador, som skulle kunna undvikas. Men insatserna från statens sida och från arbetsgivarnas är ännu inte i nivå med den humanitära viljan. Bristande resurser anges ofta som försvar för ovilja till insatser för en bättre arbetsmiljö. Detta är dock i mångt och mycket en felbedömning. En satsning på bättre arbetsmiljö kommer att skapa större effektivitet och lönsamhet i produktionen. Insatserna är i de flesta fall lönsamma i rent företagsekonomiska termer. En undersökning som redovisas i arbetsmiljöutredningens betänkande anger att arbetsolycksfallen 1969 medförde påvisbara kostnader på i runt tal 1 200 milj. kr. Men då har medtagits enbart skador och sjukdomsfall, som medför ersättning enligt skadeförsäkringslagen. Härtill kommer alltså yrkessjukdomar och hälsoskador som inte är ersättningsgilla enligt nuvarande regler, men som minskar arbetsförmågan. Samhällets totala kostnader för dessa uppgår sannolikt till mycket betydande belopp. Men dålig arbetsmiljö leder också till större sjukfrånvaro och större personalomsättning, vilket drar med sig stora direkta och indirekta kostnader för både samhälle och företag. Det finns alltså utöver de centrala humanitära skälen för en förbättrad arbetsmiljö också klart urskiljbara samhälls- och företagsekonomiska skäl. Men arbetsmiljön måste också ses i relation till uppfattningen om arbetets syfte och den fortsatta standardutvecklingen. leise och arbetsglädje har självklart egenvärde. Men för många människor framstår arbetet i värsta fall som något nödvändigt ont eller likgiltigt. Det kan vara frestande att söka lösa sådana problem enbart med kortare arbetstid och ekonomisk kompensation. Vi kan inte acceptera ett sådant synsätt. Lösningen måste ligga i att omvandla arbetslivet. En bättre arbetsmiljö är en angelägen standardförbättring. I begreppet hög standard måste ingå en positiv upplevelse av arbetssituationen. De viktigaste medlen för att förbättra arbetsmiljön i dessa hänseenden är arbetsformer, där de anställda har insyn, inflytande och medbestämmande på olika nivåer i företag och förvaltning. Detta kräver överenskommelser mellan arbetsmarknadens parter men också lagstiftning. Vidare krävs insatser för att undanröja de omedelbara hot mot hälsa och trygghet, som alltför hårda och pressande arbetsförhållanden utgör, genom bl. a. investeringar i skyddssyfte och utbyggd företagshälsovård, målmedveten ledning från lagstiftarnas och myndigheternas sida men också genom att arbetsmiljöförbättringar ses i sitt samhällsekonomiska sammanhang. Från sida har en rad förslag lagts fram i med syfte att förbättra arbetsmiljön. Socialdemokraterna har dock föredragit att avslå kraven och hänvisa till arbetsmiljöutredningens arbete. Våra krav på en breddning av utredningens arbete och att denna skulle ges parlamentarisk förankring avvisades. Förväntningarna på utredningens förslag var stora. När utredningen nu lämnat sitt första delbetänkande kan vi konstatera, att förslagen är föga kontroversiella och på de flesta punkter inte särskilt genomgripande. Det är självklart angeläget att arbetarskyddsstyrelsens och yrkesinspektionens verksamhet kan byggas ut. De personalförstärkningar, som föreslås i statsverkspropositionen, är välbehövliga. Utredningsförslagen om vidgade befogenheter för skyddskommitté och skyddsombud är betydelsefulla som ett första steg mot ökat medinflytande i arbetsmiljöfrågor och ligger helt i linje med bl. a. partiprogram. I detta betonas starkt vikten av arbetstillfredsställelse och medbestämmande över arbetsmiljön. Utredningen har också tagit fram värdefullt faktamaterial, som klart belyser hur illa ställt det är med arbetsmiljön på många håll. Men dess förslag innebär inte några genomgripande förändringar, när det gäller de anställdas rätt till medbestämmande över sin arbetsmiljö. Utredningen har här eftersatt de kanske viktigaste insatserna för en bättre arbetsmiljö. Om utredningen gjorts parlamentarisk skulle detta inte behövt vara fallet. Vi förutsätter att utredningen i sitt fortsatta arbete nu koncentrerar sig på förslag som ger verkligt medinflytande för de anställda över arbetsmiljön. Vi har här inte anledning att gå närmare in på utredningens förslag, enär vi har möjligheter att framföra synpunkter på dessa i samband med behandlingen av den aviserade propositionen. Åtgärder för en bättre arbetsmiljö Arbetsmiljöfrågoma hänger intimt samman med andra sektorer i samhället. Man kan peka på att den yttre miljön ofta diskuteras i samma termer som väsentliga delar av arbetsmiljön. Av miljövårdsskäl initierade satsningar på slutna produktionssystem, bättre övervakning och kontroll av processer och produkter påverkar i de flesta fall situationen på arbetsplatsen positivt, men kan också innebära risker för motsatsen. Åtgärder för en utvidgad arbetsdemokrati på olika nivåer är väsentliga medel för att skapa en bättre arbetsmiljö. Arbetsmarknads- och regionalpolitiken måste liksom näringspolitiken utformas också med hänsyn till arbetsmiljön. Lönsamhet i näringslivet skapar resurser för att undanröja miljöbrister. Målsättningen för och styrningen av den tekniska utvecklingen är av grundläggande betydelse liksom sociologisk och psykologisk forskning. Bättre arbetsmiljö förutsätter samordning av åtgärder på bl. a. dessa områden. I ett alltmer komplicerat samhälle får allt fler människor svårigheter att anpassa sig. De blir i viss mening handikappade. För att det omänskliga växelspelet mellan förslitning och rehabilitering skall kunna brytas ställs stora krav på såväl individerna som på stat och kommun. En vidgad tolerans i arbetsmiljön, en medveten anpassning av hela arbetssituationen till den enskildes behov och förutsättningar är av utomordentlig betydelse. Rehabilitering av fysiskt, psykiskt och socialt handikappade underlättas på ett avgörande sätt, om de kan inplaceras i en god arbetsmiljö, där de upplever sitt arbete som personligt meningsfullt. Tendensen att i allt högre utsträckning avvisa dessa betingat arbetsföra från arbetsplatserna måste brytas. Arbetsplatserna och arbetsmetoderna måste anpassas så att även dessa människor kan sysselsättas i den vanliga produktionen. Genom produktionens uppläggning tas oftast endast en snäv sektor av människans förmåga i anspråk. Särskilt gäller detta vid olika tempoarbeten och rutinartade uppgifter, vare sig de utförs i verkstad, eller på kontor. Den situationen kan uppfattas som mycket negativ och skärps sannolikt i och med att allt fler får en kvalificerad utbildning. Otrivseln kan accentueras genom kontrasten mellan det demokratiska synsätt som utbildningen vill ge och den verklighet som ofta möter på arbetsplatserna. Medbestämmande över den egna arbetssituationen är här en nödvändig reform. Men man bör också skapa möjligheter till variation i arbetet och en organisation av detta så att tillfredsställelsen ökar. Medbestämmandet kan främst utövas genom representation i olika beslutande organ. En lämplig väg när det gäller arbetsmiljöfrågorna är att lägga beslutsrätten på företagsnämnderna. Detta är en omfattande reform som innebär en nyorientering av företagsnämndernas verksamhet. derna bör få egna medel att röra sig med och självklart medverka vid planering av arbetsformer och produktionsformer. Uppläggningen av arbetet är också väsentlig för arbetsmiljön. Den anställde måste få möjligheter till variation i arbetet och till sociala kontakter med arbetskamraterna även under själva arbetet. Försöken med självstyrande grupper i vilka gruppmedlemmarna har utbildning för flertalet av gruppens arbetsuppgifter och gemensamt ansvar för arbetet bör fortsätta. Även åtgärder som rörlig arbetstid och tidlön i stället för ackord har positiva effekter för arbetsmiljön. Självklart är åtgärder mot olycksfall och långsiktiga skador ett oerhört väsentligt område inom arbetsmiljöpolitiken. Medbestämmanderätt för de anställda utgör även här ett viktigt inslag. De anställdas erfarenheter måste bättre tas till vara. En i detta sammanhang väsentlig reform är en utbyggnad av företagshälsovården. Denna måste i första hand inriktas på förebyggande verksamhet. Företagshälsovårdens personal måste vara med vid planering av arbetslokaler och inredning av dessa och vid planering av produktionsprocesser och ny produktionsutrustning. Säkerhetsåtgärderna måste byggas in redan från början vilket blir mycket billigare än att rätta till bristerna i efterhand. Företagshälsovårdens personal skall vara med på arbetsplatsen och tillsammans med skyddsombuden bedöma olycksfallsoch hälsorisker. Mot den bakgrunden är det angeläget att företagshälsovårdens personal intar en opartisk ställning. Detta blir fallet om huvudansvaret för företagshälsovården läggs på företagsnämnden. Principbeslut bör också fattas om att göra företagshälsovården obligatorisk. I en annan partimotion från framläggs förslag i denna riktning. Forskning och utbildningen måste byggas ut. De statliga myndigheterna måste få resurser för anvisningsarbete och tillsyn. Vi vill i de följande avsnitten belysa ytterligare några delområden inom arbetarskyddet, som är dåligt tillgodosedda och som enligt vår mening inte tillgodoses genom arbetsmiljöutredningen. Effektivare kontroll av olycksfall och skador Yrkesskadorna har som vi tidigare nämnt stor omfattning. Den yrkesskadestatistik som finns är dock inte tillfredsställande. Vissa typer av skador och yrkessjukdomar registreras inte. Rapporterna, som upprättas genom arbetsgivarens försorg, är ofullständiga. Det behövs betydande insatser för att, som en bas för fortsatta åtgärder, kartlägga och beräkna de skador som uppstår. Som ett första steg krävs att olycksfall och andra yrkesskador följs upp statistiskt på ett betydligt bättre sätt än . Rapporterna måste innehålla flera data så att de sammanställda och analyserade kan ligga till grund för generella åtgärder. Det kan då bli möjligt att klarlägga vilka maskiner och vilka arbetsmoment, som är särskilt farliga. Detta kan resultera i nya föreskrifter, nya konstruktioner etc. Det är vidare nödvändigt att informationen förs tillbaka till arbetsplatsen och att företaget för de anställda redovisar vilka åtgärder som vidtagits i anledning av en olycka. Men det räcker inte bara att studera de olyckor som inträffar. Det är lika viktigt att kartlägga tillbuden. En maskinaxel brister och en tung maskindel ramlar ner. Om den som sköter maskinen har tur slipper han undan med blotta förskräckelsen. Men , på ett annat ställe, då samma sak inträffar, är det någon som inte hinner undan. Detta hade kunnat förebyggas om tillbudet hade rapporterats och föranlett åtgärder. registreras inte olyckstillbuden i statistiken och därför vet vi mycket litet om vilken omfattning de har. Det finns emellertid ett par amerikanska undersökningar, som ger en föreställning om relationerna mellan skador och tillbud. Den mest omfattande undersökningen, som omfattade 3 miljarder arbetstimmar vid 297 företag av varierande storlek, visade att det på en svår personskada gick tio lindriga personskador (med mindre än en dags frånvaro) och 30 fall av materielskador men ej mindre än 600 olyckstillbud utan märkbar person- eller materielskada. Vid en undersökning av olycksfall i skogsarbete, som utförts av arbetsmedicinska institutet, har konstaterats att mot varje olycksfall med kroppsskada svarar omkring 750 tillbud. Det är självklart att ett rapportsystem som innefattar även inträffade olyckstillbud kan möjliggöra förebyggande insatser varigenom allvarliga olycksfall kan förhindras. Som skäl mot tillbudsrapportering har anförts att det är svårt att precisera vad som är tillbud och att få en någorlunda tillförlitlig rapportering av sådana fall. Ett olyckstillbud kan bero på att den anställde begått något fel eller satt sig över säkerhetsbestämmelserna. Han är då inte benägen att rapportera tillbudet. Självfallet kan det vara svårt att komma till rätta med sådana fall. Men olyckstillbud förekommer av allt att döma i sådan omfattning, att en rapportering är av stort värde, även om kanske bara hälften av tillbuden blir rapporterade. En tillbudsrapportering av detta slag är ingen utopi. Den tillämpas i det svenska flygvapnet, som en mycket viktig del av flygsäkerhetsarbetet. En tillbudsrapportering har stort värde på två nivåer, dels i företaget, dels i ett större informationssystem. I första hand bör försöksverksamhet igångsättas i företagen under företagsnämndernas och skyddskommittéernas ledning. Vidare bör några särskilt olycksdrabbade branscher bli föremål för försöksverksamhet. På kan ett större informationssystem byggas upp, baserat på kontinuerlig rapportering av allvarligare tillbud. Ur detta kan sedan underlag hämtas för väsentligt utökade förebyggande åtgärder. Begreppet yrkessjukdom är i gällande lagstiftning begränsat till vissa sjukdomstyper, där den dominerande orsaken är att söka i arbetsför hållanden eller arbetsmiljö, t. ex. silikos hos gruv- och stenarbetare. Men förhållanden i arbetet eller på arbetsplatsen kan vara en bidragande orsak vid uppkomsten av en rad andra sjukdomar. Den officiella statistiken över förekomsten av yrkessjukdomar ger en alltför vacker bild av verkligheten. Den omfattar endast sjukdomsfall som föranlett frånvaro från arbetet och som är ersättningsbar enligt lagen om yrkesskadeförsäkring. Det inträffar emellertid att ersättningsfrågan avgörs i efterhand, efter den första sjukskrivningen, och fallet kommer då aldrig till synes i någon statistik. Statistiken uppvisar därför ett tämligen litet antal yrkessjukdomar, i allmänhet mindre än 2 000 fall , och ett fåtal dödsfall. Man har liknat yrkessjukdomsstatistiken vid ett , där man bara ser den lilla del som befinner sig ovanför vattenytan. Det är viktigt att man här möjligt får till stånd en mera tillförlitlig statistik. Den nuvarande arbetarskyddslagstiftningen motsvarar inte dagens krav. I den översyn av lagen som görs av arbetsmiljöutredningen måste frågan om hälsofarliga ämnen tas upp. Utvecklingen på det kemiska området har gått oerhört snabbt. Mängder av nya kemiska föreningar har framställts. är över 2 miljoner sådana namngivna i förekommande förteckningar. tillkommer ca 250 000 nya, varav dock endast mellan 500 och 1 000 förs ut på marknaden. Hur olika kemiska medel påverkar levande organismer är endast delvis känt. De undersökningar som förekommit har mest rört de akuta verkningarna. Kännedomen om de långsiktiga verkningarna är däremot mycket begränsad. Man vet mycket litet om olika ämnens benägenhet att framkalla allergier, cancer, fosterskador eller förändringar i arvsmassan. Den mycket ofullständiga information som är tillgänglig grundar sig i allmänhet på djurförsök och kan inte utan vidare tillämpas på människan. Kunskapen om att samverkan förekommer mellan olika ämnen, ofta i komplicerade mönster, har vänt upp och ner på alla föreställningar när det gäller att bestämma hygieniska gränsvärden eller tillåtna doser, som människorna kan utsättas för utan risk för hälsan. Den på enda hållbara principen är här den omvända bevisbördan. Den innebär att alla kemiska ämnen skall anses som hälso- och miljöfarliga till dess deras ofarlighet har konstaterats med rimlig säkerhet. Den som producerar eller importerar en produkt måste kunna visa att den är ofarlig. I produktionsledet blir företaget då ansvarigt för att produkter som tillverkas och material som används vid tillverkningen är ofarliga för dem som arbetar i produktionen, under förutsättning att de använder av yrkesinspektionen godkända skyddsanordningar. Naturligtvis kan man inte skärpa kraven över hela produktområdet med en gång. Man måste börja med att ställa krav om bevis på ofarlighet för nya produkter, vilket kommer att leda till en nedskärning av antalet. Detta kan självfallet innebära vissa nackdelar för den svenska kemiska industrin, om kraven här är hårdare än i utlandet. Vi är emellertid övertygade om att industrin på inte skall lida någon skada utan tvärtom, efter hand som miljömedvetandet sprider sig, kan ha en viss fördel av att på ett tidigt stadium gå in för en miljövänlig produktion. När det gäller att kontrollera de produkter som redan framställs och används får man till en början koncentrera sig på de ämnesgrupper, som med nuvarande kunskapsunderlag bedöms som mest riskabla. Den kartläggning av produktsortimentet från miljösynpunkt som förestår innebär ett enormt arbete. Här måste staten ta ledningen och även svara för större delen av kostnaderna. Det är priset för den hittillsvarande passiviteten på detta viktiga område. En kommande arbetsmiljölag måste självklart innehålla krav på utvidgad kontroll såväl av produkter som av dem som kommer i kontakt med riskabla ämnen. Kraven bör ställas i relation till bästa existerande teknik efter mönster från miljöskyddslagen. Bullret har blivit ett alltmer framträdande inslag i miljön. Framför allt är det trafiken, som är den stora bullerkällan, särskilt i storstäderna. Men de allvarligaste riskerna för bullerskador finns på arbetsplatserna. Skaderiskema blir dock större genom att de anställda utsätts för buller även i sin fritidsmiljö. Man har klart för sig att buller påverkar hörseln på olika sätt. Den som utsätts för ihållande buller riskerar hörselskada redan vid en ljudnivå på (A). Uppskattningsvis hälften av arbetsplatserna inom industrin har en bullernivå över (A). Nära intill maskiner är (A) inte ovanliga värden. Det är dessutom så att känsligheten för buller växlar starkt mellan olika individer. En viss person kan arbeta i en starkt bullrande miljö utan att hans hörsel tar skada. En annan person får däremot i samma miljö en påtaglig hörselnedsättning . Men buller medför inte bara hörselskador. Det nedsätter effektiviteten, skapar trötthet och stress. Dessutom påverkas människan inte enbart av det hörbara ljudet utan av infraljud och ultraljud. Om dessas skadeverkningar vet man ännu inte särskilt mycket, men man har kunnat konstatera att infraljud kan förorsaka illamående, förlängd reaktionstid och minskad synprecision. Detta är ett område som måste bli föremål för ingående studier. Hörselskadornas omfattning är mycket stor. Flertalet människor i vuxen ålder lider av men, som i de flesta fall vållats av buller på arbetsplatsen. En LO-undersökning visar bl. a. att ca 300 000 anställda inom den tunga industrin lider av hörselskador. Naturligtvis får det inte vara på det sättet. Att få bort det skadliga bullret är en av de mest angelägna åtgärderna för bättre arbetsmiljöer. Man har rätt att ställa krav på att ingen skall behöva riskera hörselskador på sin arbetsplats och på att ljudnivån på arbetsplatser där personal vistas hela skift inte är högre än att vanligt tal kan uppfattas. Endast i undantagsfall, när det gäller att skydda sig för ljud av stor styrka, som kan förekomma under kortare stunder, skall någon behöva använda hörselskydd. Hur skall man då nå därhän? Först och främst gäller det att vid alla nyanläggningar »bygga in» en acceptabel ljudnivå redan från början. Detta är i de flesta fall tekniskt möjligt. Vad gäller maskiner finns här en komplikation eftersom dessa tillverkas för och säljs på en internationell marknad. Det är önskvärt att få till stånd en internationell klassning av maskiner med avseende på bullernivån. Vi bör från svensk sida verka för detta. I äldre anläggningar måste man vidta alla de åtgärder som är möjliga, genom att »bygga in» bullret eller vidta åtgärder för ljuddämpning. Det är också klart att det i många fall finns maskiner, som ger lägre buller än dem som oftast används och kanske är billigare. Det är här angeläget att stat och kommun går före och vid sin upphandling ställer hårda krav på bullerdämpning. Detta skulle med säkerhet framtvinga en bättre teknik. Bullersituationen på en arbetsplats bör alltid hållas under kontroll och de anställda genomgå regelbunden hörsclundersökning. Detta är en uppgift för företagshälsovården. Så snart en bullerskada upptäcks bör täta kontrollundersökningar utföras. Även om bullernivån på arbetsplatsen är godtagbar för de flesta kan den vara skadlig för särskilt bullerkänsliga personer. Utbildningen på universitets- och högskolenivå för kvalificerade uppgifter på arbetsmiljöfältet är otillräcklig. Denna brist måste fyllas genom att lämplig undervisning anordnas främst vid tekniska och medicinska fakulteter och högskolor. Utbildningen bör ha medicinska, tekniska och beteendevetenskapliga inslag. Lärartjänster med sådan inriktning måste inrättas i större utsträckning. En professur i allmän arbetsmiljöteknik bör finnas vid varje teknisk högskola eller fakultet. Bristen på skyddsingenjörer i företagen är stor.