ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FW02254 · 1973-01-23 00:00:00 — av i Trobro m. fl. om rätt till öppen resultatutjämning för jordbruk. Föregående års riksdag beslutade om en allmän successiv övergång till bokföringsmässig redovisning av inkomst av jordbruksfastighet. En av orsakerna till denna övergång har angetts vara att bättre överensstämmelse skulle erhållas mellan jordbruk coh annan rörelse. Genom övergången till bokföringsmässig redovisning för jordbruk erhålles också ökade möjligheter för dessa till resultatutjämning genom avskrivning på inventarier och nedskrivning av varulager. Det går dock inte att helt jämställa möjligheterna för jordbrukare och annan rörelseidkare att i praktiken använda sig av avskrivningar som resultatutjämning. Dels kan inte jordbrukaren hålla en så jämn produktion som är möjlig i annan rörelse, dels är lagringsmöjligheterna små. Många jordbrukare levererar sålunda årets skörd redan i samband med tröskning och bärgning. Det finns alltså vägande skäl för att komplettera de möjligheter till resultatutjämning som den bokföringsmässiga redovisningen ger med en generell rätt till öppen resultatutjämning mellan olika beskattningsår. Vi föreslår därför att företagsskatteberedningen får i uppdrag att utreda en sådan rätt till öppen resultatutjämning för jordbruksföretagare. Med stöd av vad här anförts hemställes att i anledning av vad i motionen anförts hos Kungl. hemställer om skyndsam utredning i syfte att genomföra en öppen resultatutjämning genom en kontometod. . () i Trobro
mot · FW02255 · 1973-01-23 00:00:00 — av m. fl. om bibehållande av tullkammare. I proposition 1973:1, bilaga 9, aviseras en omorganisation av . Den skulle bl. a. innebära att 17 tullkammare dras in. På 15 av de berörda orterna ersätts dessa av tullstationer, på återstående två dräs tullanstalterna in helt. Organisationsändringen skall i princip vara genomförd , då också den av beslutade nya tullagstiftningen och tullproceduren skall träda i kraft. , vars förslag ligger till grund för Kungl. Maj:ts proposition i denna del, har betonat att omläggningen dock måste ske succesivt. Ett flertal remissinstanser har i sina yttranden framhållit att frihandelsavtalet med i betydande utsträckning påverkar tullens verksamhet. a. ökar anspråken från näringslivets sida på information och service. Departementschefen uttalar att organisationsförändringarna bör ske på sådant sätt att näringslivet ges tid att anpassa sig till den nya tullproceduren och skälig hänsyn tas till den berörda personalens intressen i samband med erforderliga omflyttningar. Det förutsättes vidare att Kungl. , inom ramen och enligt de riktlinjer för den nya organisationen som statsmakterna fastställer, beslutar om på vilka orter bl. a. tullkammare skall finnas. Innebörden synes alltså vara den, att fullt taxeringsutbildad personal under en övergångstid skall finnas kvar på orter, som enligt generaltullstyrelsens utredningsförslag skall mista sina tullkammare. är en av de orter, där tullkammaren skall ersättas med tullstation. Skellefteorten har länets tyngdpunkt av industrier. Därför bör, enligt vår mening, tullkammare finnas kvar för att kunna ge företagen i området full service. Det nya deklarationsförfarandet för importörer kräver god tullservice bl. a. för att kunna ge förhandsbesked. Några nämnvärda ekonomiska vinster torde ej göras med en indragning av tullkammare, eftersom det långa avståndet till exempelvis medför betydande rese- och traktamentskostnader. Vidare är det med tanke på företagens planering och val av lokaliseringsort otillfredsställande att inte kunna garantera fullt tulltaxeringsutbildad personal i . Enligt vår mening bör i likhet med andra primära centra få behålla sin tullkammare. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställer vi att måtte besluta att ge Kungl. som i motionen anförts beträffande bibehållande av en tullkammare i . () ()
mot · FW02256 · 1973-01-18 00:00:00 — av i m. fl. om kilometerskatt för utländska fordon på svenska vägar. På grund av nuvarande skattesystem på lastbilsfordon i respektive föreligger uppenbar risk för att svenska åkeriidkare konkurrerars ut av norska kolleger. Detta kan bl. a. avläsas i tullens statistik . Som exempel kan anföras, att godsmängden till med svenska fordon vid tullstationen i , , minskat från 1971 till 1972. Denna utveckling är synnerligen oroande för svenska åkeriidkare, framför allt i gränsbygderna. Det råder här ett konkurrensförhållande som kan få ödesdigra följder för svenska åkeriidkare längs hela den svensk-norska gränsen. En norsk åkeriidkare erlägger en kilometeravgift för den vägsträcka han kör i medan han frånsett kostnader för drivmedel, kör gratis på svenska vägar. När en svensk åkare skall passera gränsen mot får han uppge hur lång sträcka han avser köra på norska vägar. För denna sträcka får han erlägga en viss kilometeravgift. När en norsk åkare passerar gränsen mot avläses mätaren. På samma sätt sker när han återvänder mot . För den sträcka som trafikerats på svenska vägar behöver den norske bilägaren inte erlägga någon som helst avgift. Transporten av norska fordon på svenska vägar har starkt ökat. En transport från bl. a. Sarpsborg till går till största delen på svenska vägar. Dels därför att de svenska vägarna är av bättre beskaffenhet och dels beroende på att den norske åkaren kör gratis på svenska vägar. Denna utveckling ser de svenska åkeriidkarna som ett allvarligt hot mot den svenska transportnäringen och ett ökat slitage på det svenska vägnätet i gränsområdena. De svenska åkeriidkarna kan inte längre konkurrera med norrmännen på de villkor som råder, och den svenska transportnäringen riskerar följaktligen att starkt decimeras. Med hänvisning till det ovan anförda hemställer vi att beslutar att hos Kungl. Maj:t begära att den nya kilometerskattelagen, som skall träda i kraft och som innebär att alla dieseldrivna transportfordon i skall erlägga kilometeravgift, trafikerar svenska vägar. även skall gälla utländska fordon som
mot · FW02258 · 1973-01-18 00:00:00 — av herrar och Hyltander om avdrag vid inkomsttaxering för barntillsynskostnader. I kampen mot arbetslösheten har möjligheter skapats för ungdomar att på vissa villkor erhålla anställning som till en del avlönas med statliga medel (/tim). Detta förefaller vara en riktig åtgärd i rådande situation. I jakten på sysselsättningstillfällen synes dock statsmakterna helt blinda när det gäller det stora behov av arbetskraft och behov av praktik och erfarenhet som finns i hem med minderåriga barn. Viljan och förmågan att anställa ungdomar och att betala anständiga löner är självfallet beroende av arbetsgivarnas möjligheter att dra av dessa kostnader i sina deklarationer. Arbete i hem är diskriminerat i så måtto att arbetsgivarna av skattetekniska skäl inte har möjlighet att ge en rimlig ersättning för det utförda arbetet. Detta har resulterat i att sådant arbete ofta nödvändigt som praktik före eller under utbildning så gott som undantagslöst är underbetalt samt att arbetstillfällena är alltför få. Mot bakgrunden av den subventionering som tillämpas på andra arbetsplatser ter sig dessa förhållanden som djupt orättvisa och ojämlika och synes reflektera en fördomsfull och nedvärderande attityd gentemot hemarbete och barnavård i hemmen. En annan allvarlig effekt är den bristande tillsyn av minderåriga barn som kan bli resultatet av att det för de flesta föräldrar är ekonomiskt omöjligt att anställa hemhjälp ens till de låga löner som förekommer, som förvärvsarbete av båda föräldrarna eller den ende föräldern är en tvingande nödvändighet. Den otillräckliga barntillsynen, som gång efter annan dokumenterats som ett allvarligt socialt problem i vetenskapliga undersökningar och i olika utredningar, betingas självfallet också av att antalet daghemsplatser på de flesta orter är otillräckligt eller av att föräldrarna inte har råd att utnyttja den av kommunen anordnade barntillsynen. Att vådorna kan bli allvarliga i vad avser barnens utveckling och sociala anpassning och att kostnaderna för barns och ungdomars återanpassning kan bli stora för stat och kommun är uppenbart. Det är inte rimligt att ett snävt skattetekniskt betraktelsesätt skall få vara vägledande när det gäller att avgöra frågor om avdragsmöjlighet för ersättning för barntillsyn. Frågan måste sättas in i ett vidare socialt perspektiv. Det finns således många skäl till att yrkesarbetande föräldrar(er), som själv(a) svarar för kostnaderna för en betryggande och pedagogiskt lämplig tillsyn av barn i eget hem, medges rätt till avdrag vid deklaration. Ett sådant arrangemang innebär ju också att det allmänna besparas mycket betydande kostnader för omhändertagandet av barn på kommunala institutioner, kostnader som beräknats uppgå till . Ett avdragssystem bör dock utformas så, att det inte ensidigt gynnar föräldrar med höga inkomster. Avdragsbeloppet bör därför maximeras och gälla för minderåriga barn. Med stöd av det ovan anförda hemställes att beslutar att hos Kungl. hemställa om utredning och förslag syftande till avdragsrätt för kostnader för tillsyn av minderåriga barn. () ()
mot · FW02259 · 1973-01-23 00:00:00 — av m. fl. om ökad information rörande riskerna med alkohol i trafiken. Med hänvisning till vad som anförts i motion nr 267 hemställer vi att beslutar att anhålla hos Kungl. Maj:t att åtgärder initieras för att öka medvetandet om riskerna med alkohol i trafiken genom information och utbildning.
mot · FW0226 · 1973-01-11 00:00:00 — av i Agnäs om förbud mot rökning i taxibilar. avstängdes en taxiförare från sin tjänst för att han anmodat en passagerare att inte röka i taxibilen. Fallet har i pressen beskrivits i följande notis: får ta ställning till rök i taxibil Den taxiförare, som avstängdes från sitt yrke för att han bett kunder att inte röka i taxibilen, har vänt sig till och arbetarskyddsstyrelsen för att få upprättelse. fick mannen avslag av på sin begäran att få tillbaka sin legitimation. , där taxiföraren tidigare klagat, anser att det inte går att förbjuda passagerare att röka under taxifärd. Ett sådant förbud skulle få till följd att alla bilförare måste förbjudas att röka under körning, hävdar man. Den avstängde taxiföraren framhåller att taxis reglemente säger att föraren får röka under färd endast om kunden samtycker. Däremot finns det inget som skyddar den icke-rökande föraren från en rökande kund. - Taxis kunder är till mer än två tredjedelar icke-rökare. Många av dessa kan vara gamla, sjuka eller tål inte lukt av tobaksrök. Har inte dessa rätt att färdas i en rökfri taxi, undrar den avstängde föraren. Det förekomna fallet aktualiserar frågan om vi i längre kan tolerera rökningens utbredning med hänsyn till allmän trivsel, till folkhälsan och de därmed sammanhängande kostnadsfrågorna och vårdnadsproblemen. Tobaken är en negativ faktor i samhällsutvecklingen, och varje ansvarig medborgare och politiker måste ta ställning till spörsmålet hur rökningens vådor skall bekämpas. Eftersom tillverkning och användning av tobak inte kan förbjudas - hur vettigt och önskvärt det än vore gäller det att vidtaga åtgärder som 1. begränsar missbruket i görligaste mån, 2. som informerar om rökningens skadeverkningar, 3. som skyddar icke-rökaren och den som av särskilda skäl svårt drabbas av att utsättas för rök t. ex. allergiska personer vid vistelse i matsalar, kommunikationsmedel och å allmän plats. I bussar är ju rökning redan förbjuden i de flesta fall. Antalet icke-rökare är utan tvivel ännu större än antalet rökare, och det torde för de flesta rökare framstå såsom riktigt och möjligt att förbjuda rökning även i taxibil, eftersom det i praktiken är omöjligt att reservera vissa bilar för dem som inte tål att vistas i en bil som luktar rök. Även en förare som 3 sami Nr 26-32 inte tål rök bör vara garanterad rätt att utöva sitt yrke. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. Maj :t anhåller om bestämmelser i syfte att förbjuda rökning i taxibilar. () i Agnäs
mot · FW02260 · 1973-01-23 00:00:00 — av i om skattefri avsättning till fond för täckande av kundförluster. Många mindre företag kämpar med stora svårigheter, när det gäller kapitalförsörjningen. Skälen härtill kan vara olika. Ofta kan det bero på låg lönsamhetsgrad, men även andra orsaker kan påverka likviditeten, t. ex. förluster vid leverans av tillverkade produkter. Svårigheterna tycks bli särskilt stora, när rörelsekapitalet ej motsvarar föreliggande behov. I en konjunktursvacka kan situationen för företag med likviditetssvårigheter bli utomordentligt påfrestande. Drabbas ett företag i ett sådant läge av kännbara kundförluster, t. ex. i samband med konkurser, kan detta få allvarliga konsekvenser för företaget och äventyra dess fortbestånd med de följder som detta har för såväl företaget som de anställda. Det skulle vara av stort värde om företaget i en sådan situation hade någon reserv att tillgå för att därifrån ersätta kapitalförlusten. För att möjliggöra uppbyggandet av en sådan reserv borde mindre företag som tillverkar och saluför produkter få rätt att av vinstmedel under goda år avsätta viss procent till en riskfond ur vilken företaget kunde kompensera eventuella kundförluster. På sådant sätt avsatta vinstmedel skulle göras skattefria och vid behov ingå i rörelsen på samma villkor som vanliga kundbetalningar. En fond av detta slag skulle ha ett enda syfte, nämligen att hjälpa företaget att klara de påfrestningar som uppkommer vid kundförluster eller vid andra oförutsedda kapitalförluster. Det är således i detta fall inte fråga om resultatutjämning, ej heller någon principiell förändring av företagsbeskattningen. Under hänvisning till det anförda får jag hemställa att måtte ompröva ett tidigare ställningstagande i frågan och hos Kungl. Maj:t anhålla om förslag till regler, som gör det möjligt för ett företag med små kapitalresurser att skattefritt avsätta vinstmedel till fond för täckande av kundförluster.
mot · FW02262 · 1973-01-18 00:00:00 — av m. fl. om förbud att bilda aktiebolag med uppgift att uppbära bolagsägares tjänsteinkomster. Storleken av skatterna och hur de används är ett ständigt återkommande debattämne. Vi vet att genom skatterna har staten möjlighet att förbättra samhället för medborgarna. De politiska partierna är inte överens om fördelningen av skattebördan för de olika samhällsgrupperna. En sak borde man trots allt kunna vara överens om, och det är att råda bot på den stora skatteflykt och det skattefusk som förekommer. Genom skatteflykt och skattefusk förlorar samhället . Detta har blivit uppenbart bl. a. genom de skatterazzior som gjorts . Den som underhåller skattepliktig inkomst överför skattebördan på andra skattebetalare. Detta leder till stora orättvisor och hindrar sänkning av skatteuttagen. En annan viktig effekt är att samhällsreformer fördröjs eller rent av förhindras. I olika motioner har påtalats att en bättre skattekontroll bör ske. Åtgärder har också satts in från statsmakternas sida, men trots detta har man ännu inte kunnat komma till rätta med problemet. Ett effektivare skattekontrollsystem bör utarbetas. Även om ett sådant skulle bli kostnadskrävande är motionärerna övertygade om att samhället skulle få dessa kostnader täckta om. Då det gäller de s. k. fåmansbolagen borde en mera inträngande granskning komma till stånd. Det anses att dessa bolag erbjuder stora möjligheter till skattefusk och legal skattelindring. Ett inte obetydligt antal personer, ofta konsulter och fria yrkesutövare av olika slag, med höga inkomster kan utnyttja bolagsformen för att undgå eller lindra sin skattebörda. Större delen av de drygt 100 000 aktiebolag som finns i utgörs av bolag med en eller ett fåtal ägare. De nybildade aktiebolagen är till övervägande delen fåmansbolag. För att få kontroll över skatteinkomsterna hos dessa fåmansbolag och deras ägare bör aktiebolagsformen för mindre företag begränsas, och man bör också överväga tillståndsprövningen för denna och eventuellt andra företagsformer. I första hand bör man, enligt motionärerna, noggrant granska fåmansbolagens och ägarnas egna deklarationer gemensamt. Därtill föreligger numera formella möjligheter. Det borde heller inte vara tillåtet med bolagsbildningar som enbart har till syfte att mottaga bolagsägamas tjänsteinkomster. Det är ett allmänt krav att kraftågärder måste vidtagas för att råda bot på skattefusk och skatteflykt. Med hänvisning till vad som anförts hemställes att hos Kungl. Maj:t måtte begära att företagsskatteberedningen får tilläggsdirektiv om att utforma förslag om att förbjuda bolagsbildning vars huvuduppgift är att emottaga bolagsägarnas tjänsteinkomster.
mot · FW02263 · 1973-01-23 00:00:00 — av m. fl. om tillhandahållande av dom utan kostnad, m. m. Parter med fri rättegång erhåller utan kostnad och utan att i förväg beställa detta dom, slutligt beslut och protokoll som innefattar slutligt beslut. Detta gäller inte personer som ej erhållit fri rättegång. Kärande, klagande eller sökande är där i princip skyldig att lösa dessa handlingar. En person som exempelvis som kärande blir inblandad i en skilsmässa måste alltså lösa ut dom i målet på den plats där han dömts. Lösen belöper sig för en kärande på plus per sida av domen. För den som inte är skyldig att lösa handlingen är kostnaden per sida. En avsevärd kostnad kan uppstå för den av processen drabbade mannen eller kvinnan. Förs parts talan genom ombud, medför fullmakten för ombudet behörighet att motta delgivning av inlagor och andra handlingar för klientens räkning. Detta har fört med sig att det exempelvis förekommit skilsmässor och ägotvister inför rätta utan att någon av parterna varit personligen närvarande. Parter i tvistemål underrättas nämligen ofta inte ens om den dag då deras process skall upp i rätten. På sina håll tycks något slags praxis ha utvecklats som innebär att endast det juridiska ombudet kallas. Och ombudet kallar inte alltid sin klient eller omtalar vilken dag processen skall hållas. På samma sätt förekommer det att endast ombud med inte parterna personligen får underrättelse om att dom i målet meddelas. Inte minst från rättssäkerhetssynpunkt är båda dessa påtalade problem allvarliga. Många skäl talar därför för att som sin mening uttalar att domstolen alltid låter den enskilda parten få egen kallelse till en förhandling även när talan förs genom ombud. Likaså borde kontakten mellan klient och ombud underlättas om de får var sin kopia av en dom. Var och en kan i lugn och ro penetrera resultatet och avgöra om överklagande t. ex. skall göras. Med hänvisning till ovanstående hemställes att hos Kungl. Maj:t begär förslag som innebär att domstol alltid låter parterna personligen erhålla egen kopia av dom i mål utan kostnad och att som sin mening uttalar att part alltid skall ha egen kallelse till förhandling vid domstol.
mot · FW02264 · 1973-01-23 00:00:00 — angående information om lagstiftning i anslutning till den fysiska riksplaneringen. I statsverkspropositionen tas under justitiehuvudtiteln upp ett nytt anslag A 13, Information om lagstiftning m. m. Departementschefen anger som närmast liggande informativa områden reformer inom familjerätten, aktiebolagsrätten, skadeståndsrätten m. m. Det torde vara obestritt att de närmare avgörandena om den avsedda informationen bör ligga i Kungl. Anförda exempel på informationsbehov kan emellertid leda till uppfattningen att anslaget syftar till information endast i fråga om från lagteknisk synpunkt helt fullföljda reformer. Det torde därför vara av värde att redan från början slå fast att i avvägningen hänsyn också bör tas till partiella reformer av större vikt. Vid har fattats beslut om synnerligen väsentliga reformer i fråga om lagstiftning av betydelse för den fysiska riksplaneringen m. m. Inte minst statsministern och civilministern har kraftigt betonat vikten av dessa beslut. Vidare har enighet rått om att fullföljandet av reformerna genom planer m. m. skall ske genom kommunala beslut, förankrade i en demokratisk opinion. Med hänsyn därtill och till att ändringarna i bl. a. byggnadslagstiftningen också direkt och individuellt berör ett stort antal medborgare måste skäl anses föreligga till prövning av om inte anslaget bör kunna användas även för information om här avsedda ändringar i byggnads- och miljölagstiftningen m. m. Det förhållande att bygglagutredningen fortsätter ett arbete som kanske kan leda till en från lagteknisk synpunkt mer enhetlig slutprodukt bör därvid inte anses vara ett skäl mot att få ut denna väsentliga information till allmänheten. Med hänvisning till det anförda hemställes att som sin mening ger Kungl. Maj:t till känna att information om lagstiftning i anslutning till den fysiska riksplaneringen bör lämnas med utnyttjande av medel från det under justitiehuvudtiteln för /74 föreslagna anslaget till Information om lagstiftning m. m.
mot · FW02270 · 1973-01-19 00:00:00 — Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t begär utredning och förslag angående vidgad ersättning till brottsoffer i enlighet med vad som anförs i denna motion. HANS () i () () () () i av i m. fl. om ersättning till polisman för skada i tjänsten. Brottsutvecklingen och andra problem i samhället ställer ökade krav på polisen. Till de inhemska problemen med den dagliga arbetsbelastningen, med rekryteringssvårigheter och med den föga »polisvänliga» storstadsmiljön kommer hela internationaliseringen av brottsutvecklingen med den illegala narkotikan och allt vad den har i sitt släptåg, de svårövervakade extremistgrupperna och dessas våld- och terrorverksamhet. Rekryteringsläget beträffande polisaspiranter har något förbättrats under föregående år. Rekryteringen behöver emellertid öka ytterligare. Det största problemet utgör rekryteringen till storkommunernas poliskårer. En av nackdelarna med polisyrket är riskerna att utsättas för personskador i tjänsten. Polismannen måste nämligen ofta under pressande omständigheter och utan erforderliga skyddsanordningar och personalresurser ibland t. o. m. ensam ingripa i komplicerade och riskfyllda situationer, där närkontakt med personer som av en eller annan anledning är ur psykisk balans blir ofrånkomlig. Ofta gjorda jämförelser med riskerna i andra yrken är i stort sett ohållbara. Det framstår som helt otillfredsställande att polismännen ännu inte genom särskilda bestämmelser tillförsäkrats rätt till ekonomisk ersättning för kroppsskada i tjänsten. Det allmänna ersättningssystem för personskador på grund av brott som antog 1971 är helt otillräckligt för att ge polisen ett tillfredsställande ekonomiskt ersättningsskydd. riksdag anhöll i skrivelse till Kungl. om förslag till bestämmelser om ersättning till polismän för kroppsskada i sådan tid att reglerna kunde träda i kraft . riksdag underströk i en ny skrivelse angelägenheten av att problemet möjligt fick sin lösning. Trots detta kvarstår problemet olöst. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos Kungl. begär förslag till regler om ersättning för kroppsskada som polismän ådrar sig vid tjänsteutövning. HANS () i av om skärpt straff för kapning av luftfartyg. Genom lag 27.5.1971 infördes i svensk strafflagstiftning bestämmelser om straff för s. k. flygplanskapning. Den därigenom straffbelagda handlingen kom att benämnas kapning av luftfartyg. De nya reglerna tillkom mot bakgrund av det utomlands starkt ökade antalet flygplanskapningar och hade givetvis till syfte att förebygga att kapning av flygplan skulle komma att äga rum inom svenskt territorium. Straffet för kapning bestämdes till i normalfallet fängelse i högst och i grova fall fängelse, lägst ett och högst . Som kriterium på grovt brott angavs att fara framkallats för flera människoliv eller att gärningen eljest varit av särskilt farlig art. efter det att straff för flygplanskapning infördes i svensk rätt har ett stort antal flygplanskapningar ägt rum utomlands. Dessa har medfört förluster av människoliv och orsakat omfattande materiella skador. Även i har ett uppmärksammat kapningsfall ägt rum. () () (Tp) () i