mot · FW022140 · 1973-11-20 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:178 med förslag till ändring i distriktsveterinärorganisationen, m. m. förslag till ny distriktsindelning innebär att antalet distriktsveterinärer minskas från 285 till 270. Utöver dessa tjänster föreslår utredningen inrättandet av regionvikarietjänster till ett antal av 30. Det sammanlagda antalet fasta tjänster som utredningen föreslår uppgår således till 300. I propositionen 1973:178 har departementschefen frångått utredningens förslag i detta avseende så till vida att han föreslår oförändrat 285 distriktsveterinärer, varav dock 30 tjänster avser regionvikariat. Endast 255 tjänster blir därför placerade som distriktsveterinärtjänster. Med hänsyn till syftet med den ändrade organiationen, att det är fråga om en anpassning till de förändrade förutsättningar som skett och till de krav som modem djurhållning ställer i fråga om veterinär service, kan det ifrågasättas om antalet föreslagna tjänster räcker för att motsvara kraven på god service och goda arbetsförhållanden för veterinärerna. Någon fast arbetstid gäller inte för distriktsveterinärerna. De har som kompensation härför rätt till viss jourledighet. Enligt utredningen kan det anses vara till fördel för såväl anställningshavarna som avnämarna av deras tjänster att dessa fria anställningsförhållanden bevaras. Den oreglerade arbetstiden medför emellertid att den blir oregelbunden och ofta lång. Departementschefen anför med hänsyn härtill att grunderna för den nya veterinärdistriktsindelningen bör underlätta en förbättring av tjänstgöringsförhållandena. Förslaget om de 30 regionvikarierna avser att skapa en sådan förbättring. Enligt vår mening kan det dock ifrågasättas om det föreslagna antalet regionvikarier är tillräckligt för att nå den avsedda effekten, när antalet distriktstjänster sänks till 255. Departementschefen redogör också själv för att vikariatstjänstgöringen motsvarar 67 helårstjänster, vartill bör läggas att också vikarierna har rätt till semester, kompensation för jourbundenhet, sjukledighet etc. Därför torde vikariatsbehovet vara betydligt större. anför sålunda i en skrivelse, att vikariatsbehovet motsvarar 100 helårstjänster. Ett uttryck för det stora behovet av vikariatstjänster är t. ex. att distriktsveterinärerna redovisar ca 8 000 outtagna semesterdagar. Enligt vår mening synes det vara nödvändigt att förstärka utöka organisationen med regionvikarietjänster till 50. Ändå kommer det att kvarstå ett betydande behov av andra vikariatstjänster, som får täckas på annat sätt: genom vikarier utanför organisationen. Ett ökat antal fasta tjänster torde vara nödvändigt för att man i önskvärd utsträckning skall kunna rekrytera ersättare på distriktsveterinärstjänsterna vid sjukdom, semester etc. Den nuvarande ordningen är enligt vår mening helt otillfredsställande detta så mycket mer som ett ökat antal fasta tjänster inte medför några ökade kostnader, eftersom de sparar in arvodes-,traktaments- och andra kostnader för extra vikarier. Sannolikt innebär i stället en fastare organisation i fråga om vikariatstjänster en viss besparing. I en av utredningsinstitut företagen undersökning rörande distriktsveterinärernas tjänstgöringsförhållanden (SOU 1970:53) redovisas en genomsnittlig veckoarbetstid . Därtill tillkommer bundenhet av jourtjänst i de flesta fall dygnet runt i sträck. Utredningen är endast inledningsvis berörd i propositionen. Sedan VVU avgav sitt betänkande har nya arbetsuppgifter tillkommit. Sålunda har distriktsveterinärerna inkopplats i den profylaktiska verksamhet som bedrivs inom den s. k. organiserade djurhälsovården av jordbrukets organisationer i samverkan med lantbruksstyrelsen. Vidare har nya bestämmelser tillkommit i hälsovårdsstadgan, innebärande skyldighet för distriktsveterinär att närvara vid hälsovårdsnämnds sammanträden samt medverka i en förstärkt insats inom djurskydd, livsmedelshygien och miljövård. Därutöver förutsätts att distriktsveterinärerna i ökad grad medverkar i rådgivnings- och informationsverksamhet. I propositionen berörs endast i förbigående den onormalt stora arbetsbörda som åvilar distriktsveterinärerna. En annan fråga i samband med den nya distriktsveterinärsindelningen rör statsbidragen till enskilda jordbrukare för vissa kostnader i samband med att veterinär anlitas. Som inkomstgräns för erhållande av dessa statsbidrag gäller till statlig inkomstskatt taxerad inkomst och att vederbörande ej påförts statlig förmögenhetsskatt. Sedan dessa gränser fastställdes har deras värde avsevärt urholkats. En höjning av inkomstskattegränsen till taxerad inkomst för statlig inkomstskatt bör enligt vår mening ske. Därigenom kan en anpassning till rådande penningvärde etc. åstadkommas. Med stöd av vad här anförts hemställs att vid behandlingen av propositionen 1973:178 med förslag till ändring i distriktsveterinärorganisationen m. m. måtte besluta 1. att fastställa antalet regionvikarier till 50, 2. att höja inkomstgränsen för erhållande av statsbidrag till bestridande av vissa veterinärkostnader till när det gäller till statlig inkomstskatt taxerad inkomst. () P.-O. () ()