mot · FW021600 · 1973-03-08 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:17 med förslag till lag om hälso- och miljöfarliga varor, m. m. I proposition 1973:17 framlägger Kungl. Maj:t förslag till lag om hälso- och miljöfarliga varor. Det är att hälsa med tillfredsställelse att samhället genom denna lag får ett instrument att skydda såväl människan som miljön mot det hot som de många nya syntetiska ämnena kan utgöra. Lagen har karaktär av ramlagstiftning som ger Kungl. Maj:t avsevärda befogenheter att ingripa jämväl mot andra produkter än de ämnen och beredningar som lagen i första hand avser. Från principiell synpunkt kan givetvis erinringar riktas mot en sådan uppläggning, då Kungl. Maj:ts befogenheter att göra ändringar i tillämpningskungörelser ger ett mycket stort spelrum för de administrativa organens verksamhet. Åtgärder enligt den nya lagen kan sålunda komma att medföra ingrepp i näringsfriheten. Vi förutsätter dock att lagen kommer att tillämpas med all möjlig aktsamhet i detta avseende, även om givetvis miljöpolitiska problem måste vara helt styrande. I propositionen framhålles att den föreslagna lagen om hälso- och miljöfarliga varor kommer att i vissa hänseenden sammanfalla med tillämpningsområdet för arbetarskyddslagen och att detta förhållande varit av avgörande betydelse för Kungl. Maj:ts avsteg i vissa avseenden från miljökontrollutredningens förslag. Utan att på något sätt undervärdera sambandet med arbetarskyddsfrågoma vill vi påtala det direkta samband som finns mellan å ena sidan den föreslagna lagen om hälso- och miljöfarliga varor och å andra sidan miljöskyddslagen. Den senare lagen reglerar påverkan på miljön från fasta anläggningar. I många fall uppkommer emellertid vådan genom utsläpp av miljöfarliga produkter från sådana anläggningar. Det bör därför som anförts från vissa remissinstanser vara logiskt att se de lagar som reglerar den yttre miljön som en sammanhängande enhet och inte i detta sammanhang låta de lika viktiga frågorna om den inre miljön i så hög grad påverka utformningen av det föreliggande lagförslaget. Från vissa remissinstansers sida har uttalats kritik mot lagens breda tillämpningsområde. Å ena sidan finns det ett visst fog för en sådan uppfattning, eftersom de bristande kontrollresurserna endast kommer att tillåta att man till en början ingriper mot de ämnen och ämnesgrupper man bedömer som mest vådliga ur miljösynpunkt. Å andra sidan måste en ramlagstiftning till sin natur vara ganska bred och därigenom ge utrymme för viss flexibilitet. Det är så mycket mera befogat som marknadsföring av en stor mängd helt nya produkter och vetenskapliga framsteg kommer att ge helt annat underlag för bedömning, sannolikt inom de allra närmaste åren. Att därför göra en begränsning som inom en ganska måste utvidgas ter sig ur lagstiftningssynpunkt opraktiskt. Vi delar därför departementschefens bedömning i detta avseende men förutsätter att lagens tillämpningsområde bestämmes på ett verklighetsbetonat och från allmänt samhälleliga synpunkter försvarbart sätt. Bestämmelser om försiktighetsmått och kontroll från samhällets sida Departementschefen har i fråga om responsaverksamheten gått längre än miljökontrollutredningens majoritet. Vi anser detta tillfredsställande. Principen att tillverkare eller distributörer skall ha bevisbördan i fråga om en varas miljöoförenlighet är riktig och rimlig men får icke tillämpas in absurdum. De tekniska och vetenskapliga förutsättningarna för detta torde finnas främst hos de stora internationella företagen, medan många mindre företag kan komma i ett mycket besvärligt läge om man vill etablera nya produkter. Därför finns det från ren näringsfrihets- och konkurrenssynpunkt starka skäl som talar för att samhället måste åta sig en responsaskyldighet när det gäller miljöfarlighet (på liknande sätt som föreslås gälla i fråga om hälsofarlighet). De rent praktiska svårigheterna för tillsynsmyndigheten att svara mot dessa krav främst genom bristande laboratorieresurser kan knappast vara vägledande för lagstiftningsarbetet. Viktigt i sammanhanget är hur långt gående responsum man vill eftersträva. Om man, som föreslagits i en reservation till miljökontrollutredningen, utformar ett responsainstitut så att myndigheterna har att ta ställning huruvida en vara vid ett givet användningssätt i en viss konkret situation är att betrakta som hälso- och miljöfarlig eller inte, så borde det ligga inom möjligheternas gräns att även med nuvarande resurser tillmötesgå detta önskemål. Vi vill understryka vikten av att Kungl. Maj:t i detta avseende försöker att medverka till så god service från samhällets sida som över huvud taget är möjligt. förslag innebar att nuvarande giftnämnd såsom en produktkontrollnämnd skulle inordnas i och att fick huvudmannaskapet för verksamheten. Departementschefens förslag innebär en modifiering så till vida, att giftnämnden administrativt inordnas under men får en självständig ställning. Som ovan anförts finns det ett naturligt samband mellan lagen om hälso- och miljöfarliga varor och gällande miljöskyddslag. Det finns fördenskull både praktiska och administrativa skäl som talar för att bör ha huvudmannaskap för hela denna samlade Sambandet med arbetarskyddsfrågorna måste i i vilket fall som helst ordnas genom ett arbets- och samrådssystem. Som anföres i propositionen gäller samordningen inte enbart arbetarskyddsstyrelsen utan även andra statliga myndigheter, som , livsmedelsverket, lantbruksstyrelsen och . Det föreligger starka skäl för att produktkontrollorganet skall vara ett expertorgan med i princip den sammansättning giftnämnden har. Enligt vår mening har departementschefen inte kunnat framföra bärande motiveringar att frångå denna princip. Han förutsätter att nämnden skall bestå av ett antal självskrivna ledamöter, nämligen cheferna för ett antal statliga myndigheter. Därigenom göres produktkontrollorganet till i huvudsak ett administrativt organ eller till ett mellanting emellan expert- och byråkratorgan. Vi vill starkt ifrågasätta om vederbörande verkschefer har tillräckligt med tid att ägna sig åt en sådan uppgift eller de kunskaper som måste vara en förutsättning för att produktionskontrollorganet skall kunna fungera tillfredsställande. Resultatet av departementschefens förslag kommer med största sannolikhet att bli att vederbörande tjänstemän i organet får en så mycket större ansvarsbörda, vartill skall läggas att verksamheten riskerar att bli tungrodd och föga effektiv. I valet mellan att söka tillfredsställa administrativa intressen och miljövårdssynpunkterna väljer vi de sistnämnda. Produktkontrollorganet bör sålunda sammansättas av experter på skilda områden, gärna så att de administrativa intressena också blir tillgodosedda. har understrukit vikten av ett nöjaktigt kunskapsunderlag för bedömning av hälso- och miljöfarligheten hos kemiska varor. Detta förutsätter försök och annan utredning beträffande varornas tänkbara effekter på människan och hennes miljö. Utredningen diskuterar också olika former av samordning av existerande undersökningsverksamhet och betonar vikten av ett nära samband mellan den undersökningsverksamhet som bedriver för miljöskyddet och den som fordras för produktkontrollen. Utredningen föreslår att nuvarande undersökningslaboratorium, delar av verkets omgivningshygieniska avdelning samt vissa av verket med forskningsmedel finansierade enheter sammanförs till ett laboratorium inom . Härjämte föreslås att tre regionala laboratorieenheter knyts till verket. Remisskritiken har varit ganska hård till utredningens förslag. Flera remissinstanser kräver också en ny utredning i laboratoriefrågan. Kritiken rör bl. a. ett otillräckligt analyserat behov av resurser och bristande hänsynstagande till redan befintliga resurser. Departementschefen som tagit fasta på remisskritiken förklarar att han, bl. a. med anledning därav, inte kan förorda den lösning av laboratoriefrågan som utredningen föreslagit. Inte heller ansluter han sig till den reservation till utredningen i vilken föreslås ett nytt centralt produktkontrollaboratorium. Departementschefen föreslår i stället en provisorisk lösning i avvaktan på ännu ej avslutade utredningar. Provisoriet innebär en förstärkning av såväl nuvarande undersökningslaboratorium som arbetarskyddsstyrelsens arbetsmedicinska avdelning. Inte heller biträder departementschefen utredningens förslag om att inrätta tre regionala laboratorieenheter. Tills vidare skall de behov av undersökningar som föreligger tillgodoses genom utnyttjande av befintliga resurser. Vi kan acceptera att frågan om laboratorieverksamhetens organisation tills vidare löses genom ett provisorium, bl. a. bör miljöforskningens förslag avvaktas. Ur principiella synpunkter vill vi dock framhålla att det nära sambandet som föreligger mellan miljöskydd och produktkontroll talar för att undersökningsverksamheten så långt möjligt anknyts till . Det är därtill angeläget att en decentralisering av verksamheten kan åstadkommas. Mindre undersökningar bör kunna göras antingen vid särskilda regionala enheter och/eller vid de enheter som redan finns. Denna decentralisering av viss undersökningsverksamhet är desto viktigare som man kan räkna med att den centrala enheten ändå kommer att bli mycket arbetsbelastad. Enligt vår mening är det sålunda önskvärt att behovet av decentralisering av undersökningsverksamheten beaktas i de fortsatta övervägandena. Med stöd av vad ovan anförts hemställes att vid behandlingen av proposition 1973:17 hos Kungl. Maj:t anhåller om dels att den blivande produktkontrollnämnden i första hand blir ett expertorgan, dels att får huvudmannaskapet för produktkontrollen, dels att laboratorieverksamheten organiseras i enlighet med de riktlinjer som angivits i motionen. () () ()