mot · FW021636 · 1973-03-27 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:33 med förslag till ändringar i tryckfrihetsförordningen, m. m. Datateknikens stora fördelar, när det gäller att behärska samhällets utveckling, och dess stora nackdelar, när det gäller möjligheter till maktmissbruk, gör det svårt att utfärda entydiga förbud mot att använda den på det ena eller andra sättet. Alltför lätt kommer man att skada vissa högst legitima och nödvändiga intressen, därför att man vill ge andra intressen ett lika berättigat och nödvändigt skydd. Vi vill i denna motion peka på ett tekniskt medel att undvika nackdelarna och behålla fördelarna, som har framlagts av och som vi anser har stora fördelar. Vi vill inte säga att detta system just i alla sina detaljer är det enda och bästa och bör göras till föremål för lagstiftning. Men vi anser att ett system av denna eller liknande art måste till, om man skall kunna skydda individens integritet utan att uppge alltför stora delar av den svenska offentlighetsprincipen. Vi återger härmed Svenska teknologföreningens förslag. Förslag till alternativ lösning Datatekniken rymmer möjligheter att tillmötesgå kraven på offentlighet och integritetsskydd. Detta kan åstadkommas genom en kodning av personuppgifter på ett sådant sätt att endast individen i fråga samt behörig part (t. ex. myndighet) har möjlighet att förknippa dessa uppgifter med berörd person. Detta skall ske efter vissa i lag och föreskrifter fastställda och av datainspektionen kontrollerbara procedurer. Den föreslagna lösningen innebär att personnumrets ur integritetsskyddssynpunkt olyckliga kombinerade funktion som identitetsröjande kod och generell integrationsnyckel ersättes med en eller flera, vid behov hoplänkade, identitetskoder samt en (till parametervärdena) hemlig algoritm som entydigt förknippar dessa koder med respektive personnummer. Data som skall registreras delas således för varje person upp i identitetsröjande och övriga. Identitetsröjande data är sådana med vars hjälp man direkt, eller indirekt men med lätthet, kan bestämma en persons identitet (t. ex. personnummer, namn och mantalsskrivningsuppgift, men även särpräglade egenskaper som sällsynt yrke och starkt personkarakteriserande egenskaper i övrigt). Övriga data är alla de som kan ge upphov till direkt integritetsintrång om individens identitet röjs (t. ex. att man varit sjuk eller straffad), men även alla de mer banala persondata som först i olika sammanställningar och då de används för vissa ändamål kan upplevas som integritetshotande av den enskilde1 individen. Datainspektionen drar gränsen mellan dessa dataslag efter kriterier som anges i en datalag. Register som innehåller såväl identitets röjande som integritetshotande data förbjuds. Varje personregister grundat på personnummer ersättes således med tre register: A-register med identitetsröjande personuppgifter, B-register med identitetskodade integritetshotande övriga personuppgifter samt C-register med den sekretesskyddade entydiga transformationen mellan personnummer och identitetskod. Informationen i A- och B-registren blir tillgängliga enligt gällande offentlighetsprincip (2 kap. Det är inget hot mot integriteten att använda ett av dessa register, det är först samköming av dem som medför integritetshot, dvs. när det blottläggs vilken person de integritetshotande uppgifterna avser. Enkelt och effektivt regelsystem Följande regler bör gälla för att tillskapa och utnyttja registren: Det skall stå var och en fritt att bygga upp register enligt principerna ovan, dvs. uppdelade i A- respektive B-del och i överensstämmelse med kriterier i en datalag och eventuella föreskrifter. Registeruppbyggnad skall anmälas till datainspektionen. När helt nya register kommer till, skall även de registrerade individerna meddelas vilket register de finns i, vilken typ av information som är lagrad och hur denna lagras. För att de register myndigheter bygger upp skall kunna samköras, krävs en enhetlig uppsättning identitetskoder. Tillstånd att förfoga över C-register, den nyckel som i offentliga register knyter samman personnummer och identitetskod, bör endast ges till auktoriserade myndigheter och företag. När register med personuppgifter utnyttjas så att A-data kopplas samman med myndighetens eller företagets egna B-data, eller med annan organisations B-data, skall detta meddelas den eller de personer sammankopplingen avser. Ett sådant meddelande till en person, att integritetshotande data har identitetsröjts i visst angivet syfte, har positiva effekter. Personen får veta att ett mål eller ärende som rör vederbörande aktualiseras; förtroende för samhällets informationssystem och dess användare ökar genom att man lättare kan följa myndighetsutövandet. Genom meddelandet om att integritetshotande data kopplats samman med personens identitet och använts, har personen möjlighet att gripa in vid misstanke om felaktiga uppgifter eller felaktigt bruk av dessa. Komplikationen med meddelandet begränsar dessutom myndighets intresse för att i andra fall än nödvändigt röja identiteten hos B-data. Givetvis behöver inga meddelanden skickas ut om A- eller B-data används var för sig. Varje person bör ha tillgång till sin egen identitetskod och ha rätt att ta del av A- och B-data om sig själv i minst den omfattning nuvarande lag tillåter. Men med rutinen för meddelanden minskas behovet av att utnyttja denna insynsmöjlighet. Vetskapen om möjligheten bidrar effektivt till integritetsskyddet. All databehandling med A- och B-data kan registreras med hjälp av en s. k. datalogg. För datainspektionen är dessa logguppgifter ett instrument att övervaka registeranvändningen. Integritetshotande samkörningsresultat bör i princip vara sekretessbelagda enligt sekretesslagen. kommer insynen att öka när sådan personinformation som är sekretesskyddad, t. ex. inom socialvården, kan delges i identitetskodad form, dvs. utan att identiteten röjs. Hanteringen av bör regleras genom stadgande i datalagen. bör sekretesslagen överarbetas grundligt med syftet att bereda maximal insyn i de fall den föreslagna tekniken ger ett tillfredsställande integritetsskydd. Den av föreslagna datalagen bör på motsvarande sätt anpassas till den nya teknikens möjligheter, vilket kan innebära en avsevärd reduktion av datainspektionens arbetsbörda. Speciellt bör i en sådan reviderad datalag stadgas att försök till obehörigt identitetsröjande genom t. ex. statistiska analysmetoder är förenat med straff och skadeståndsplikt i samma omfattning som andra åtgärder som kan leda till otillbörligt intrång i den personliga integriteten. Ökad insyn och bättre integritetsskydd De instrument som här föreslås (registeruppdelning, anmälning, tillstånd, meddelanden, datalogg och datainspektionens övervakning) tillåter en effektiv informationshantering, vars utveckling inte bör bromsas utan i stället stimuleras, bl. a. för att ge system med god insyn med ett tillfredsställande integritetsskydd. De fördelar en sådan, med hjälp av modem datateknik genomförd lösning erbjuder är följande: Individen tillförsäkras ett gott sekretesskydd och en god kontroll över användningen av persondata när det är av intresse för individens integritet. Han saknar anledning att inte lämna detaljerade och korrekta uppgifter. Informationsövervakande myndighet, datainspektionen, får ett effektivt instrument för att kontrollera de tillämpningar som medför risker för intrång i enskilds integritet, som många skilda intressenter kan tillåtas använda detaljerade och kontrollerade, identitetskodade personuppgifter, utan att informationshanteringen behöver speciellt övervakas. Anonyma intressenter kan delges identitetskodad personinformation även av sådan art som , till individens skydd, är strängt sekretessskyddad. Detta tillgodoser ofta framförda krav på insyn för bl. a. kontroll av myndighets eller tjänstemans handläggning av ärenden. Tekniken kan introduceras redan i de dataregister som är under uppbyggnad genom en lämplig separering av personuppgifter i identitetsröjande data och övriga, identitetskodade, persondata. Vid risk för maktövertagande av främmande makt kan kodnyckeln för varje invånare i landet centralt förstöras, som individen uppmanas utplåna den identitetskod som denne själv disponerar i form av dataanpassade identitetshandlingar. Om man använder denna eller eventuellt någon liknande, kanske enklare metod att koda personuppgifterna, kan man vidare undvika en paragraf i det nu föreliggande lagförslaget, som i själva verket strider mot andan i offentlighetsprincipen. Det är § 8 i TF, där det föreslås att myndighet vare ej skyldig att utlämna upptagning för automatisk databehandling på annat sätt än genom tillhandahållande av utskrift av upptagningen. Detta bryter mot nu gällande rättstillämpning, enligt vilken man även har rätt att kopiera ett offentligt magnetband (regeringsrättens utslag ref. 15). Flera remissinstanser har kritiserat OSK:s förslag på denna punkt, vilket sammanfaller med propositionen. Departementschefens resonemang i detta stycke går ut på att det är nödvändigt för integritetsskyddet att själva magnetbanden inte kan lämnas ut, utan bara uppgifter i läsbar form. Utan tvivel har det i en del uppmärksammade fall hänt att magnetband utlämnats resp. sålts till firmor som använt dem bl. a. för selektiv reklam, något som med rätta uppfattats som olustigt av många medborgare. Men att fördenskull generellt förbjuda utlämnande av datalagrat material åstadkommer vissa skador på medborgarnas egna möjligheter att kontrollera myndigheterna. Man gör en allmän regel av något som borde och kunde vara ett undantag. Departementschefen säger i prop. s. 83 att enligt OSK:s uppfattning bör som huvudprincip gälla att allmänheten skall ha tillgång till datalagrad information i samma utsträckning som myndigheten. Detta leder till att, om uppgifter har matats in i datamaskin och lagras i oförändrat skick, den enskilde skall ha rätt att ta del av dessa uppgifter. Denna rätt anses redan i propositionen tillgodosedd genom att den enskilde får rätten att läsa uppgifterna ehuru han inte får den rätt myndigheterna har att bearbeta alla uppgifter i sina magnetband flera snabbare än vad den enskilde dataläsaren har någon möjlighet till. Detta kan faktiskt inte kallas att allmänheten får tillgång till datalagrad information i samma utsträckning som myndigheterna. För att ta ett exempel som ligger mycket nära verkligheten: En statlig myndighet vill omorganisera sitt arbete på ett eller annat sätt. För detta behövs insyn i hur arbetet i detalj försiggår, vilka krav kunderna ställer och på vad sätt dessa krav kan tillgodoses mer eller mindre snabbt, dyrt, bekvämt etc. Myndigheten kan med hjälp av dessa uppgifter lägga fram förslag till ny organisation. Men personalens egna organisationer kan ha en annan uppfattning om vad som är rimligt och effektivt i detta hänseende. De ställs emellertid i realiteten utanför möjligheten att själva kontrollera det offentliga datamaterialet och arbeta med olika kombinationer, eftersom de inte får kopiera magnetbandet och då omkodning och överföring till ett nytt databand av de i läsbar form levererade uppgifterna blir kostsamt och tidsödande. Ett annat exempel: kan vilja studera var man lämpligast bör förlägga skolor eller sjukstugor eller någon annan form av samhällsservice. En storkommun kan ha motsvarande intresse på sitt område. Med hjälp av de nyinrättade koordinationssystemen, som finns över vissa delar av landet, tillsammans med personbandet från , kan datorn snabbt och effektivt ge förslag till en optimal lokalisering, med hänsyn till en mängd olika faktorer, reseavstånd, resekostnader etc. Men skall då allmänheten, företrädd av olika organisationer med mer eller mindre lokal anknytning, på ett verkningsfullt sätt kunna deltaga i en planeringsdebatt av denna art, fordras det ju att man har tillgång till samma material som myndigheterna och i lika lättbearbetad form. Om man, i stället för att förklara det datalagrade materialet icke-offentligt, fortsätter att som betrakta det som offentlig handling, finns ändå alltid möjligheten att skydda den enskildes integritet från eventuellt uppkommande faror. Man kan nämligen här liksom i andra fall tillämpa 11 § i förslaget till datalag, enligt vilken personupp gift som ingår i personregister ej får lämnas ut, om det finns anledning antaga att uppgifter skall användas för automatisk databehandling i strid med denna lag. Om registerföraren anses kapabel att hysa och bevisa en sådan misstanke, när det gäller enskilda uppgifter om vissa individer, så torde det vara lika möjligt för honom att i förekommande fall förvissa sig om att ett databand begärs och används endast för ändamål av ovan antydd art, dvs. för legitima forsknings- och debattändamål. Det blir dessutom i praktiken omöjligt att använda databandet för att på något sätt skaffa sig upplysningar om enskilda medborgare, så snart man har den ovan beskrivna kodningsmetoden för personnummer. Det är icke acceptabelt att en viktig del av offentlighetsprincipen, och därmed de politiska garantierna för frihet och insyn i myndigheternas handlande, skall totalt avskaffas därför att vissa missbruk kan förekomma. Lagens uppgift är att hindra missbruk, inte bruk, av den samlade offentliga informationen, som är alla medborgares egendom. Det är att märka att kopieringen av magnetband är en mycket billig procedur och att de självkostnader som är förknippade med den givetvis bör betalas av den som begär uppgifterna. Med anledning av vad som anförts hemställer vi 1. att måtte antaga förslaget till ändring i TF med den ändringen att ur 2 kap. 8 § fjärde stycket i Kungl. Maj:ts förslag borttages meningen: Myndighet vare ej skyldig att utlämna upptagning för automatisk databehandling på annat sätt än genom tillhandahållande av utskrift av upptagningen., 2. att måtte ge Kungl. Maj:t till känna vad i motionen anförts om dubbelkodsystem för personnummer.