mot · FW0237 · 1973-01-11 00:00:00 — om ökad vidareutbildning av sjuksköterskor. Genom reform av sjuksköterskeutbildningen fastställdes att utbildningen skall omfatta dels en brett upplagd för alla sjuksköterskor gemensam utbildning, dels också vidareutbildning för speciella arbetsuppgifter. Grundutbildningen omfattar fem terminer. Vidareutbildningen en till två terminer beroende på utbildningens specialisering. Efter grundutbildningen, som berättigar till legitimation, skall sjuksköterskan tjänstgöra för tillträde till vidareutbildning. Det förutsattes i riksdagsbeslutet att denna skulle ske under erfaren avdelningssköterskas ledning. Meningen med denna praktiktid var dels att samla erfarenhet för att bättre kunna tillgodogöra sig vidareutbildning, dels också bereda bättre möjlighet att överväga val av specialitet. Avsikten var att huvuddelen av de grundutbildade skulle beredas möjlighet till vidareutbildning. Viss avgång var man beredd på beroende på giftermål o. d., varför enligt uppgift målsättningen begränsades till minimum . Målsättningen betingades av dels det förutsedda behovet av vidareutbildade sjuksköterskor, dels också den beräknade villigheten att genomgå vidareutbildning. Den första vidareutbildningskursen gick av stapeln /69 med 87 elever. Sedan har kapaciteten efter hand vuxit ut så att enligt Svenska hälso- och sjukvårdens tjänstemannaförbunds SHSTFrs prognos /72 1 800 elever kan vidareutbildas. Denna siffra utgör av dem som genom grundutbildning under kvalificerat sig för vidareutbildning. Från den nya utbildningsgångens början har enligt samma prognos av 9 864 grundutbildade 4 183 eller beretts möjlighet till vidareutbildning. Sålunda är 5 681 sjuksköterskor hitintills hindrade i planerad utbildningsgång, därest man beräknar att alla önskar fullborda sin utbildning. Om utbildningskapaciteten kvarhålls vid nuvarande nivå, dvs. med vidareutbildning av av de grundutbildade , kommer procenten vidareutbildade att vara , dvs. betydligt understiga det från början beräknade omfånget. som den planerade vidareutbildningskapaciteten icke tillnärmelsevis uppnåtts har behov av andelen vidareutbildade sjuksköterskor ständigt ökat, beroende på den rationalisering och utveckling av hälso- och sjukvården med åtföljande förändringar i personalstrukturen som ägt rum. har i skrivelse till påtalat att utvecklingen inom sjukvården kräver att större procenttal än de beslutade av de grundutbildade sjuksköterskorna vidareutbildas. I samma skrivelse påpekas också att arbetsområdet för den grundutbildade sjuksköterskan, som förutsätts tjänst göra i befattning, som tidigare rubricerats assistentsköterska, blivit mera begränsat. Denna diskrepans, som sålunda finns mellan behov och tillgång på vidareutbildade sjuksköterskor, påverkar givetvis sjukvårdens kvalitet. Många sjuksköterskor åläggs uppgifter för vilka de upplever sig icke ha tillräcklig utbildning. , i regel sjukhusdirektionen, kommer också i ett dilemma, då en ledigförklarad befattning sökts av sjuksköterskor som genom föregående anställning styrkt sin allmänna lämplighet och skicklighet och som för att förvärva kompentens sökt vidareutbildning men som genom bristande utbildningskapacitet icke kunnat komma med. Då sådana situationer uppstår endast i de fall då vidareutbildad sjuksköterska icke sökt befattningen och det inträffar tyvärr ganska ofta blir följden att befattningen helt enkelt icke tillsätts utan får bestridas av vikarierande icke kvalificerad personal. Från sjuksköterskornas synpunkt är det synnerligen nedslående om de icke kan räkna på att beredas plats i vidareutbildningskurserna. Tveklöst går alla elever, som påbörjar en sjuksköterskeutbildning, in för att tillägna sig en fullständig utbildning. Antalet elever, som genom familjebildning eller andra skäl avbryter sin utbildning i och med grundutbildningen, är säkerligen mycket litet. Även de som på grund av familjebildning avstår från en fullständig utbildning kommer i många fall att återvända till sitt yrke och därmed ställa krav på vidareutbildning. En annan kategori är de sjuksköterskor som genomgått utbildning enligt äldre studieordning utan att erhålla adekvat specialutbildning och som på grund av familjebildning varit borta från yrket men återkommer och vill genomgå vidareutbildning. Därtill kommer att sjuksköterskor, som antingen genomgått utbildning enligt äldre studieordning eller som genomgått grund- och vidareutbildning enligt den nya studieordningen, av olika skäl kan önska gå över till ett annat verksamhetsområde inom sjuksköterskeyrket och därför behöver genomgå en annan vidareutbildningslinje. Som skäl för detta önskemål kan finnas att vederbörande på grund av ohälsa icke kan fortsätta inom den specialitet hon tidigare valt eller att vederbörande på grund av arbetsmarknadssituationen på den plats vederbörande bor måste förvärva sig en annan vidareutbildning för att få en adekvat anställning. I dagens läge är det mycket svårt för dem som genomgått utbildning enligt äldre studieordning att komma med i vidareutbildning enligt den nya studieordningen. Detta förhållande bör även uppmärksammas vid dimensioneringen av vidareutbildningen. Vid en telefonförfrågan som gjorde vecka 39/1972 vid de skolor som genomför vidareutbildning rapporterades sammanlagt 5 267 sökande och 1 182 antagna till höstens kurser. En säkrare uppgift gives från det centrala gemensamma intagningskansliet för sjukvårdsregion 3 och 4 där av 571 sökande sammanlagt 218 kunnat intagas. Nuläget är sålunda: att antalet vidareutbildade sjuksköterskor utgör endast av totala antalet utbildade mot beräknat behov av , att behovet av vidareutbildade sjuksköterskor i förhållande till antalet grundutbildade genom sjukvårdens rationalisering ökat i betydande grad, att ett stort antal (4 000 5 000) grundutbildade sjuksköterskor icke kunnat beredas önskad utbildning, att utöver de grundutbildade även andra kategorier sjuksköterskor bör beredas möjligheter att vinna inträde på vidareutbildningskurser. Den bristsituation som råder inverkar direkt på möjligheterna att hålla verksamheten i gång. Särskilt inom vissa specialiteter, exempelvis intensivvård och anestesi, narkos och operation, är bristerna påtagliga och kräver snabba och effektiva åtgärder. Nuläget beträffande sjuksköterskeutbildningen avtecknar sig särskilt starkt mot bakgrund av den överproduktion av akademiskt utbildad personal som skett och som lett till att många akademiker nödgats taga platser för vilka de är överkvalificerade. Det finns sannolikt endast en väg att gå för att förändra det nu allvarsamma läget och det är att öka vidareutbildningskapaciteten. Enligt ett av SHSTF utfört räkneexempel kommer en till av årskullarna utökad vidareutbildningskapacitet att resultera i att man når det tidigare uppsatta målet av antalet grundutbildade , och till 1980 skulle man nå , vilket torde vara relevant till behovet. Detta innebär en ökning av nuvarande utbildning. Knapphet på praktikplatser och andra svårigheter kan anföras som hinder för den ökade kapaciteten. Men svårigheterna måste övervinnas. Det är ytterst angeläget att vidareutbildningen av sjuksköterskor får den omfattning som svarar mot sjukvårdens behov och som motsvarar berörd personals rättmätiga krav att kunna fullfölja påbörjad utbildning. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. Maj:t hemställer att vidareutbildningen av sjuksköterskor kapacitetsmässigt ökas i enlighet med motionens intentioner. GOTAB 73 3082 S 1973