mot · FW021027 · 1973-01-26 00:00:00 — av m. fl. om avveckling av den allmänna arbetsgivaravgiften. Den allmänna arbetsgivaravgiften infördes och utgjorde då av lönesumman. utgjorde denna skatt på arbetskraft för att återigen fördubblas; 1973 uppgår skatten till . Två starka skäl talar mot en beskattning av detta slag, dels förhållandevis höga kostnadsläge jämfört med andra industrinationer, dels den besvärande arbetslösheten på den svenska arbetsmarknaden. höga kostnadsläge i förhållande till utlandet talar för att företagen iakttar försiktighet med ökade kostnader, emedan svensk industris produktivitet sackat efter och konkurrensläget efter hand försämrats. Skatten på arbetskraft gör således svenska varor dyrare, vilket försvårar våra försälj ningsansträngningar i konkurrens med utländska varor såväl utomlands som i . Med hänsyn till att halva svenska industriproduktionen exporteras är det angeläget att motverka kostnadshöjningar, som försämrar industrins konkurrenskraft och därmed hotar den svenska välståndsutvecklingen. Ställda anspråk på statsmakterna i form av exempelvis ökad u-hjälp, större social trygghet eller fördelningspolitiska ambitioner kan inte förverkligas utan ordentliga industriinvesteringar, vilka står i direkt beroende av företagens ekonomiska utrymme för dessa. Arbetsgivaravgiften minskar företagens möjligheter att bl. a. investera och utgör därigenom en broms på den ekonomiska utvecklingen. Det 30-procentiga investeringsavdraget för industrins maskiner torde vara av värde för industrin. De berörda företagen måste emellertid ge vinst för att avdragsrätten skall kunna komma i fråga. Härvidlag minskar således arbetsgivaravgiften utrymmet för dylika transaktioner, eftersom denna även är avdragsgill och troligtvis i första hand kommer att dras av. Arbetsgivaravgiftens omfattning för näringslivet torde framgå vid en jämförelse med bolagsskatten. För /74 beräknas arbetsgivaravgiften inbringa , varav 3,2 från näringslivet. Denna siffra skall jämföras med de som bolagsskatten beräknas tillföra statskassan. Att arbetsgivaravgiften är en väsentlig post bland företagens kostnader är ställt utom allt tvivel. Nedanstående tabell visar de totala lönekostnaderna inklusive sociala kostnader per arbetad timme i egentlig industri 19671971 för ett antal länder. Angivelserna för resp. land är uträknade i procent av den svenska kostnaden för de olika åren. Basen är svensk valuta och hänsyn har tagits till växelkursförändringar. Uppgifterna är framräknade på grundval av uppgifter från SAF:s internationella löneöversikt Direct and total wåge costs for workers (1972) med tillägg för senaste statistik. Av tabellen kan bl. a. utläsas att de totala lönekostnaderna inklusive sociala avgifter i utgör en tredjedel av kostnaden i , medan kostnaden i , , och uppgår till ungefär drygt hälften av den svenska. Tabellen ger uttryck åt den höga levnadsstandarden som vi lyckats uppnå i vårt land men visar också de svåra konkurrensförhållanden som är förenade med denna. Löneskatten ökar gapet mellan oss och omvärlden och försämrar således vårt lands konkurrensläge. I ett läge med för svenska förhållanden osedvanligt hög arbetslöshet utgör en skatt på arbetskraft ett sällsynt olämpligt ekonomiskt instrument. Denna skatt har dessutom höjts under den innevarande lågkonjunkturen, som torde vara den djupaste . Vissa uträkningar anger att vi har en arbetslös på nio arbetande, innebärande att över 400 000 människor inte är sysselsatta på den reguljära arbetsmarknaden. Kostnaderna för den höjda arbetsgivaravgiften har flera företag tvingats kompensera med motsvarande personalinskränkningar. Andra företag har uppskjutit eller undvikit nyanställningar. En viktig faktor i sammanhanget är den negativa psykologiska effekt som den senaste höjningen av avgiften har medfört. Skulle företagen kompensera den senaste höjningen från genom personalinskränkningar skulle vi få en minskning av sysselsättningen i industrin i arbetstimmar räknat, vilket innebär 22 000 personer. Enligt vår mening talar både ekonomiska skäl och arbetsmarknadsskäl för en sänkning av skatten på arbetskraft. den principiellt viktiga aspekten att skatt inte skall utgå på arbete, som är en av flera produktionsfaktorer. Skatten får nämligen till följd att arbetskraftsintensiva företag missgynnas samt att företag som ej ger vinst skattas lika hårt som vinstgivande företag med indentisk lönesumma. Principen om skatt efter bärkraft äger inte giltighet, vilket missgynnar nyetableringar. De uteblivna nyetableringarna har särskilt missgynnat stödområdena. Stödområdena bör därför helt befrias från arbetsgivaravgiften från och arbetsgivaravgiften successivt slopas för övriga delar av landet till . De statsfinansiella konsekvenserna av arbetsgivaravgiftens slopande torde i nuvarande konjunkturläge inte verka avhållande med hänsyn till budgetens otillräckliga stimulanseffekt på ekonomin. Av budgetunderskottets 5,7 miljarder torde merparten eller 4,2 miljarder för utlåning och andra finansiella transaktioner ha ett begränsat finanspolitiskt inflytande. Underskottets storlek kompenseras mer än väl av den återhållande effekt på ekonomin som härrör från ATP-avgifter och andra socialförsäkringsavgifter. För anger nämligen den preliminära nationalbudgeten ett sparandeöverskott på 10,3 miljarder i socialförsäkringssektorn. Totalt anges ett finansiellt sparandeöverskott på hela 6,5 miljarder, vilket talar för att budgeten, sedd från totalekonomisk synpunkt, snarare är över- än underbalanserad. Slopandet av arbetsgivaravgiften i stödområdet framstår således som välmotiverad. Beträffande avgiftens successiva slopande i den övriga delen av landet ankommer det på Kungl. Maj:t att i sin ekonomiska planering föranstalta om avgiftens successiva avveckling. Med stöd av ovan hemställes att beslutar upphäva den allmänna arbetsgivaravgiften i stödområdet med verkan från samt att Kungl. anmodas planera en successiv avveckling av densamma i övrigt till . () HANS () K. A. () . () i () i Stenkyrka