mot · FW022016 · 1973-10-25 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:14S med förslag till lag om upphävande av lagen (1969:732) om postbanken, m. m. I proposition 1973:145 framläggs förslag om att slå samman postbanken och kreditbank till en enda statlig affärsbank, kallad Postoch . skall enligt förslaget överta hela verksamhet, postbankens sparrörelse samt räntebärande räkningar inom postgirot. Huvuddelen av postgiroverksamheten de icke räntebärande delarna skall däremot bibehållas som en enhet inom postverket. Efter den nya bankens tillkomst skall postverket inte bedriva någon egentlig utlånings- eller placeringsverksamhet. Uppkommande överskottsmedel, bl. a. från postgirorörelsen, skall i stället placeras på särskild räkning i . Dessutom skall ha möjligheter att vid sidan av nuvarande kontor utnyttja postens kontor och kundservice för bl. a. sin sparrörelse. Det innebär att får tillgång till ett mycket finmaskigt kontorsnät. Dessutom kommer att med nuvarande förhållanden kunna ge sina kunder service . För att andra banker då inte skall hamna i ett sämre konkurrensläge, skall postverket ha möjighet att lämna samma service till dem. Frågan om ett utbyggt samarbete mellan postbanken och har varit aktuell . När banklagstiftningen ändrades så att man i princip fick ett enhetligt system av rörelseregler för både affärsbanker, sparbanker och jordbrukskassor, utsträcktes detta genom en särskild lag till att även omfatta postbanken. Postbanken, som varit bunden till att i stor utsträckning placera sina tillgångar i obligationer och andra långfristiga lån, fick därigenom större rörelsefrihet när det gäller utlåningen. En differentiering av postbankens utlåning ansågs också angelägen av företagsekonomiska skäl, eftersom den kortfristiga utlåningen och utlåningen till industri och annan företagsamhet i allmänhet är mera lönsam. För att underlätta en sådan utveckling inledde postbanken 1970 ett visst samarbete med i enlighet med av statsmakterna angivna riktlinjer. Tanken på en sammanslagning av de båda bankerna avvisades däremot . De båda bankerna skulle sålunda bestå som skilda enheter och samarbetet byggas upp på rent affärsmässiga I den proposition som antogs av utpekades bl. a. bostadskreditgivningen, kreditgivningen till näringslivet och utlandsrörelsen som tänkbara samarbetsområden. Detta samarbete mellan de båda bankerna har bl. a. lett till att postbanken trots möjligheter härtill avstått från att i större omfattning bygga ut någon kreditprövningsorganisation, notariatrörelse och vissa andra verksamhetsgrenar. För bostadsfinansieringen bildade de båda bankerna ett särskilt bolag, , i vilket numera flertalet affärsbanker är delägare. I vissa avseenden har detta samarbete emellertid inte gett väntat resultat. Postbankens utlåning är t. ex. fortfarande i hög grad inriktad på långfristig kreditgivning, framför allt placeringar i obligationer. lönsamhet ligger till följd av detta fortfarande under andra bankers. Dessa förhållanden tillskrivs i propositionen den omständigheten, att bankerna organisatoriskt är fristående från varandra och även står i ett visst konkurrensförhållande till varandra. Otillräckliga motiv för sammanslagning Att nuvarande samarbetsformer inte i alla avseenden gett det väntade resultatet utgör emellertid enligt vår uppfattning inte tillräckligt motiv för en sammanslagning. Mycket tyder nämligen på att de vinster som kan uppnås genom en sammanslagning av postbanken och inte uppväger de nackdelar som Postbankens utbrytning ur postverket medför. Till detta kommer att postbankens uppgång i uppenbarligen kommer att bidra till att konservera den obalans som råder på kreditmarknaden mellan å ena sidan tillgången på kortfristigt och å den andra tillgången på långfristigt kapital. Överskotten från bl. a. postgirot och postbankens hittillsvarande sparrörelse kommer den nya banken av allt att döma av lönsamhetsskäl att i ökad utsträckning placera i kortfristiga krediter. Den långa lånemarknaden kommer då att undandras motsvarande medel. Sist men inte minst måste enligt vår uppfattning en sammanläggning avvisas med hänsyn till de risker för ökad maktkoncentration och ytterligare centralisering av kreditgivningen som banksammanslagning av denna omfattning skulle medföra. Verkningarna av den tilltänkta sammanslagningen är dessutom i många viktiga avseenden inte alls utredda. Vilka ersättningsregler som skall gälla för de tjänster som postverket och skall lämna varandra har sålunda helt lämnats åt sidan både i den kortfattade promemoria som ligger till grund för propositionen och i själva propositionen. Dessa ersättningsregler kommer bl. a. att ha en avgörande betydelse för postverkets framtida ekonomi. Det måste enligt vår uppfattning betraktas som anmärkningsvärt att föreläggs förslag om sammanläggning innan det är klarlagt hur de ekonomiska mellanhavandena mellan postverket och skall regleras. Som bevis för att sammanläggningsfrågan inte blivit tillräckligt utredd kan också anföras att båda de statliga organ som är specialiserade på organisationsfrågor statskontoret och vid remissbehandlingen av departementspromemorian inte ansett sig ha underlag för att kunna ta bestämd ställning i principfrågan. Statskontoret anser det nödvändigt med en mer förutsättningslös och djupgående analys av problemen än som presenteras i departementspromemorian. Många remissinstanser har också uttalat sig kritiskt mot en sammanslagning över huvud taget eller varit tveksamma. Endast ett fåtal har oreserverat stött tanken på en sammanslagning. Utvecklingen inom det svenska affärsbanksväsendet kännetecknades fram till i böljan av bl. a. av en fortlöpande minskning av antalet banker och en därmed följande koncentration av kapitalresurserna. Sedan antalet egentliga affärsbanker minskat till ett 15-tal, intog statsmakterna under de närmast följande årtiondena en restriktiv inställning till ytterligare sammanslagningar. 1 praktiken upprätthölls ett direkt förbud mot sammanslagningar av affärsbanker. Detta förhållande bröts när regeringen med stöd av en majoritet i 1971 gav sitt samtycke till sammanslagningen av Skandinaviska banken och enskilda bank. De fusionerande bankföretagen och deras aktieägare erhöll även de lättnader i beskattningen som kan utgå vid vissa fusioner. underströks från vårt håll att bildandet av SE-banken av allt att döma skulle påverka konkurrenssituationen kraftigt och leda till växande krav på ytterligare banksammanslagningar. Denna bedömning har också visat sig riktig. Två av de kvarvarande affärsbankerna, bank och Smålandsbanken slogs samman 1972. Till detta kommer genomförda eller planerade fusioner inom bl. a. sparbankssektorn, i vissa fall mellan redan tidigare stora enheter. En sammanslagning av postbanken och skulle påskynda denna koncentrationsprocess inom bankväsendet. Mätt efter balansomslutning skulle bli landets största bank med tillgångar på ca . Det är uppenbart att detta åtminstone medför stora risker för ökad maktkoncentration samt starkare beroende för företagen, särskilt de mindre och medelstora, av en eller ett par kreditgivare. Därmed ökar också bankinflytandet över näringslivet som helhet. Som tidigare berörts finns det risk för att en sammanslagning av postbanken och också kommer att påverka förhållandena på själva lånemarknaden negativt. Allt tyder på att bristen på långfristigt kapital kommer att bestå . Postbankens traditionella inriktning på långfristiga placeringar, inte minst i vad gäller bostadssektorn, kommer av allt att döma att avlösas av en mera kortfristig a. riksbanksfullmäktige framhållit i sitt yttrande över departementspromemorian står här företagsekonomiska och samhällsekonomiska intressen delvis mot varandra. Vi delar riksbanksfullmäktiges uppfattning att de företagsekonomiska intressena i ett sådant fall inte kan få vara ensamt avgörande. Om det nuvarande samarbetet mellan postbanken och inte fungerar på ett tillfredsställande sätt, bör enligt vår uppfattning också andra alternativ än sammanslagning av de båda bankinstituten prövas. Det borde bl. a. ligga nära till hands att undersöka möjligheterna för ett samarbete mellan postbanken och de institut som inrättats för de mindre och medelstora företagens försörjning med långfristigt kapital. Som motiv för en sammanslagning anförs i propositionen också bl. a. industrins behov av mycket stora kapitaltillskott på en gång. Behovet av sådana kapitaltillskott till industri, handel och energiförsörjning gäller emellertid i allmänhet långfristiga lån. av nuvarande storlek kan däremot mycket väl klara den kortfristiga kreditgivningen. De ekonomiska mellanhavandena mellan postverket och har som tidigare nämnts lämnats helt öppna i propositionen. Detta gäller både räntesättningen på de medel som postverket enligt förslaget skall placera på särskilt konto i och ersättningen för de kontorstjänster m. m. som postverket kommer att lämna . kommer vid banksammanslagningen av allt att döma att gå miste om nettoinkomster, som betydligt överstiger postbankens nuvarande vinst. Den del av postgirorörelsen som stannar kvar i postverket är nämligen i dagens läge inte självbärande. Banksammanslagningen kommer då av allt att döma att redan på kort sikt ge utslag i taxehöjningar eller inskränkningar i själva postservicen. har kunnat stabilisera sin ekonomi. Delvis har detta skett till priset av portohöjningar och en försämrad service med bl. a. indragningar av fasta postkontor i glesbygder. Om huvuddelen och därtill den mest lönsamma delen av postbanken bryts ut ur postverket, finns det uppenbara risker för att postverkets ekonomi snabbt kommer att försämras igen. I Postbankens bokslut uppvisar den del av postgirorörelsen som är tänkt att vara kvar i postverket ett underskott på 64 milj. kr. medan den verksamhet som skall övertas av uppvisar ett överskott på 126 milj. kr. Enligt postens egna beräkningar skulle avgifterna för in- och utbetalningskort inom postgirot behöva höjas från till . och för att postverket skall kunna kompensera sig för ett sådant inkomstbortfall. Brevportot skulle behöva höjas med för att ge motsvarande inkomsttillskott. En sammanläggning av postbanken och kommer också att påverka postverket i andra avseenden. Det är uppenbart att servicen till kunder på postkontoren leder till speciella Redan nu är postkontoren mycket hårt belastade . Sammanslagningen har bl. a. av detta skäl mött mycket starkt motstånd från den närmast berörda personalen. Det måste också ifrågasättas om man kan begära att en personalkategori (de postanställda) i längden skall påta sig uppgifter som t. ex. lördagstjänstgöring, som en jämställd kategori (de bankanställda) inte är villig att acceptera. Mycket talar sålunda för att det i propositionen föreslagna arrangemanget med viss bankservice på postkontoren även inte kommer att kunna upprätthållas . I stället kan man enligt vår uppfattning räkna med bestämdare krav från postpersonalens sida beträffande lördagsstängt. Lördagsstängning av postkontoren skulle givetvis innebära en starkt försämrad service för den stora allmänheten. De former för samarbetet mellan postverket och som föreslås i propositionen är inte heller i alla avseenden konkurrensneutrala gentemot andra banker. Det måste t. ex. ifrågasättas, om postverket under alla förhållanden skall vara pliktigt att placera sina överskottsmedel i och att leverera in utländska valutor m. m. dit. Det strider mot den princip som tillämpas på andra håll inom den statliga förvaltningen, där avkastningen skall vara avgörande för hur medlen skall placeras. Med hänvisning till det anförda hemställer vi 1. att avslå proposition 1973:145 angående sammanslagning av postbanken och kreditbank samt upphävande av lagen om Postbanken, 2. att hos Kungl. Maj:t anhålla om tillsättande av en parlamentarisk utredning beträffande postbankens framtida verksamhetsinriktning. . () i Skegrie () i Glömminge () () i Luttra