mot · FW021706 · 1973-04-03 00:00:00 — av i Skegrie m. fl. i anledning av Kungl. Majås proposition 1973:S5 angående omlokalisering av viss statlig verksamhet. Maj:ts proposition 1973:55 redovisas förslag till en andra etapp av omlokalisering av statlig verksamhet. Bland de myndigheter som föreslås bli lokaliserade till orter utanför ingår statens jordbruksnämnd, som enligt förslaget skall förläggas till . är ett tämligen litet ämbetsverk (f. n. knappt 150 anställda) som likväl fullgör ett flertal ganska speciella uppgifter. Av stor samhällsekonomisk betydelse är nämndens verksamhet med prisregleringarna för jordbruket och fisket. Bland nämndens uppgifter ingår också ansvaret för livsmedelsberedskapen. Enligt gällande planering skall nämnden utgöra kärnan i det centrala ransoneringsorgan på livsmedelsområdet som kan behöva upprättas i ett krisläge. I den beslutande nämnden ingår, förutom dess chef, representanter för producenternas organisationer samt för löntagarna och för livsmedelsindustri och handel. Med denna konstruktion har man bl. a. avsett att ge de olika intressen som berörs av prisregleringarna en möjlighet att gemensamt söka lösningar på alla de svåra problem som nödvändigtvis är förbundna med denna verksamhet. Prisregleringarna engagerar nämnden och dess kansli i helt olika avseenden under skilda stadier. Prisregleringssystemen måste ständigt överses för att vara anpassade till förändrade förutsättningar och till nya värderingar. Denna anpassning sker så gott som ständigt och i flera olika konstellationer. Parlamentariska eller andra av Kungl. Maj:t tillsatta kommittéer får ta hand om de mera omfattande och principiella frågorna. Arbetsgrupper med representanter för myndigheter, organisationer och företag får utreda mera avgränsade frågor. I vilken regi alla dessa utredningar än sker, kräver de nödvändigtvis både tillgång till den expertis som jordbruksnämndens personal utgör och samverkan av ett stort antal parter, av vilka de allra flesta är och kommer att förbli knutna till . Man kan därför inte tänka sig att denna utredningsverksamhet förläggs till . Resultatet av en flyttning av jordbruksnämnden till skulle alltså bli antingen att dessa utredningar fick lov att ske utan medverkan av nämndens personal eller också att personalen i fråga måste vistas i den tid utredningarna kräver det, medförande såvitt möjligt allt erforderligt bakgrundsmaterial. 1 det förra fallet skulle man alltså förlora kontakten mellan utredarna och dem som har erfarenhet av prisregleringens tillämpning och som skall föra utredningarnas intentioner ut i praktiken. I det senare fallet skulle effekten bli att nyckelpersonal hos nämnden blir bunden av utrednings arbete på annan plats i en utsträckning som, alldeles oavsett personalens möjligheter att stå ut med sådana arbetsförhållanden, måste försvåra de löpande ärendenas handläggning i hög grad. När det gäller tillämpningen av prisregleringarna föreligger samma situation av samverkan mellan ett stort antal instanser. Man får komma ihåg att prisregleringarna framför allt tar sig uttryck i ett system av införselavgifter och s. k. interna avgifter, i viss mån också s. k. kvantitativa regleringar. De berör alltså mycket handgripligt stora grupper av företag och organisationer som blir utsatta för pålagor och inskränkningar i sin handlingsfrihet. Å andra sidan har man också byggt upp omfattande regleringsanordningar för att avlägsna inte önskvärda biverkningar av avgiftssystemen. Exempelvis ser man till att svenska livsmedelsindustrier får tillgång till råvaror till sådana priser att de får möjlighet att konkurrera med utländska företag på lika villkor. De avgifter som tas upp inom ramen för jordbruksregleringen rör sig om ca , varav ca 0,5 miljarder utgör avgifter vid införsel. Ändringar i införselavgifter inträffar i genomsnitt en å . Till jämförelse kan nämnas att tulluppbörden totalt uppgår till inemot 1 miljard och att tullarna är fasta under ganska långa tidsperioder. Det är alldeles uppenbart att ett regleringssystem, som är så omfattande och differentierat och som har så stora ekonomiska verkningar för många parter som prisregleringen för jordbrukets produkter, ställer särskilda krav på fortlöpande kontakt och överläggningar med alla berörda. Om vi till en början tänker på frågor som berör utrikeshandel och handelspolitik, vet vi alla vilken framträdande roll jordbrukets och livsmedelsindustrins produkter har spelat i samband med de europeiska integrationsfrågorna och när det gäller det internationella samarbetet i fråga om tullar och handelspolitik i övrigt. Detta förhållande har medfört att jordbruksnämnden på hemmaplan är mycket starkt engagerad i ett arbete som är gemensamt för flera olika departement, för tullen och kommerskollegium samt för ett antal näringsorganisationer och företag, alla med placering i . Verksamheten har i betydande utsträckning karaktären av ett fortlöpande lagarbete med täta sammanträffanden. Representanter för nämnden deltar också i stor utsträckning i konferenser och överläggningar på olika platser i utlandet inom de internationella organ som verkar på området. Härigenom bidrar man till bevakningen av vårt lands intressen i sammanhanget. Och omvänt kan nämndens experter på handelspolitiska frågor bevaka att nämnden i den löpande prisregleringsverksamheten håller sig inom de ramar som anges av våra handelspolitiska förpliktelser. Att placera dessa experter i förefaller helt uteslutet med hänsyn till de krav som detta kvalificerade, specialinriktade och i allmänhet ytterst brådskande samarbete ställer. Kommerskollegiet har utförligt beskrivit kontaktbehovet mellan kollegiet och nämnden och framhållit hur de nödvändiga kontakterna skulle försvåras vid en omlokalisering. Men även tillämpningen av de sidor av prisregleringen som inte har direkt handelspolitiska aspekter innebär intresseavvägningar som förutsätter möjlighet till snabba och direkta kontakter med berörda parter. Givetvis får man förutsätta att sådana överläggningar sker per telefon i de fall då så är möjligt. Men det ligger i sakens natur att komplicerade angelägenheter som berör ett flertal intressenter, exempelvis enskilda importörer contra producentintressen, eller konkurrerande organisationsformer inom handel och livsmedelsindustri, inte kan handläggas på kansliplanet utan direkt konfrontation av olika synpunkter vid ett eller flera beredningssammanträden. I , där den alldeles övervägande delen av de intressenter det här gäller är förlagda eller representerade, kan sådana sammanträden organiseras snabbt och avverkas utan större tidsförlust för deltagarna. Ett aktuellt exempel på behovet av sammanträdeskontakt i det löpande arbetet lär vara den verksamhet som har organiserats för att lösa de problem som uppstår i samband med prisstoppet på livsmedelsområdet. I det avseendet är jordbruksnämnden och pris- och kartellnämnden särskilt ålagda att samarbeta. Detta sker främst i den s. k. prismätningsgruppen, i vilken ingår, förutom representanter för de båda myndigheterna, företrädare för jordbrukets förhandlingsdelegation och för konsumentdelegationen. har regeringen föreslagit ändringar i prisregleringslagen som tar sikte på att förordnanden om prisstopp skall bli ett mera normalt inslag bland instrumenten på det ekonomiskt-politiska området. Jordbruksprisregleringen, så som den nu är uppbyggd, förutsätter i princip fri prisbildning inom ramen för avgiftssystemets effekter. Därför innebär ofrånkomligen prisstopp på livsmedelsområdet många komplikationer av administrativ natur. Härvid är det inte bara fråga om den i och för sig enkla åtgärden att ge producenterna ersättning av budgetmedel, utan svårigheterna består bl. a. i sådana förändringar i konkurrensförutsättningarna för importörerna som uppstår då utlandspriserna stiger men den inhemska prisnivån är låst. Av flera skäl måste vi nämligen alltid räkna med viss import av livsmedel. Sådana och andra liknande frågor kräver givetvis ett ständigt samråd mellan SPK och jordbruksnämnden på kansliplanet, liksom också många och ingående överläggningar med berörda parter. Även jordbruksnämnden som beslutande instans blir hårt engagerad i detta sammanhang. Så har exempelvis nämnden nödgats vidta en hel rad justeringar både av införselavgifter och av s. k. interna avgifter med anledning av prisstoppet. Att bemästra en situation där prisstopp råder på livsmedel måste förvisso vara utomordentligt svårt för en regleringsmyndighet som är förlagd till . De krav som en sådan situation ställer på samarbete med SPK, överläggningar med berörda parter och snabb handläggning i berednings- och beslutsstadiet kan över huvud inte uppfyllasvid en sådan lokalisering. SPK harju också med hänsyn till dessa olägenheter förordat att den ifrågasatta utflyttningen av jordbruksnämnden inte kommer till stånd. När det gäller tillämpningen av prisregleringarna på jordbruksområdet måste man också fästa stort avseende vid de s. k. regleringsföreningarna i . Dessa ekonomiska föreningar har som bekant till uppgift främst att omhänderha sådan verksamhet av mera kommersiell natur som inte lämpligen kan skötas av jordbruksnämnden som myndighet. Föreningarnas medlemmar är vissa företag och stora centrala organisationer inom respektive branscher. I styrelserna sitter, förutom representanter för det allmänna och för konsumentintresset, företrädare för jordbruket, handeln och industrin. Genom denna anordning har man funnit en form för samverkan med näringslivet och för tillvaratagande av dess expertis under full insyn från konsumentsidan och med direktivrätt för det allmänna. En förutsättning för att sådana organ skall kunna fullgöra sina kommersiella uppgifter på avsett sätt är dock givetvis att deras styrelser och arbetsutskott kan sammanträda så snabbt och så ofta som situationen kräver och att föreningarna har en från affärssynpunkt lämplig lokalisering. Eftersom ingen av de ledamöter det gäller torde ha någon kommersiellt betingad anknytning till men däremot ett stort antal av dem är knutna till företag och organisationer i , framstår en förläggning av föreningarna till som helt orealistisk om man vill bibehålla föreningarnas arbetsmöjligheter intakta. Med hänsyn till att föreningarna är organ för jordbruksnämnden och skall arbeta i harmoni med nämndens reglerande verksamhet ingår chefstjänstemän från nämnden i föreningarnas styrelser. Enligt vad vi inhämtat är dessa tjänstemäns arbete i föreningarna mycket omfattande. Det inskränker sig inte till deltagande i de i och för sig mycket talrika sammanträdena i styrelser och arbetsutskott utan sker också ofta genom överläggningar med föreningarnas ordförande och deras verkställande tjänstemän. En sådan intensiv samverkan är säkerligen nödvändig, men den skulle givetvis inte bli möjlig att upprätthålla om nämnden skulle förläggas till . I de prisregleringssystem vi nu har för jordbruket och fisket ingår som bekant återkommande överläggningar, de s. k. prisförhandlingarna. De stora prisförhandlingarna för jordbruket föregår varje ny avtalsperiod, och dessemellan förekommer förhandlingsomgångar varje halvår inför utlösningen av den s. k. inflationsregeln. Att omhänderha dessa överläggningar och lämna regeringen förslag till åtgärder brukar regeringen vanligen uppdra åt jordbruksnämnden, men , 1966 och 1968, har uppdraget lämnats åt särskilda kommittéer, de s. k. priskommittéerna. Oavsett vem som haft ansvaret för överläggningarna har dessa ägt rum under omfattande och kontinuerlig medverkan av personal från jordbruksnämndens kansli, såväl från utredningssidan som från varubyråerna och andra fackenheter. De organ med vilka överläggningarna skall förås är å ena sidan jordbrukets förhandlingsdelegation, å andra sidan konsumentdelegationen. Förhandlingarnas tidsutdräkt och förlopp kan variera mycket; det är också bekant att det har förekommit att man har nödgats lyfta upp dem på regeringsplanet för att komma till resultat. 1 propositionen har man utgått ifrån att också förhandlingsverksamheten skall äga rum i vid en förläggning av jordbruksnämnden dit. Denna tanke torde då förutsätta, förutom att jordbrukets förhandlingsdelegation finns på platsen, att konsumentdelegationen finns där samt att i förekommande fall priskommittén skall bedriva sitt arbete i . Med hänsyn till delegationernas sammansättning förefaller det knappast möjligt att de skall kunna i erforderlig utsträckning delta i prisförhandlingar i , vilka kan komma att pågå . Av de 16 ledamöterna och suppleanterna i konsumentdelegationen är 13 genom sitt arbete knutna till centrala organisationer eller andra verksamhetsfält i . Detsamma gäller delegationens sekreterare. En annan svårighet med Jönköpingsförläggningen innebär givetvis priskommittéerna. Då sådana har tillsatts torde orsaken ha varit att man ansett situationen kräva en instans med särskilt nära förbindelse till kanslihuset. Att en kommitté med sådan sammansättning skulle kunna förlägga sin verksamhet till under de tidsperioder det här kan bli fråga om förefaller också föga sannolikt. Skulle man däremot vilja förlägga priskommitténs enheter till , står man inför dilemmat att behöva förflytta en del av jordbruksnämndens personal, tillika med allt tänkbart material för behövliga utredningar, till . Den personal det då gäller är nyckelpersonal som inte rimligen kan vara borta från sin ordinarie arbetsplats under så långa tider som det här kan gälla. En lokalisering till skulle också medföra speciella svårigheter för jordbruksnämnden som beslutande organ, närmast i fråga om dess bemanning och arbetssätt. Till ledamöter i nämnden har man brukat förordna personer med en framskjuten ställning inom centralorganisationer för löntagare, producenter, handel och industri. Med tanke på nämndens betydelsefulla och kontroversiella uppgifter torde det vara nödvändigt att nämndens ledamöter har en sådan position. Endast i sådant fall kan man påräkna att nämndens avgöranden blir samförståndslösningar som respekteras av de intresseorganisationer det gäller. Men personer i denna ställning tillhör regelbundet de mest arbetstyngda, och det förefaller ytterst osannolikt att de skulle kunna stå till förfogande för uppdrag som ledamöter i jordbruksnämnden om nämnden skall hålla sina sammanträden i och om prisförhandlingarna skall äga rum där. De löpande ärenden som avgörs av nämnden i plenum är ofta av brådskande natur, med påföljd att sammanträde ej sällan måste utsättas med kortaste varsel. Det lär ej heller vara ovanligt att ett plenarsammanträde får ajourneras någon eller för fortsatta utredningar och kontakter med berörda parter. Ett sådant arbetssätt är i viss utsträckning nödvändigt, och det är även möjligt tack vare att nämndens kanslilokaler är centralt belägna i . Om alltså den önskvärda rekryteringen av jordbruksnämndens ledamöter och behovet av snabbhet och flexibilitet i nämndens sätt att arbeta ter sig svårförenliga med en lokalisering till redan när det gäller nämndens löpande arbete, framstår det som alldeles uteslutet att nämndens ledamöter skulle kunna stå till förfogande i under de perioder av varierande tidslängd då prisförhandlingar pågår. En annan viktig arbetsuppgift som skulle råka i farozonen vid en utlokalisering är nämndens ansvar för livsmedelsberedskapen. Nämnden ingår i detta avseende i den krets av myndigheter som sammanfattas under benämningen det ekonomiska försvaret. Arbetet inom det ekonomiska försvaret och samordningen med övriga försvarsansträngningar sker i synnerligen stor utsträckning genom olika arbetsgrupper vari ingår representanter för berörda departement, civila och militära myndigheter, branschorganisationer, företag och sammanslutningar. Det stora antalet instanser som är inkopplade i denna samverkan och det förhållandet att dessa i största utsträckning har sitt hemvist i måste rimligen innebära att denna verksamhet även i fortsättningen förblir förlagd dit. möjligheter att medverka blir då beroende av i vad mån man får resurser för att fungera för det löpande arbetet i och för den mycket intensiva sammanträdesverksamheten i . Det bör framhållas att överstyrelsen för ekonomiskt försvar har uttalat, att en utlokalisering av nämnden skulle bli ytterligt besvärande för en effektiv samordning av verksamheten inom det ekonomiska försvaret. Även i detta sammanhang har pris- och kartellnämnden reagerat. SPK har betonat det nära samarbete som måste äga rum mellan de båda nämnderna både vid beredskapsplaneringen och i en akut krissituation. skall också vara central regleringsmyndighet i kristid såvitt gäller livsmedel, fodermedel och andra jordbruksförnödenheter. Detta innebär att jordbruksnämnden i en bristsituation skall fungera som livsmedelskommission och sålunda ha ansvaret för alla ransoneringar, handelsregleringar, tillverkningsregleringar, produktionsbefrämjande åtgärder m. m. framför allt på livsmedelsområdet. Planen att jordbruksnämnden skall ha dessa uppgifter utgör ett led i den generella planering av det ekonomiska försvaret som innebär att de myndigheter och andra organ som i fredstid arbetar inom ett visst försörjningsområde också skall ha hand om beredskapsplaneringen och i ett krisläge ansvara för krisregleringarna på området. Det framstår som alldeles klart att en sådan planering inte går att förena med en placering av jordbruksnämnden i . Att ha en livsmedelskommission arbetande i i ett akut läge är givetvis uteslutet av praktiska skäl. Och alternativet att tillskapa en livsmedelskommission i skulle innebära att man på detta centrala försörjningsområde övergav principen att bygga upp krisorganen på grundval av de organ som arbetar inom försörjningsområdet i fredstid och även ansvarar för krisplaneringen. Därigenom skulle man ofrånkomligen försämra och fördyra vår beredskap när det gäller försörjningen med livsmedel. Och även om ingen vill tänka sig en situation när vår beredskapsplanering verkligen behöver fungera, är vi medvetna om att den är nödvändig och måste vara så rationell som möjligt. Förslaget att lokalisera ut jordbruksnämnden och jordbruksförhandlingarna aktualiserar en rad svåra frågor, av vilka vi här har pekat på några. har avstyrkt en utflyttning, liksom också ett antal myndigheter och andra organ med vilka nämnden har ett nödvändigt samarbete. Det ter sig redan från början egendomligt att lokalisera ut ett verk som är så kontaktintensivt och som har ett så centralorienterat kontaktmönster som jordbruksnämnden. Delegationen för lokalisering av statlig verksamhet har också själv funnit att jordbruksnämnden intar en särställning bland de myndigheter delegationen kartlagt genom att dess kontakter i så hög grad vetter mot bransch- och intresseorganisationer. Nämnden har själv sammanfattningsvis i sitt remissyttrande förklarat att de svårigheter som blir följden av en utlokalisering skulle medföra en fundamental försämring av dess arbetsmöjligheter, en försämring som skulle leda till att nämnden ej kunde fungera i nuvarande former och sammanhang. Propositionen ger enligt vår mening inte möjlighet att på denna punkt bedöma verkningarna av förslaget och att väga dessa verkningar mot våra lokaliseringspolitiska önskemål. Som i Jönköpingslän betonat, medför förslaget att lokalisera jordbruksnämnden till i och för sig inte någon mera avsevärd lokaliseringseffekt. Vi har ett fungerande system och en beprövad organisation för prisförhandlingarna och den löpande prisregleringen. Om förutsättningarna för denna ordning faller bort, måste något annat komma i dess ställe. Detsamma gäller vår organisation och planering för försörjningsberedskapen på livsmedelsområdet. bör ej genom att nu bifalla förslaget om utlokalisering av jordbruksnämnden försätta sig i den situationen att senare nödgas acceptera sådana icke önskvärda konsekvenser, vilkas betydelse i brist på närmare utredning nu ej kan bedömas. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställes att beslutar att lokalisering av statens jordbruksnämnd till skall anstå i avvaktan på närmare utredning och prövning av de med en sådan lokalisering förenade följderna, varvid även bör prövas huruvida utlokalisering över huvud taget bör ske av jordbruksnämnden. . () i Skegrie () () GOTAB 73 3643 S 1973