mot · FW021752 · 1973-04-05 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:44 angående ändringar i skatteutjämningssystemet för kommunerna m. m. Maj:ts proposition 1973:44 angående ändringar i skatteutjämningssystemet för kommunerna m. m. har landets kommuner hänförts till fem skattekraftklasser med en garanterad skattekraft på 95 respektive 100, 110, 120 och av medelskattekraften. Den garanterade skattekraften är av fundamental betydelse för en kommuns möjlighet att till en rimlig utdebitering lämna en tillfredsställande service åt sina innevånare. Som exempel härpå kan anges att 1 %-enhet av medelskattekraften motsvarar en inkomst av ca /skkr. I propositionen framhålles att det skulle vara motiverat med en anpassning av den garanterade skattekraften till vederbörande kommuns kostnadsläge. Finansministern framhåller dock att det saknas material för en bedömning av skattekraftgarantin för de enskilda kommunerna. Sedan kommunsammanläggningarna genomförts fr. o. m. och den kommunalekonomiska utredningen samlat in och bearbetat material beträffande de nya kommunerna kommer det dock att finnas bedömningsunderlag för mer nyanserade bedömningar av kostnadsläge och rättvisande skattekraftgarantier. Vi ansluter oss till tanken på att kommunens kostnader, föranledda av faktorer utanför kommunens egen kontroll, såsom prisläge och strukturella förhållanden, till stor del bör avgöra den garanterade skattekraftens storlek. Vi har inte heller något att erinra mot att man i viss utsträckning lägger regionalpolitiska aspekter på frågan. När det gäller de faktorer som påverkar en kommuns kostnadsläge är kommunens ålderstruktur av mycket avgörande betydelse. En stor andel pensionärer och/eller en stor andel barn och ungdomar i en kommun medför automatiskt stora merkostnader i jämförelse med en kommun med en mer normal åldersfördelning. Det bör framhållas att i en normal primärkommun av utdebiteringsbehovet direkt kan hänföras till åtgärder för barn, ungdom och pensionärer. När det gäller landstingssektorn har det i flera sammanhang klart dokumenterats att vårdinsatsen för personer i de högre åldersklasserna är minst fyra fem gånger så hög som för populationen i sin helhet. Bland de många kommuner i de södra och mellersta delarna av landet som placerats i den lägsta garantiklassen () finns ett stort antal kommuner, som har en från kommunalekonomisk synpunkt mycket ogynnsam åldersstruktur. Dessa kommuner har alltså ett särskilt högt kostnadsläge för vilket de inte erhåller någon extra kompensation. Detta innebär att de antingen måste ge de stora konsumentgrupperna barn, åldringar och sjuka en lägre standard än i normalkommunen eller också ha en högre utdebitering än vad som normalt förekommer. Även om det i nuvarande läge inte är möjligt att nyansera indelningen av kommunerna i det föreslagna 95 %-området med hänsyn till olikheter i åldersstruktur, anser vi det vara skäligt att kommuner i den lägsta garantiklassen () och som har en påfallande ogynnsam åldersstruktur får möjlighet att erhålla extra skatteutjämningsbidrag. Med åberopande av vad ovan anförts får vi därför hemställa att vid behandlingen av propositionen 1973:44 måtte uttala, att extra skatteutjämningsbidrag skall kunna utgå med högst av medelskattekraften till kommuner som har en från kommunalekonomisk synpunkt ogynnsam åldersstruktur. () () N.YNGVE () i Trobro () () HANS () i () () GOTAB 73 3667 S 1973