mot · FW021469 · 1973-01-26 00:00:00 — av m. fl. angående teknisk forskning och industriell utveckling Sammanfattning Den höga arbetslösheten har inte enbart varit en konjunkturföreteelse. Den har också sin grund i att företag och produkter slagits ut utan att nya kommit i stället. Under större delen av har företagen satsat betydligt hårdare på produktion än forskning och utveckling. har t. o. m. en nedgång i industrins FoU-verksamhet skett. Om de tekniska framstegen gått i samma takt som produktionen och inriktats på vissa väsentliga områden kunde den industriella utvecklingen varit annorlunda. Nedläggningshotade branscher och företag skulle ha kunnat finna nya tillverkningsprocesser och rutiner som gjort det möjligt för dem att överleva. Mot denna bakgrund föreslås i motionen en rad åtgärder för att stimulera teknisk forskning och industriell utveckling. o Möjligheterna för teknisk grundforskning måste förbättras; i realiteten har anslagen till sådan forskning skurits ner kraftigt. Vi föreslår att utöver vad Kungl. föreslagit anvisar 5 milj. kr. att via Styrelsen för teknisk utveckling fördelas till teknisk grundforskning. o Företagens möjligheter och intresse av att hålla FoU-verksamheten på en hög nivå bör stimuleras genom ett system med statliga beställningar av civila FoU-arbeten på samma sätt som skett i vad gäller försvaret. o Företagens villighet och förmåga att driva och medverka i forskningsoch utvecklingsprojekt bör ökas bl. a. genom att de ges möjlighet att göra skattefria avsättningar till forskningsfonder. o Ett nära forskningsmässigt samarbete mellan universitet, näringsliv, högskolor och företag är angeläget; mycket talar för att en utbyggd uppdragsforskning bör organiseras i form av särskilda institut knutna till universitet och högskolor; förslag om uppdragsforskningens utformning bör föreläggas . I särskild motion har vi framlagt förslag om åtgärder att stimulera produktutvecklingen i mindre och medelstora företag. I motion nr 1320 till riksdag framhölls att vetenskapens och forskningens internationalisering samt hög industriell beredskap skapat goda förutsättningar för företag i olika länder att mycket snabbt inhämta det tekniska försprång och marknadsförsprång som en innovation i form av en produkt eller en process kan skapa. har råvarornas betydelse för industrins internationella konkurrenskraft sjunkit och alla industriländer satsat på ny teknik i en takt som kan vara svår att följa. Dessa förhållanden har lett till att svensk industri, som byggt sin konkurrenskraft på råvarutillgångar, tekniskt försprång och hög kvalitet, kommit i ett nytt läge. Övriga industriländer har hunnit i fatt och på en del sektorer gått förbi svensk industri. De två förlorade åren i svensk ekonomi, 1971 och 1972, har ställt innovationstakten och förmågan till förnyelse inom svensk industri i centrum. Den höga arbetslösheten under den utdragna lågkonjunkturen har inte enbart varit en konjunkturföreteelse. Den har också sin grund i att arbetstillfällen, som fallit bort när produkter och metoder åldrats och konkurrerats ut, inte ersatts av nya arbetsuppgifter, knutna till nya och konkurrenskraftiga produkter. Att siffermässigt och exakt visa på förändringar i innovationstakten inom näringslivet erbjuder självfallet problem. Någon säker statistik på området finns inte. Att det skett en nedgång framgår dock om man ser till utvecklingen på patentområdet och beträffande forsknings- och utvecklingsverksamheten inom företagen. I vad gäller antalet patentansökningar skedde en stagnation , och av har t. o. m. en viss nedgång skett. Antalet patentansökningar är dock ett mycket grovt mått på innovationstakten inom företagen. Om man tar hänsyn till tänkbara felkällor är det emellertid troligt att nedgången är kraftigare än vad som återspeglas i statistiken. Som vi påvisade i vår motion till riksdag har också industrins satsning på forskning och utveckling gått ner kraftigt. svarade den industriella forskningen i vårt land för av BNP. Industrins produktionsvolym ökade med i genomsnitt , medan forsknings- och utvecklingsinsatserna ökade med . För de mest forskningsintensiva branscherna var siffran . Om man låter forskningsinsatsen i industrin vara en approximation för teknisk utveckling så skulle ovannämnda uppgifter tyda på att produktionen drevs fram betydligt hårdare än tekniken under större delen av , dvs. ökade nästan dubbelt så mycket . Den tekniska utvecklingen genererad inom landet har inte varit särskilt anmärkningsvärd. Även i absoluta tal kan en viss nedgång i industrins forsknings- och utvecklingsaktivitet noteras. var sysselsättningsnedgången i FoU-verksamhet . Investeringsutgifterna för forsknings-och utvecklingsändamål sjönk med . I detta avseende har det f. ö. skett en successiv nedgång under större delen av . Även på driftssidan skedde en mindre nedgång, mätt i fast penningvärde. För utvecklingen har något statistiskt material ännu inte Det är dock helt uppenbart att den ökade satsning som företagen planerade inte realiserats. Tvärtom tyder mycket på att det skett en ytterligare nedgång. En faktor bakom den minskade satsningen på långsiktigt FoU-arbete är otvivelaktigt den successivt sänkta självfinansieringsgraden och den pressade lönsamheten i företagen. Från många håll har hävdats att företagens nuvarande och framtida lönsamhet är för låg för att de skall kunna våga sig på offensiva investeringar i nya produkter. Kostnadsutvecklingen har ansetts vara så kraftig att den kan utgöra ett hot mot både etablerade och nystartade företag. Företagare och innovatörer som inte tror att ansträngningar och investeringar för att ta fram nya produkter och metoder kommer att kunna ge avkastning och lönsamhet avstår gärna från att satsa energi och pengar. Detta triviala förhållande innebär att i tider då företagens förväntan på framtida lönsamhet är vikande allt färre innovationer når över den lönsamhetströskel som deras upphovsmän anser att de bör orka med. Ökningen av företagens kostnader, avgifter och skatter har livligt diskuterats . Denna diskussion skall inte närmare beröras här. Däremot skall konstateras att om samhället av olika skäl vill öka företagens skatter, avgifter och andra pålagor så måste kraven på nyhetsvärde, originalet och möjligheterna att snabbt nå marknadsförsprång ökas på produkter och metoder som skall marknadsföras. Detta gäller inte bara produkternas utformning. Patentoch mönsterskydd måste också utnyttjas i ökande utsträckning. Produktionen måste snabbt komma igenom inkömingssvårigheter. Marknadsföringen måste vara snabb, och stort försprång framför efterföljare måste etableras så att priserna kan hållas uppe. Finansieringen måste ske i administrativt lättarbetade former och vara uthållig genom hela utvecklingsarbetet. Om de tekniska framstegen gått i samma takt som produktionen och dessutom inriktats på vissa väsentliga områden skulle den industriella utvecklingen sannolikt varit annorlunda. Nedläggningshotade branscher och företag skulle ha kunnat finna nya tillverkningsprocesser och rutiner som gjort det möjligt för dem att överleva. Det borde ha givits möjligheter att undvika stress- och bullerskador, förtidspensionering m. m. I motion 1972:1320 betonades att den snabba tekniska och ekonomiska utvecklingens fördelar måste vägas mot de faror och problem som den genererar. Som vi då framhöll är huvudfrågan inte ökad tillväxt eller ej. Den är i stället hur man skall förena ett effektivt utnyttjande av resurserna med fördjupade välfärdsmål och därigenom åstadkomma en socialt balanserad tillväxt. Detta gör det nödvändigt att på central nivå mycket mer långsiktigt än söka bedöma konsekvenserna av den nya tekniken och att på ett hårdare sätt styra den teknisk-ekonomiska utvecklingen. Man får då inte heller glömma bort att en hög innovationstakt inom näringslivet i sig också är en förutsättning för att kunna 1* 1973. bemästra många av de problem som vi brottas med . Det bör också påpekas att enskilda nationer knappast har någon större möjlighet att påverka takten i den tekniska och ekonomiska utvecklingen. Den internationella konkurrensen är i många branscher sådan att endast företag med hög och ökande produktivitet kan överleva. Därtill kommer att det under överskådlig framtid torde vara omöjligt att hålla tillbaka sådant utvecklingsarbete som kan medföra produktivitetsökning och friställning av arbetskraft utan att hämma det utvecklingsarbete som kan ge nya internationellt konkurrenskraftiga produkter. Sambandet mellan forskning och innovationer är komplicerat. Det kan grovt beskrivas som tre arbetsfält enligt följande: Forskning; denna är i sig själv endast kunskapsfrämjande. Särskilt gäller detta den grundläggande forskningen. Dess resultat nya kunskaper och systematisering av kunskaper måste kombineras med kännedom om behov, om industriella innovationer - nya produkter och metoder skall uppstå. Överföring av kunskaper mellan forskningsresurser, myndigheter, organisationer och företag; detta arbete skapar förutsättningar för att forskningens resultat kan medverka till värdefulla innovationer i näringsliv och samhälle. Innovationsinriktat industriellt utvecklingsarbete; detta måste bedrivas med god kännedom om marknader, marknadsföring, konkurrens, produktionsresurser och finansieringsmöjligheter. Det bedrivs bäst i företagen, som har nära kontakt med marknader, och i de myndigheter och institutioner som har daglig kontakt med behovsområden som de är satta att sköta. I statsverkspropositionen görs följande indelning av STU:s uppgifter. En första uppgift är att med hjälp av tillgänglig eller ny teknik främja utvecklingen inom olika samhällssektorer. En andra uppgift för STU är att främja industrins förnyelseförmåga och tekniska kvalitet. STU:s tredje uppgift är att höja den tekniska forskningens vetenskapliga nivå och öka det teknologiska kunnandet inom skilda områden. Att främja utvecklingen inom olika samhällssektorer och att främja den inom industrin är två likartade aktiviteter som sålunda i statsverkspropositionen ställs mot uppgiften att höja den tekniska forskningens vetenskapliga nivå och det teknologiska kunnandet inom skilda områden. Därvid prioriteras i propositionen de två förstnämnda uppgifterna. Avvägningen i detta avseende är inte helt självklar. Det är en viktig tillgång att ha idéer. Genom den kunskap som en hög nivå på forskning och undervisning ger kan idéer både genereras och värderas. Ur mångfalden kan de väljas som är lättast att genomföra eller medför en utveckling som är önskad. (Framsteg inom forskning och teknik 1972.) En minskning av grundforskningen kan också ge svårigheter att inom landet snabbt ta upp utvecklingsarbete som kräver kunskaper inom nya och expansiva forskningsområden, vilkas vetenskapliga värde men däremot inte deras nytta kunnat förutses tidigare. Det är därför utomordentligt viktigt att grundforskningen bibehålles på en hög nivå och fortlöpande byggs ut inom skilda forskningsområden. En mera positiv attityd i vad gäller anslagstilldelningen till denna forskning via STU är nödvändig. Frågan om grundforskningens dimensionering griper emellertid över flera departements arbetsområden och bör behandlas i en sådan långsiktig forskningsplan som föreslagit både 1971 och riksdagar. I avvaktan på att en sådan plan skall läggas fram är det viktigt att medelstilldelningen till forskningsråden möjliggör att existerande forskningspolitiska resurser genom ett kvalificerat vetenskapligt arbete kan bibehållas på en internationellt sett konkurrenskraftig nivå. har emellertid anslagen till de olika forskningsråden legat på en i stort sett realt oförändrad nivå. De anslagshöjningar som skett har i praktiken ungefär motsvarat de automatiska kostnadsökningarna. För den tekniska grundforskningens del, vars anslag /69 förmedlas via Styrelsen för teknisk utveckling (STU), har anslagen t. o. m. skurits ned kraftigt till förmån för den industriella tillämpningsforskningen. I fast penningvärde har anslaget till STU varit i stort sett oförändrat /69. Inom denna oförändrade ram har successivt genom departementschefsuttalanden en om prioritering skett och nya uppgifter tillagts, vilket inneburit att utrymmet för teknisk grundforskning blivit alltmer begränsat. Detta berör ett generellt fenomen i de senaste årens forskningspolitik. har det skett en snabb förskjutning av målen för forskning. Men är det, som påpekat, samma volym pengar man talar om. Så fort man hittar på någonting nytt så säger man att det var fint, det var bra ta nu av de medel som ni nu har. Detta medför en otäck situation för forskningen som sådan. Uppräkningen i årets statsverksproposition av anslaget till STU medför inte heller någon förbättring från den tekniska forskningens synpunkt, eftersom forskning för att höja den vetenskapliga nivån enligt departementschefens anvisningar även i fortsättningen skall prioriteras lågt av STU. Vi upplever denna successiva urholkning av den tekniska forskningen som oroande och farlig på lång sikt. Anslaget till STU för /74 bör därför höjas med 5 milj. kr. vilka bör användas för teknisk grundforskning. Kriterier för projekturval och värdering av idéer och uppslag torde vara så bräckliga att det är angeläget att forskare och innovatörer ges möjlighet att pröva sina idéer hos flera finansieringskällor. En stark centralisering av beslut i forsknings- och utvecklingsfrågor bör därför undvikas. Universiteten och forskningsråden har härvidlag en särskild betydelse genom att de utgör alternativa finansieringskällor. Det är angeläget att deras fristående ställning bibehålies. På det tekniska området saknas emellertid, som påpekats från flera håll, för flertalet institutioner ett forskningsråd, som ger anslag efter vetenskapliga kriterier. Detta kan tillgodoses genom att ett tekniskt forskningsråd ånyo inrättas. har i motion till riksdag föreslagit att medel skall anslås för kontaktkonferenser vid vilka forskare och specialister kan träffa näringslivets folk. Sådana kontaktkonferenser bör arrangeras regionalt eller branschvis. Ett förslag i samma riktning återfinns i STU:s petita. STU begär anslag för företagskonsulenter. Frågan kommer att tas upp till särskild behandling under vårriksdagen. Vi vill dock redan nu framhålla att denna fråga bör behandlas i samarbete mellan de forskningstunga utbildnings-, industri- och jordbruksdepartementen. De av oss föreslagna kontaktkonferenserna kan utgöra lämpliga arbetsformer för en bred kontakt mellan forskning och näringsliv i vilka de av STU föreslagna konsulenterna bör medverka. Industriministern anför om överföringen av tekniska framsteg till industriell produktion bl. a. följande: STU:s arbete är främst inriktat på teknisk utveckling av nya produkter, processer och metoder samt på att sprida information till bl. a. företagen. Överförandet av de tekniska framstegen till industriell produktion innebär oftast ett betydande ekonomiskt risktagande för det enskilda företaget. I de senare stadierna av denna utvecklingskedja kan vanligen inte STU göra några betydande ekonomiska insatser. Mot bakgrund av den betydelse som den tekniska förnyelsen i industrin har för vårt lands framtida utveckling är det angeläget att samhället kan lämna ökat stöd även till denna fas i det industriella utvecklingsarbetet. Förslag kommer därför att föreläggas om att särskilda medel skall ställas till förfogande för detta ändamål. För föreslås 30 milj. kr. En sådan tillkommande stimulans hälsas med tillfredsställelse. Emellertid bör diskuteras huruvida STU:s arbetsområde bör vidgas. Departementschefen uttalar sig inte entydigt om huruvida det föreslagna anslaget helt, delvis eller inte alls skall gå till STU. Om anslaget avses för produktion, lageruppbyggnad, marknadsföring och distribution bör enligt vår mening inte hela anslaget utgå till STU. Visserligen kan det vara rationellt att låta STU driva några av sina projekt till produktion och marknadsföring även om samhällets redan fungerande finansieringsinstitut och företag ej vill stödja dem. Det förefaller emellertid vara rationellt att låta STU utveckla sin kompetens på de områden av tekniken där den nu arbetar och låta sina projekt konfronteras med bankers, företags och andra finansieringskällors krav på säkerhet och lönsamhet inför de kostnadskrävande och riskabla slutfaser na i innovationsförloppet. Företagen och företagarföreningarna har marknadskännedom och produktionserfarenhet. Det kan vara fördelaktigt att låta en del av det av inrikesministern föreslagna anslaget gå till företagarföreningarna. Med sin kännedom om företagen bör dessa vara väl skickade att fördela anslagen vidare. Dessutom undvikes ett monopol på bedömningar av vilka projekt som bör få del av denna speciella finansieringskälla. Det är naturligt att ett företag även när det gäller finansiering av utvecklingsarbete vänder sig till sin bank. Sedan banklagstiftningen liberaliserades har bankerna möjlighet att lämna krediter utan säkerhet till ett sammanlagt belopp motsvarande högst av summan av det egna kapitalet och inlåningen. Bankernas sammanlagda utrymme för sådana krediter varvid 1972 1 900 milj. kr. varav dock endast 750 milj. kr. Ett statligt anslag av den typ industriministern föreslagit förutsätter nya samarbetsformer mellan STU, företagarföreningar, företag och banker. En möjlighet är exempelvis att aktuella utvecklingsarbeten drivs som projekt mellan olika intressenter så att dess resultat ej tillåtes hota det engagerade företagets stabilitet i övrigt. Finansieringen med riskkapital bör kunna ske av en av de här nämnda finansiärerna eller i samarbete mellan flera av dem. Företaget skulle acceptera villkorlig återbetalningsskyldighet om projektet gav överskott. Ett sådant arbetssätt skulle bl. a. ha den fördelen att flera kreditinstitut skulle komma att granska projekt som ett företag finner vara lovande men som innebär större åtaganden och risker än de själva kan binda sig för. Företagens villighet och förmåga att driva och medverka vid finansieringen av sådana utvecklingsprojekt som ovan skisserats bör ökas. Detta kan ske genom att företagen ges möjlighet att göra skattefria avsättningar till forskningsfonder på samma sätt som sker i fråga om investeringsfonderna. Ett sådant system innebär inte bara att företagen inom sig kan avsätta erforderliga medel för forsknings- och utvecklingsarbete. Det ger också företagen ett starkt incitament att verkligen använda de avsatta medlen för detta ändamål. I realiteten innebär avsättningen att företaget får ett villkorligt skatteavdrag, men detta avdrag blir slutgiltigt först då företaget forskar i minst sådan omfattning som motsvarar de avsatta medlen. Det kommer därmed att bli en naturlig strävan hos ett företag som gjort avsättning att driva upp forskningen till sådan nivå att hela avsättningen tas i anspråk. 1 detta sammanhang bör påpekas att en kraftigt rörlig kreditpolitik påverkar näringslivets innovationsbenägenhet. Den nedskärning av företagens checkkrediter som beslöt innebar att företagen inte kunde tillgodogöra sig redan kontrakterade krediter. Utvecklingsprojekt nödgar ofta företagen att utnyttja en mycket stor del av sina totala möjligheter till krediter. Även utvecklingsprojekt som på skulle kunna vara lönsamma och ge arbetstillfällena kan stupa - och med dem hela företaget om statsmakter na under projektets kostnadskrävande perioder av konjunkturpolitiska skäl avhänder företaget redan kontrakterade krediter. Detta förhållande kommer att påverka företagens utvecklingsbenägenhet efter varje kraftigt ingrepp i företagens kreditsituation. Från FoU-politiska utgångspunkter bör kraftiga ingrepp på kreditmarknaden undvikas, eller också bör utvecklingsprojekt och utvecklingsföretag undantas från ingreppen. Industrins utvecklingsarbete är dyrt bl. a. därför att företagen i många fall måste anställa högt kvalificerad personal och utnyttja avancerad vetenskaplig utrustning, vars fulla kapacitet och tekniskt vetenskapliga nivå inte kan utnyttjas. Det är därför angeläget att företagen i ökad utsträckning kan beställa forsknings- och utvecklingsarbete från bl. a. universitet och högskolor. Därigenom kan företagen i en del fall slippa ifrån att bygga upp egna resurser. Vidare är det viktigt att stat och kommun i ökande utsträckning beställer utvecklingsarbete från industrin. Därigenom ökar företagens möjligheter att utnyttja de egna utvecklingsresursernas kapacitet. Statlig försvarsforskning och utvecklingsarbete som beställs hos näringslivet är en väl känd företeelse. Det är omvittnat att svensk industri genom dessa beställningar har kunnat hålla en hög teknisk nivå inom bl. a. elektronik och dataindustri samt flygindustri. Samma metodik bör, som vi framhöll i motion till föregående års riksdag, användas för att stimulera den tekniska utvecklingen inom andra sektorer. Ökade statliga beställningar av civila FoU-arbeten hos svensk industri bör därför övervägas. Härvid kan med fördel FoU-uppdrag kombineras med systemarbete. Exempel på viktiga sektorer är här bl. a. kontorsmaskinindustri, datateknisk industri samt energiproduktion och energidistribution. Företag som ges tillfälle att utveckla produkter, anpassade för de arbetsformer och system som skall tillämpas i statlig och , får utöver den tekniska stimulansen en direkt kontakt med den stora och ökande marknad som den offentliga sektorn utgör. En avgörande fördel med att lägga ut statliga FoU-beställningar på kompetenta företag i stället för att driva FoU-arbetet i förvaltningen är att företagen med de statliga uppdragen ges möjligheter att uthålligt driva realtivt stora och effektiva FoU-enheter. Den viktigaste fördelen är emellertid att företag, som redan har marknadskontakter och produktionserfarenheter, kan utnyttja de hos dem organiserade FoU-resursernas kunskapsnivå och resultat för utveckling av produkter för den internationella marknaden. I detta sammanhang vill vi peka på den franska modellen med s. k. samordnade aktioner (actions concertées), som utgör en viktig del av franska statens satsning på forskning. Syftet med dessa program är att staten på ett smidigt sätt skall kunna hjälpa fram samhällsnyttig forskning genom utnyttjande av redan existerande forskningslaboratorier hos universitet eller industrier utan att behöva tillskapa nya forskningsorgan. Stödet sker i form av forskningskontrakt. Kontrakt om viss preciserad forskning erbjuds till både universitetsforskare och forskare knutna till industrin. Finansieringen täcker vanligen av kostnaderna om den kontrakterade forskningen utförs vid universitet och av kostnaderna om den utförs av forskare knutna till industrin. Forskningskontrakten avsåg projekt inom bl. a. följande forskningsområden: mekanik, elektronik, makromolekylkemi, metallurgi, miljövård, jordbruksteknologi, urbanisering, programmerad undervisning. av anslagen gick till industriella forskningsprojekt, till s. k. livsvetenskaper (biologi, medicin, jordbruk) och till miljövårdsprojekt. I princip pågår en samordnad aktion inte än . Möjligheter finns till förlängning av ett projekt utöver , men då endast om aktionen ges en förnyad inriktning, t. ex. genom att satsningen koncentreras på ett visst delområde av det påbörjade projektet. Skulle forskning krävas på , sätts vid behov andra former av statligt stöd in. Tanken med de samordnade aktionerna är att dessa endast skall utgöra ett incitament till forskning eller ett stöd av ett forskningsprojekt. Många betydelsefulla industriella innovationer har inte växt fram i de stora företagens laboratorier utan har tillkommit genom insatser av enskilda uppfinnare och mindre företag. Vid sidan av åtgärder för att generellt stimulera det industriella forsknings- och utvecklingsarbetet är därför ett direkt stöd till enskilda innovatörer och mindre företag angeläget. I en särskild motion har vi lagt fram förslag om åtgärder för att stimulera produktutvecklingsarbetet i mindre och medelstora företag. I det sammanhanget har vi föreslagit att ytterligare industriella utvecklingscentra skall inrättas. Vid dessa bör bl.