mot · FW022043 · 1973-10-30 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:136 om förskoleverksamhetens utbyggnad och organisation. Förskolan bör ses som ett stöd för kärnfamiljen och som ett komplement till föräldrarnas fostrargärning. Kärnfamiljen är en liten cell med ofta lågt barnantal och enförälderfamiljen har blivit allt vanligare. Detta förstärker barnens behov av kontakter och stimulans till känslomässig och social utveckling. En utbyggnad av förskolan är således positiv. Behovet av förskola har ökat bl. a. genom förändringarna på arbetsmarknaden. Det är angeläget att arbeta vidare på att skapa ett barnvänligt arbetsliv som tar sikte på barnens bästa och över huvud hela familjens behov av samvaro och gemenskap. En reform som innebär en utbyggd förskola för de flesta barn men inte för alla kan innebära att klyftorna i samhället ökar. Om förskolan ej når de barn som har förhållandevis sämre förutsättningar, som är handikappade eller som bor på långa avstånd, ökar ojämlikheten i samhället. De redan drabbade drabbas ytterligare. Mot den bakgrunden hade det varit önskvärt att man redan nu hade infört en obligatorisk deltidsförskola för sexåringar, inlemmad i skolsystemet. Det skulle i praktiken inneburit en tidigare skolstart, vilket hade varit lämpligt också ur internationell synpunkt, eftersom vårt land har en jämförelsevis sen skolstart. Den allmänna förskola som propositionen förordar är dock ett steg på vägen. I gjorda undersökningar visar det sig att ca 3/4 av föräldrarna vill att deras barn skall ha en fostran. De kristna samfunden har sökt att svara mot dessa behov, och en mycket kraftig utbyggnad av det kristna arbetet bland förskolebarnen har skett. I vardagsgrupper inom församlingar deltar sålunda över 50 000 barn . Även inom de övriga samfunden finns en omfattande verksamhet. Det finns anledning för samhället att med tillfredsställelse notera dessa insatser på ett område, där samhället ej självt haft tillräckliga resurser. Det bör också ligga i samhällets intresse att slå vakt om och ge utrymme för dessa insatser likaväl som för insatser från frivilliga organisationer. Inte minst mot bakgrund av samhällets pluralistiska struktur är det viktigt att det frivilliga arbetet får utrymme och möjligheter. Propositionens skrivning beträffande det kristna förskolearbetet kan vara ägnat att förvåna, t. ex.: Församlingarnas befogenhet kommer således inte att avse ett alternativ till de borgerliga kommunernas förskoleverksamhet utan en verksamhet som kompletterar den förskoleverksamhet som de borgerliga kommunerna skall bedriva eller: Detta innebär bl. a. att församlingarnas verksamhet bör förläggas till sådan tid och plats att alla berörda barn kan deltaga i allmän förskola i regi. Församlinggsstyrelselagen försättes dock icke ur funktion av en propositionsskrivning. Församlingstyrelselagen innebär ett ansvar för församlingarna bl. a. när det gäller arbetet bland förskolebarn. Det ansvaret liksom tillämpningen i förevarande fråga av församlingsstyrelselagen förblir oförändrat. Församlingarnas verksamhet regleras således icke av prop. Det är dock önskvärt att den kommunala förskolan icke motverkas eller att polarisering uppstår. Mot den bakgrunden och för att tillgodose föräldrarnas önskemål, så som det starkt kommit till uttryck genom initiativ och intresse för det kristna barnarbetet, är det nödvändigt med lokalt samråd om förskoleverksamheten. Samarbete bör ske mellan kommunen, samfunden och de organisationer som frivilligt bedriver ett barnarbete. Tider, lokaler, material och resor bör så långt möjligt samordnas. Samhället bör stödja den frivilliga verksamheten även ekonomiskt. Religionsorienteringen i den allmänna förskolan Religiösa frågeställningar intar en central plats i barnens liv. Detta bör också komma till uttryck i den allmänna förskoleverksamheten. Från kristna organisationer har på ett tidigt stadium framförts önskemål om att en expertgrupp skulle knytas till barnstugeutredningen för att belysa de religiösa frågeställningarnas behandling på ett sakkunnigt sätt. En lång rad ämnesexperter har utarbetat pedagogiska program på olika områden, såsom språk, dramatik, bild, biologi etc. Det finns skäl för mycket skarp kritik att man ej anlitat någon religionspedagogiskt sakkunnig och att därmed den religiösa begreppsbildningen försummats. Detta är en uppenbar brist. Inte minst det faktum att så stort intresse föreligger när det gäller det kristna barnarbetet över 50 000 i borde ha animerat beredningen till fördjupat studium av de religiösa livsfrågorna. Det föreligger således ett starkt krav på metodanvisningar för behandling av religiösa frågor och frågor av allmän livsåskådningskaraktär. Lösningar bör också diskuteras som ger möjlighet för samfunden att aktivt delta i den förskoleverksamhet som når alla barn. Likaså är det angeläget att religionspedagogisk expertis knytes till barnstugeutredningens arbete med personalutbildning. Förskoledelegationen skall vara ett rådgivande organ. Beroende på dess sammansättning och uppgifter - vilket ej framgår av propositionen bör antingen representant för de kristna samfunden eller religions pedagogisk expertis knytas till delegationen. Med hänvisning till det anförda hemställes 1. att metodiska anvisningar för behandling av religiösa frågor i förskolan utarbetas i samråd med religionspedagogisk och religionspsykologisk expertis, 2. att religionspedagogisk expertis knytes till barnstugeutredningen för dess fortsatta arbete med personalutbildning, 3. att de kristna samfunden eller religionspedagogisk expertis får representation i förskoledelegationen, 4. att samverkan sker mellan den allmänna förskolan och den kristna barnverksamheten samt övrig barnverksamhet, 5. att ger Kungl. Maj:t till känna vad i motionen anförts beträffande samfundens och de ideella organisationernas arbete bland förskolebarn.