mot · FW02820 · 1973-01-25 00:00:00 — av m. fl. om aktier till de anställda såsom andel i företagens förmögenhetstillväxt. Den höga ekonomiska tillväxttakten har skett inom ramen för en liberal marknadsekonomi inom vilken enskilt företagsägande spelat en betydande roll. Ett starkt näringsliv med lönsamma företag utgör den bästa garantin för sysselsättningstryggheten i vårt land. Det ökande välståndet har inte automatiskt fördelat sig rättvist mellan medborgarna. Styrning har skett via lagstiftning om skatter, sociala förmåner m. m. och fackföreningsrörelsen har genom sina insatser spelat en avgörande roll när det gällt att på olika sätt tillgodose löntagarnas intressen. Inom det enskilda näringslivet finns en tillväxtsektor vars avkastning automatiskt fått tillfalla en grupp medborgare utan att vare sig statsmakterna eller fackföreningsrörelsen ingripit förmögenhetstillväxten inom företagen har tillfallit kapitalägarna ensamma. (Förmögenhetstillväxten inom företagen kan beskrivas såsom produktionsapparatens utbyggnad i form av maskiner, fabriker och andra anläggningar, investeringsfonder osv. Förmögenhetstillväxten inom företagen har på så sätt tillkommit dem som redan är ägare till företagen. Genom kapitalägarnas ständigt växande ägande har vi fått en maktkoncentration inom näringslivet i strid med kravet på ekonomisk demokrati. har gjort vissa jämförelser mellan aktieägandet 1942 och 1963 och funnit att även om en viss ökning av antalet aktieägare skett är dock de stora aktieposterna i regel koncentrerade till ett mycket litet antal personer. Undersökningen av förhållandena visar att: vid cirka 3/4 av börsnoterade företags stämmor har 13 personer tillsammans röstmajoritet, vilket tämligen väl överensstämmer med förhållandena , vid inget börsnoterat företags bolagsstämma behövs mer än 10 personer för att uppnå röstmajoritet. Vidare framhåller utredningen att av aktieägarna äger av aktiekapitalet och av aktieägarna av aktiekapitalet. I sitt nya partiprogram, antaget vid landsmötet , säger bl. a.: Både de som tillskjuter kapital och de som tillskjuter arbetskraft bör få andel i den förmögenhetstillväxt inom företagen som utgör resultatet av de gemensamma insatserna. Åtgärder för att stimulera sparandet i företagen bör utformas så att löntagarna blir delaktiga i förmögenhetstillväxten. En möjlighet är att de anställda genom andelar i företagssparandet får en personligt ägd tillgång som de kan disponera avkastningen av men som de inte när som helst kan ta ut ur företaget. Det kan knappast vara mening att samhället skall bestå av vissa medborgare som innehar kapitalet och bestämmer var det skall satsas och andra medborgare som tvingas söka arbete för sin försörjning i de företag som ett mindre antal äger och driver. Ett förverkligande av program enligt ovan skulle kunna avsevärt ändra förmögenhetsfördelningen i vårt land och åstadkomma en önskvärd spridning. Det är inte rättvist ur fördelningssynpunkt att fortsätta med olika stimulans- och stödåtgärder åt ett enskilt näringsliv utan att tillse att de anställda får sin berättigade del av förmögenhetstillväxten inom företagen. Aktier till de anställda Den reform som erfordras är att ett system för de anställdas andel i förmögenhetstillväxten måste skapas, baserat på värdet av deras arbetsinsatser. Rent praktiskt kan detta lösas så att aktier emitteras till värdet av den återinvesterade delen av vinsten och fördelas mellan kapitalägare och anställda. De anställda blir därigenom automatiskt delägare i företaget. Deras aktier får givetvis inte diskrimineras i rösthänseende i förhållande till övriga aktier i företaget. För fördelning av aktieemissionen mellan kapitalägare och anställda kan man tänka sig olika metoder. Ett sätt är att fördela den i viss proportion till insatserna, definierade som aktiekapitalets värde resp. värdet av arbetsinsatserna, dvs. summan av de anställdas löner. De fackliga organisationerna avvisade de till riksdag i motioner framförda kraven på en utredning om sättet för hur de anställda skulle få andel i företagens förmögenhetstillväxt. Motiveringen var den att frågan borde lösas genom förhandlingar mellan arbetsmarknadens parter utan inblandning från statsmakternas sida. Erfarenheterna från arbetsmarknadsparternas förhandlingar om representanter i styrelsen för de anställda och om rätt till ledighet för studier är inte positiva. I det förra fallet har lagstiftning fått tillgripas för att få en förändring till stånd. I det senare fallet har både LO och TCO framfört önskemål om lagstiftning. För vår del anser vi att frågan om rätt för de anställda till andel i företagets förmögenhetstillväxt är av så genomgripande betydelse för den ekonomiska demokratin i vårt samhälle att det torde bli nödvändigt med viss lagstiftning för att nå en tillfredsställande lösning. En sådan lagstiftning kan bli ett värdefullt stöd för löntagarorganisationerna i deras vidare förhandlingsarbete. För att undvika eventuella missförstånd vill vi framhålla att vårt förslag ovan kan och bör förverkligas parallellt med reformer som ökar de anställdas medbestämmande i företaget i enlighet med de förslag som framförs av i partimotion om arbetsdemokrati till årets och tidigare års riksdagar. Med hänvisning till ovan redovisade tankegångar hemställer vi att hos Kungl. Maj.t begär en parlamentarisk utredning med representanter för arbetsmarknadens parter och erforderlig ekonomisk expertis med uppdrag att utreda möjligheterna till ekonomisk demokratisering genom aktier till de anställda såsom andel i företagens förmögenhetstillväxt. HANS () i