mot · FW021022 · 1973-01-26 00:00:00 — av herrar och angående skattepolitiken. Det som hänt har tydligt understrukit de svagheter, som det 1970 införda skattesystemet är behäftat med och som mittenpartierna kritiserade vid dess tillkomst. Därtill' har kommit att höjningarna av de kommunala skattesatserna fortsatt under både 1971 och 1972 och t. o. m. blrvit större . Trots en viss utbyggnad av stödet till barnfamiljerna har dessa en ytterst utsatt situation. Finansministern väckte stor uppmärksamhet genom att lova, att två tredjedelar av skattebetalarna skulle få sänkt skatt genom skatteomläggning. Därför blev också kritiken stark redan första året det nya systemet fungerade. a. kritiserades de höga samlade marginaleffekterna. I slutet av höstriksdagen 1971 beslöt att i enlighet med förslag från oppositionspartierna begära en parlamentarisk skatteutredning. Först efter betydande dröjsmål lade finansministern fram utredningens direktiv. Utredningsarbetet kom därigenom inte på allvar i gång förrän efter beslut. Direktiven kan desstom med rätta kritiseras för att vara för snäva. Kritiken mot den felslagna skatteomläggningen gjorde att regeringen fann det nödvändigt att vidta en smärre justering av den direkta statsskatten. Men justeringen var inte tillräcklig, och problemet med det höga skattetrycket i vanliga inkomstlägen är ingalunda löst. De grundläggande felen i vårt skattesystem kvarstår alltså. Tyngdpunkten i en kommande större skattereform måste enligt vår uppfattning ligga på förändringar i den personliga inkomstbeskattningen. Problemet med marginalskatten gäller bl. a. breda skikt i vanliga inkomstlägen. Detta problem måste uppmärksammas. Ett annat viktigt mål bör vara att skattesystemet får en sådan utformning att inkomstökningar som enbart utgör kompensation för prisökningar inte slår igenom i ökat skatteuttag, ett inflationsskydd av skattesystemet. En förstärkning av stödet till barnfamiljerna måste utgöra ett av de viktigaste leden i en kommande omläggning och förbättring av skattesystemet. Barnbidragen är en väsentlig del i det skattepolitiska systemet och det är angeläget att deras värdebeständighet tryggas på samma sätt som redan skett för folkpensionerna. I motionen återges en tabell som illustrerar den rådande ogynnsamma situationen för många barnfamiljer. Den ger en totalbild av hur skatte- och bidragssystemet slår vid en inkomstökning. De samlade avbränningarna blir stora, och ofta återstår endast någon enda procent av en löneökning på . Skattefusk och skatteflykt är ett annat allvarligt problem. Olika spekulationer brukar göras med jämna mellanrum rörande storleken på de belopp som undandras beskattning. Det är beklagligt att skatteutredningen inte fått i uppdrag att granska denna fråga. En genomgripande analys av de berörda problemen torde kräva avsevärd tid för skatteutredningen. Vissa frågor, där snabba justeringar är angelägna och som berör bl. a. skilda låg- och mellaninkomstgrupper, torde emellertid utredningen utan svårighet kunna behandla snabbt. Det gäller framför allt förbättring av barnstödet, avskaffande av den faktiska sambeskattningen, införande av hemmamakebidrag, införande av inflationsskydd i skattesystemet och justering av marginaleffekterna i skatte- och bidragssystemet. Dessa förändringar bör få förtur. Motionen kräver tilläggsdirektiv till skatteutredningen när det gäller problemen med skattefusk och skatteflykt, inflationsskydd i det direkta skattesystemet och ett beaktande av kravet på ekonomisk tillväxt vid konstruktionen av nya skattesystem. har stora förändringar ägt rum på skatteområdet. Ändringarna har berört såväl uppbyggnaden av de olika delarna av skattesystemet som fördelningen mellan olika skattetyper och det totala uttaget av skatt. Till de mest karakteristiska dragen hör att de indirekta skatterna ökat kraftigt i betydelse. Särskilt har en ny typ av skatter, produktionsfaktorsskatter, kommit att spela en allt större roll. Dit hör bl. a. den allmänna arbetsgivaravgiften, löneskatten och energiskatten. Socialförsäkring9avgifterna har också stigit i samband med utbyggnaden av socialförsäkringssystemet, främst ATP. Denna utveckling har inneburit en snabb stegring av det samlade uttaget av skatter och socialförsäkringsavgifter från företagen, som de personliga skatterna inte minskat. Ett annat viktigt drag i utvecklingen har varit den snabba höjningen av kommunalskatterna. Dessa höjningar hänger ytterst samman med att kommuner och landsting fått bära en mycket stor del av det ekonomiska ansvaret för 1960-talets reformverksamhet. vältring av uppgifter på kommunerna har, tillsammans med ett minskat utrymme för kommunerna på kreditmarknaden, ökade statliga pålagor i form av bl. a. ökad mervärdeskatt och en fortgående snabb inflationsutveckling, drivit kommunalskatterna i höjden på ett sätt som fått avsevärda negativa fördelningspolitiska effekter. Det kommunala skatteuttaget överstiger numera det statliga hos det stora flertalet skattebetalare, och de lägre inkomsttagarnas skattebörda har genom denna utveckling snabbt ökat. Genom skattebeslut togs ett avgörande steg mot individuell beskattning. Den tidigare sambeskattningen av äkta makar avskaffades i princip och ersattes av ett system där i huvudsak varje individ beskattas för sig efter en enda skatteskala. Systemet innehåller emellertid fortfarande betydande sambeskattningsinslag. Dit hör bl. a. det särskilda avdraget på skatten för makar av vilka bara den ene har inkomst, förvärvsavdraget, sambeskattningen av kapitalinkomster och för vissa företagarfamiljer, den s. k. faktiska sambeskattningen. Stödet till barnfamiljerna har visserligen efter hand byggts ut. Utbyggnadstakten har emellertid inte varit tillräcklig. Särskilt har ett stort antal barnfamiljer fått sin standard relativt sett försämrad. Barnstödet har dessutom i betydande utsträckning gjorts selektivt. Det totala skattetrycket har snabbt skärpts i takt med att den offentliga verksamheten utökats på snart sagt alla områden och socialförsäkringarna byggts ut. De egentliga skatterna och socialförsäkringsavgifterna utgör numera tillsammans mer än halva nationalprodukten. Denna skärpning av det totala skattetrycket har, trots att skatteuttagen från företagen fått ökad betydelse, lett till att även inkomsttagare i lägre inkomstskikt måste påta sig en relativt stor skattebörda. Principen om »skatt efter förmåga» har därmed delvis urholkats. Progressiviteten i skattesystemet har i stor utsträckning kommit att drabba vissa mellaninkomstlägen. Det innebär att inkomstökningar i dessa lägen medför mycket kraftiga skatteökningar. Syftet med den omläggning av beskattningen för fysiska personer som genomfördes var att åstadkomma en förskjutning av skattetrycket från direkt till indirekt beskattning, en omfördelning av skattebördan till förmån för låginkomsttagarna och en individuell beskattning av arbetsinkomster. och anslöt sig till dessa huvuddrag i omläggningen. Vi reste emellertid starka invändningar mot vissa inslag i förslaget. Vi kritiserade bl. a. starkt att barnfamiljerna inte fick någon reell förbättring, att marginalskatterna skärptes väsentligt framför allt i mellaninkomstlägena, att de faktiskt sambeskattade inte omfattades av reformen om individuell beskattning, att hemmamakestödet inte utformades som ett direkt stöd till den make det var avsett att stödja och att det heller inte utgått till dem som hade de lägsta inkomsterna samt att inflationsskydd i beskattningen inte infördes. Vi betonade vidare att bidragssystemet och skattesystemet har klart samband med varandra och därför måste utformas så att det bildar en sammanhängande enhet. Detta har också sedan visat sig vara av yttersta vikt. Den samlade effekten av skatte- och bidragssystemen den s. k. marginalbelastningen har stor betydelse vid beräkningen av nettoeffekterna av en inkomständring. Vad som hänt har tydligt understrukit de svagheter som det 1970 införda skattesystemet är behäftat med och som mittenpartierna kritiserade vid dess tillkomst. Utöver de faktorer som var kända när beslutet fattades har dessutom ytterligare faktorer tillkommit. Därvid kan man bl. a. peka på att höjningarna av de kommunala skattesatserna fortsatt under både 1971 och 1972 och t. o. m. blivit större . Detta har medfört att den skattelättnad som var avsedd för de lägre inkomsttagarna snabbt har gått förlorad. Flertalet av de skattebetalare som ställt in sig på att få en totalt sett lägre skatt har fått bära en tyngre skattebörda . Trots en viss utbyggnad av stödet till barnfamiljerna har dessa en ytterst utsatt situation. Barnfamiljer som inte uppbär bostadstillägg har fått vidkännas en direkt standardminskning. Bristen på samordning mellan skattereglerna och olika sociala förmåner har gjort att marginalproblemen både i mellaninkomstlägena och i lägre inkomstskikt blivit ännu mer framträdande. Detta gäller inte minst för familjer som uppbär bostadstillägg. Det finns också andra progressiva inslag i de förmåner, som utgår till bl. a. barnfamiljerna. Den fortsatta penningvärdeförsämringen har likaså lett till att många skattebetalare fått vidkännas skatteökningar som går väsentligt utöver vad den reella inkomstökningn givit anledning till. Många har fått vidkännas en minskning av realinkomsterna och levnadsstandarden . Kritiken mot skattesystemet växte allt starkare , dvs. efter den genomgripande skatteomläggningen. Särskilt kritiserades de höga samlade marginaleffekterna, som i vanliga inkomstlägen kunde medföra att t. ex. en barnfamilj endast fick behålla . av en nyförtjänad 100-lapp. Det väckte också stor uppmärksamhet, att finansministern lovat att två tredjedelar av skattebetalarna skulle få sänkt skatt genom skatteomläggning. Det blev således uppenbart att skatteomläggningen misslyckats. Oppositionspartierna i krävde åtgärder, som snabbt kunde rätta till vissa felaktigheter men som också på på nytt kunde mera i grunden se över det nuvarande skattesystemet. I slutet av höstriksdagen 1971 beslöt att i enlighet med oppositionspartiernas förslag begära en parlamentarisk skatteutredning. Beslutet fattades mot regeringens och den socialdemokratiska riksdagsgruppens vilja. I en gemensam partimotion 1972 (1972: 839) krävde och att den av begärda, men ej tillsatta, utredningen skulle ta upp akuta problem och behandla dessa med förtur. Det rörde sig i detta fall om ett upprepande av tidigare krav, nämligen åtgärder beträffande den s. k. faktiska sambeskattningem, översyn av skattereglerna för inkomsttagare med särskilt låga inkomster, införandet av hemmamakebidrag, förslag om en samordning av skatteregler och bidragsregler för folkpensionärer i syfte att undvika en alltför hög marginalbelastming samt införandet av inflationsskydd i skattesystemet. Först efter betydande dröjsmål lade finansministern fram utredningens direktiv. Utredningsarbetet korn därigenom inte på allvar i gång förrän omkring efter beslut. Utredningens direktiv har med rätta blivit kritiserade för att i betydande avseenden vara för snäva och sakna den grundton av förutsättningslöshet, som borde gälla inför ett så vittomfattande problemområde som det direkta skattesystemet. Sådana viktiga frågor som skatteflykt och skattefusk, inflationsskydd i skattesystemet och att skattesystemet måste vara tillväxtbefrämjande tar utredningsdirektiven inte upp. En genomgripande skatteomläggning kräver en omfattande förberedelse, inte minst med hänsyn till det lappverk, som skapats genom ständiga smärre osystematiska förändringar med delvis motstridiga effekter. Vissa brådskande frågor kan dock inte utan betydande olägenheter få vänta på sin lösning tills det övergripande utredningsarbetet är klart. De uppräknade problemområdena bör därför behandlas med förtur av utredningen. Det är bl. a. mot den här i korthet skildrade bakgrunden som mittenpartierna även gemensamt kräver åtgärder, som gör att snabbt kan fatta beslut som för den enskilde medborgaren är av stor betydelse. Kritiken mot den felslagna skatteomläggningen gjorde att regering en 1972 fann det nödvändigt att vidta en smärre justering av den direkta statsskatten. Denna skattejustering hade som sin uttalade målsättning att återföra skattetrycket till den nivå man avsett med skatteomläggningen . Det förtjänar att påpekas att skattebelastningen uttryckt i marginalskattesatser i vanliga inkomstlägen då höjdes med . Utvecklingen därefter hade höjt denna nivå med . Justeringen nedåt har endast varit . Den anmärkningsvärda tidigare höjningen kvarstår alltså även efter denna justering och löser ingalunda problemet med de höga marginalskatterna i helt vanliga inkomstlägen. och avvisade regeringens i största hast hopkomna skattejustering av följande skäl: Beräkningar av regeringens förslag visade att det i de flesta fallen inte skulle bli någon lättnad att tala om. Regeringen föreslog nämligen att skattejusteringen skulle betalas med ökad moms och kraftigt ökade skatter på bl. a. bensin och dieselbränsle. Därmed försämrades ekonomin för stora grupper. Regeringens tillvägagångsätt att föreslå lättnader på ett område och ta igen detta genom ökade pålagor på andra områden kunde vi inte acceptera. Eftersom vi bedömde åtgärderna som dåliga och illa genomtänkta avvisades de. Av i princip samma skäl avvisade vi också regeringens senare förslag ursprungligen ställt av kommunisterna att ta igen skattejusteringen genom en höjning av löneskatten. I det konjunkturläge som rådde ansåg vi det vara fel att genom ökade pålagor försvåra sysselsättningen. På lite sikt har givetvis en ökad avgift såsom löneskatten samma effekt som ökade skatter genom moms. De höjer kostnadsläget, de skapar krav på kompensation och är allmänt pris- och kostnadsökande. En skattesänkning värd namnet måste givetvis genomföras med större intresse för att ett reellt nettoresultat skall komma skattebetalarna till godo. Regeringsförslaget gjorde ingenting åt de i hela det breda inkomstskiktet orimligt höga samlade marginaleffekterna, som särskilt drabbar barnfamiljerna. Kravet på att skattesystemet borde skyddas mot inflationens höjningar av skatterna avvisade regeringen liksom . På nytt hade regeringen i den viktiga skattefrågan åsidosatt det sedvanliga remissförfarandet. Den av begärda skatteutredningen borde givetvis också varit inkopplad. Vi har den uppfattningen att en skattereform måste planeras ifrån grunden. Ett plötsligt regeringsutspel kan inte skapa detta på ett sådant sätt att inte effekten av en åtgärd elimineras eller motverkas av en1 annan åtgärd. Till ovannämnda skäl kan vi lägga till ett annat. Den beslutade justeringen ger således endast på mycket kort sikt någon skattelindring. Detta visar och understryker att en skattereform måste föregås av ordentliga beräkningar och måste planeras in i ett samhällsekonomiskt sammanhang. Åtgärderna måste ha någon grad av rimlig varaktighet i tiden. Det dåliga utfallet av regeringens skatteförslag kan givetvis inte överskylas av det faktum att de preliminära skattetabellerna nu måste sänkas därför att de tidigare felaktigt varit alldeles för höga. Det har varit en olycklig omständighet i sig men har ingenting med det slutgiltiga skatteutfallet att göra. Det är emellertid viktigt och i saklighetens intresse att här påpeka att vi just under lågkonjunkturen skattesatser också har haft en felaktig skatteberäkningsteknik som i preliminära skattetabellerna medfört att skatteuttagen genomgående legat i de övre intervallerna. Resultatet av detta har lett till att till skattebetalarna återbetalats netto ca , varav en betydande del beror på de felaktigt konstruerade skattetabellerna. Ekonomiska experter har ansett att detta kontantbortfall har bidragit till den svaga utvecklingen av enskild konsumtion , t. o. m. i en sådan omfattning att det påverkat sysselsättningen. Enligt vår mening har inte tillräckligt tydligt belysts effekterna av den vidtagna skattejusteringens effekter. Man bör således inte endast studera effekterna under ett enda år. Det är givet att det för det enskilda hushållet är av större intresse att försöka beräkna den reella nettoeffekten av en viss inkomstsituation som förväntas inträffa inte bara under ett enda år utan även för de närmast kommande. En sådan samlad bedömning måste ta med såväl förändringar av den egna lönen, förändringar av marginalskatten, förändringar av priser, hyror, taxor och avgifter etc. Det finns också anledning att i en sådan samlad ekonomisk familjeeller hushållskalkyl även räkna med effekterna av bostadstilläggens avtrappningsregler, förändrade barntillsynskostnader och eventuellt andra inkomstrelaterade förmåner. Kort sagt måste en råd olika förutsättningar vara kända för att en realistisk bild över den enskildes eller en familjs ekonomi skall kunna tecknas. Beräkningar som gjorts med hänsynstagande till en rad realistiska förutsättningar pekar klart på att de pluseffekter som kan uppstå för flertalet förbytts i underskott. Detta gäller t. ex. barnfamiljer i vanliga inkomstlägen. De faktorer som förorsakar detta torde vara skattesystemets grundkonstruktion med hög progressivitet vid inkomstökningar i mellaninkomstskikten, inflationen, prisutvecklingen som sådan och avsaknaden av ett inflationsskydd i skattesystemet samt avtrappningsreglerna för bostadstilläggen och i förekommande fall inkomstprövade barntillsynskostnader. Ytterst är det dock en följd av att dessa intimt sammanhängande frågor aldrig fått en samlad lösning utan blivit lösta just genom inte samordnade delförslag. Den nu genomförda skattejusteringen lättar skattetrycket men . De grundläggande felen i vårt skattesystem återstår. Den nu aktuella skatteutredningen har här många och svåra men viktiga uppgifter att ta sig an. Allmänna riktlinjer för en skattereform Tyngdpunkten i en kommande större skattereform måste enligt vår uppfattning ligga på förändringar i den personliga inkomstbeskattningen. Jämsides med detta kan det också finnas skäl att göra ändringar inom och mellan olika delar av skattesystemet. Därigenom bör det bli möjligt att inte bara uppnå den ändrade fördelningen av skattebördan mellan olika inkomstgrupper som är nödvändig utan också att uppnå en bättre samordning mellan olika skatteformer samt mellan skatter och bidrag. Det är viktigt att utredningsarbetet här bedrivs i nära samarbete med andra verksamma utredningar på skatteområdet, bl. a. utredningarna om företagsbeskattningen, realisationsvinstbeskattningen och den kommunala ekonomin. En kommande skatterevision måste ta sikte på att förverkliga intentionerna om en omfördelning av skattebördan till låginkomsttagarnas förmån. Inte minst avvägningen mellan statlig och beskattning och den fortsatta utvecklingen på kommunalskatteområdet är här av stor betydelse. De allra lägsta inkomsttagarnas förhållanden måste i detta sammanhang särskilt beaktas. I mellaninkomstlägena måste särskilt de starka marginaleffekterna uppmärksammas såväl när det gäller själva skattesystemet som avtrappningen av olika sociala förmåner. Marginalskatteproblemen är inte minst påfallande i inkomstlägena . Inkomstrelaterade bidrag måste ses i samband med skattesystemets utformning. Vi anser att utredningen bör analysera de särskilda problem, som hänger samman med att en inflationsutveckling kan leda till) ökat skatteuttag. Målet bör vara att skattesystemet får en sådan utformning, att inkomstökningar som enbart utgör kompensation för prisökningar inte slår igenom i ökat skatteuttag. Utredningen bör också söka utforma ett framtida skattesystem så att det befrämjar en jämn ekonomisk tillväxt. Skattefusk och skatteflykt måste effektivt bekämpas. En huvuduppgift skatteutredning måste också vara att försöka åstadkomma förändringar, som ger barnfamiljerna en jämfört med icke barnfamiljer förbättrad ekonomisk ställning. förelser och förbättringar måste ske även horisontellt mellan barnfamiljer och icke barnfamiljer i samma inkomstlägen är självklart. Skatter och bidrag har traditionellt ett mycket nära samband och de påtalade samordningsproblemen berör därför inte minst detta område. En omläggning av en del av socialförsäkringssystemet till ett bruttosystem, dvs. ett system där förmånerna beskattas är viktig. Med ?n sådan ordning ökar jämförbarheten mellan olika inkomstsituationer och ett rättvisare skatteuttag kan erhållas. Möjligheten att gå vidare på denna väg bör också prövas. Till de principiella utgångspunkterna för arbetet med ett modernt skattesystem för fysiska personer hör alltså att skattesystemet skall vara tillväxtbefrämjande och stimulera de enskilda människornas arbetsvilja. Det måste också fylla högt ställda krav på rättvisa både mer formellt och socialt. Åtgärder på kort sikt inom skattesystemet Det omfattande arbete som skatteutredningen har framför sig kommer att ta avsevärd tid. Vissa frågor måste emellertid lösas. Möjligheterna bör också vara goda att tämligen omgående rätta till vissa väl avgränsade problem, som i huvudsak inte kräver några mer omfattande utredningar. Även vissa andra frågor, där snabba justeringar är angelägna, bör kunna behandlas med förtur. Som exempel på sådana frågor vill vi särskilt nämna avskaffande av den faktiska sambeskattningen, införande av hemmamakebidrag, angelägna justeringar av marginaleffekterna i skatte- och bidragssystemet, inflationsskyddet i skattesystemet samt förbättringar av barnstödet. Företagarinkomsterna redovisas i det helt övervägande antalet fall hos den ene av makarna, även när den andre utfört en betydande arbetsinsats i företaget. I inkomstlägen över ca . innebär detta en alltmer ökad skattebelastning jämfört med om makarna beskattas var för sig efter vars och ens arbetsinsats. Det är därför från både principiell och praktisk synpunkt angeläget att öppna möjligheter till individuell beskattning, om båda makarna varit verksamma i förvärvskällan i ej blott ringa omfattning. Det är orimligt att man i ett skattesystem, som bygger på den individuella principen, fortfarande sambeskattar makar som arbetar tillsammans i det egna företaget. Särskilt stötande ter detta sig vid en jämförelse med de företag som bedrivs i aktiebolagsform, där individuell beskattning redan är möjlig. Bortagandet av den s. k. faktiska sambeskattningen hör till de ändringar i skattesystemet som bör genomföras med förtur. Det av oss tidigare framförda förslaget att ändra det nu befintliga hemmamakeavdraget på skatten till ett hemmamakebidrag bör likaså övervägas . Detta stöd är tillkommet för att kompensera familjer, där ena maken av olika skäl har svårigheter att gå ut på arbetsmarknaden. Om den hemmavarande maken tar ett arbete utanför hemmet, avtrappas avdraget så att det är helt borta vid en taxerad inkomst på , dvs. Hemmamakeavdraget förutsätter dock att den andra maken har tillräckliga inkomster för att kunna utnyttja det. Marr måste emellertid förutsätta att den som är gift med en arbetslös eller en som är långvarigt sjuk eller som av annan anledning har mycket blygsamma inkomster bäst behöver stöd. Vi vill därför på nytt föreslå att avdraget omvandlas till ett bidrag som utbetalas direkt till den make som det varit avsikten att kompensera vid övergången till ett individuellt system. Eftersom nu gällande avdrag inte göres från inkomsten utan från den slutgiltigt uträknade skatten är det i realiteten också ett bidrag. Vår utformning har den fördelen att bidrag utgår till den make som vid en övergång till ett nytt skattesystem skulle ges stöd. Den hemmavarande maken kommer alltså därigenom att få ett belopp med egen dispositionsrätt. Den förmyndarinstäilning som präglar det nuvarande systemet rimmar dåligt med den individuella principen. Man får genom vår form av bidrag en mer konsekvent genomförd individuell beskattning. Omläggningen av skattesystemet 1970 innebar bl. a. att skatteskalan konstruerades om. Det ledde till kraftiga marginalskatteskärpningar i många fall i mellaninkomstlägen kring . Skärpningen förstärktes ytterligare genom kommunalskattehöjningarna 1971 och 1972. Problemet med marginalskatten är ingalunda ett höginkomsttagarproblem.