mot · FW0238 · 1973-01-11 00:00:00 — om överförande av viss lärarpersonal vid landstingens gymnasieskolor till statligt reglerade tjänster. Inom gymnasieskolan är huvudregeln antingen det gäller landstingskommunal eller primärkommunal skola att lärartjänsterna är statligt reglerade. Löne- och anställningsvillkor fastställs sålunda under medverkan av statlig myndighet och sker på grundval av de bestämmelser av organisatorisk och behörighetsmässig art om lärartjänster som meddelas av Kungl. Sådan undervisning, som enligt utfärdad timplan har formen av inbyggd utbildning exempelvis undervisning i ämnena vårdpraktik och barnavårdspraktik på gymnasieskolans vårdlinje förutsätts dock enligt 8 kap. 13 § skolstadgan bli meddelad av lärare som företaget eller institutionen tillhandahåller. För sådana lärare inrättas alltså inte statligt reglerade tjänster. Inte heller meddelas genom skolstadgan eller andra statliga bestämmelser på skolområdet några behörighetsföreskrifter för dylika. För inbyggd utbildning utgår statsbidrag med särskilt schablonbelopp. Inte bara i de nämnda ämnena på vårdlinjen utan även inom motsvarande ämnen i åtskilliga specialkurser inom vårdområdet förekommer inbyggd utbildning. Principerna om inbyggd utbildning och därmed förknippade statsbidragsregler är desamma för gymnasieskolan som inom den förutvarande yrkesskolan. I praktiken har det emellertid visat sig att på institutionerna anställd personal är så snävt tilltagen och så hårt arbetstyngd att undervisningseller handledningsuppgifter från deras sida knappast är möjlig. Därför har på många håll anställts särskilda kliniklärare. Dessa anställs av och lyder under skolan, och institutionen tillhandahåller endast lokaler, materiel och utrustningen för utbildningen. Som regel har landstingen handlat på detta sätt. Detta innebär att undervisningen i arbetsteknik och liknande förläggs till sjukhus, åldersdomshem eller barndaghem, som sålunda endast tillhandahåller lokaler, materiel och utrustning som behövs för undervisningen. Denna anordning synes ha fördelar för undervisningens bedrivande, bl. a. genom att man kan kapa behovstopparna av teorilärare vid terminernas början genom att ta in kliniklärare för tjänstgöring på skolan. befinner sig nämligen ett mindre antal elever ute i praktik. Man torde dessutom kunna förvänta större effektivitet, då kliniklärarnas uppgift är undervisning. För anställd instititutionspersonal är vården den primära uppgiften, och tiden för handledning kan bli knapp. Genom att skolan anställt kliniklärarna är skolledningen också arbetsledare för dem och kan vid behov kalla till konferenser, fortbildning och planeringssammanträden. Skolan får bättre kännedom om undervis I Riksdavpn 1971 1 sami. ningen och dess uppläggning . Kontakterna mellan lärare i teoriavsnitt och handledare blir bättre. Kontinuiteten i undervisningen under teori- och praktikavsnitt vinner på detta. En nackdel med av skolan anställda kliniklärare är emellertid att man får lärare anställda med varierande anställningsförhållanden. Lärare med statlig lönereglering (U-lärare) har undervisningsskyldighet med /vecka. Sådan lärare har möjlighet att få och ta av skolstadgan reglerade arvodestjänster som huvudlärare, studierektor m. m. Lärare (instruktionssköterska) anställda enligt landstingsavtal (KA-lärare) och olika arbetstid beroende på om det gäller a) tjänster med uppehåll, b) tjänster med semester. Från Vårdskolan i län, som jag haft möjligheter att närmare studera, uppges att under /72 fanns 17 lärartjänster placerade på löneplan U + rektorn, 16 K A-tjänster med uppehåll och 1,5 tjänster med semester samt 1,5 tjänster som adjunkt. Därutöver använde man sig av timlärare avlönade enligt U-plan. Kostnaderna för undervisningspersonalen för uppgår enligt bokslutet till för löner rektor 102 237 för löner U-lärare 752 733 för lönebikostnader 102 968 957 938 för löner KA-lärare 428 324 för lönebikostnader 102 730 531 054 totalt för undervisningspersonalen 1 488 992 Före gymnasieskolans införande föreskrevs att flertalet vårdutbildningar skulle bedrivas som inbyggd utbildning. Huvudmännen var redan då på det klara med att systemet icke skulle fungera tillfredsställande, om praktikhandledarna icke vore anställda av skolan. Huvudparten av huvudmännen har också ordnat utbildningen på det sättet. Det är självfallet en nackdel att vid samma skola ha lärare med olika anställningsförhållanden, olika skyldigheter och rättigheter. Eftersom huvudregeln är att lärarna inom gymnasieskolan skall inneha statligt reglerade tjänster, finns knappast anledning frångå denna regel just beträffande vårdlinjen. Den kostnad som genom överförande av samtliga KA-tjänster till U-planen formellt överflyttas från landstingen till staten bör kunna regleras genom förhandlingar mellan dessa båda parter. Egentligen finns knappast anledning att landstingen skall bekosta lärartjänster vid en gymnasielinje, då staten bekostar lärartjänsterna i övrigt. Genom överförande av KA-tjänsterna till U-plan uppnås samtliga de fördelar som man nu fått genom att skolorna anställer lärare för praktikutbildningen, och dessutom skulle man undvika att på skolorna ha lärare med olika anställningsförhållanden. För KA-lärare innebär övergång från KA-plan till U-plan en fördel, bl. a. beträffande studiesociala förmåner. Dessa förmåner följer U-tjänst medan KA-lärare måste ansöka om ersättning och tjänstledighet för att kunna delta i exempelvis studiedag. Någon motivering från undervisningssynpunkt att bibehålla nu rådande bestämmelse synes icke finnas, då de likväl sällan tillämpas. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att hos Kungl. Maj :t anhåller om utredning och förslag om överförande av vid landstingens gymnasieskolor anställda KA-lärare till statligt reglerade tjänster.