mot · FW021190 · 1973-01-26 00:00:00 — av m. fl. om översyn av medicinalväsendets ansvarsnämnds verksamhet. har på sjukvårdens område en viktig funktion som tillsynsorgan och central instans för prövning väsentligen av frågor om disciplinärt ansvar för läkare, sjuksköterskor och annan medicinalpersonal. Dess verksamhet har särskilt ägnats ett ökat intresse från såväl allmänhetens som medicinalpersonalens sida. Både i den allmänna pressen och i facktidskrifter har utvecklats en stundom livlig debatt om denna nämnds funktion och arbetssätt och i denna debatt har också förts fram starkt kritiska synpunkter om verksamheten och gjorts påpekanden om svagheter och brister i den nuvarande organisationen. Från allmänhetens sida har bland annat påtalats att nuvarande förfarande inför nämnden inte tillgodoser rimliga rättssäkerhetskrav. Den anmälande har sålunda inte möjlighet att överklaga nämndens beslut; denna rättighet tillkommer endast anmäld. Det finns inte någon åklagare eller annan som företräder allmänna intressen inför nämnden, vilket innebär att nämnden ofta uppfattas som motpart till den som besvärar sig över nämndens beslut. Alltför långa handläggningstider är en följd av alltför begränsade resurser i förhållande till en ständigt ökad frekvens av ärenden. De fall som efter genomförda utredningar inte föranleder disciplinära eller andra åtgärder från nämndens sida ger inte heller den anmälande någon information om motiven för nämndens ställningstagande. Medicinalpersonalens kritik mot nämnden och därvid särskilt kritiken från läkarhåll har framför allt riktats mot nämndens ställningstaganden i medicinska frågor men också tagit sikte på svagheter och brister i organisationen. Dessa frågor har ingående utvecklats och belysts i en mångfald artiklar i fackpressen. framför också själv när den yttrar sig över ämbetsansvarskommitténs betänkande Ämbetsansvaret II önskemål om organisatoriska förändringar och i vissa avseenden ändrade normer för nämndens verksamhet. Det framstår mot denna bakgrund enligt vår uppfattning som ytterst väsentligt att en allsidig översyn kommer till stånd av de regler som fastställts och gäller för . Sedan angelägenheten härav också understrukits från andra håll, bland annat av , som i en utredning närmare analyserat dessa frågor, har vi erfarit att statsrådet och chefen för anbefallt en förutsättningslös utredning härom och att arbetet med utformningen av direktiven pågår inom departementet. I denna utredning synes det oss viktigt att beakta bland annat följande problem: o Antalet anmälningsärenden till med kritik mot medicinalpersonalens handlande eller med begäran om utredning för klarlägganden i medicinska frågor visar en kontinuerlig ökning av inte obetydlig omfattning. Det är därför enligt vår uppfattning nödvändigt att undersöka vilka faktorer som framför andra betingar denna utveckling. I andra sammanhang, bland annat i flera riksdagsmotioner, har aktualiserats tanken på särskilda kontaktorgan, patientombudsman eller motsvarande, för förmedling av information till patienterna om verksamheten på sjukhusen och vid inträffade komplikationer i vården om motiven för vidtagna eller underlåtna åtgärder. En sådan lokal funktion för den vårdsökande allmänheten skulle kunna vara av stort värde, den skulle därjämte kunna verka avlastande för den centrala nämnden genom att sannolikt nedbringa antalet anmälningar. Olika former och organisationer för dylik lokal aktivitet bör undersökas. o Det måste vidare ligga både i den anmälandes och i den anmäldes intresse att garantier skapas för att verkligt omfattande och grundliga utredningar sker av varje seriöst fall som hänskjuts till nämnden. I sådan utredning måste enligt vår mening i förekommande fall medverka såväl lokal sjukhusledning som berörd vårdpersonal för att åstadkomma ett fullständigt underlag till den centrala nämndens bedömning och ställningstagande. O De ärenden nämnden har att handlägga innefattar ofta frågor av komplicerad medicinsk natur, enligt vad nämnden själv uttalat. Detta förhållande motiverar i hög grad att nämnden har tillgång till och även i vidare omfattning än vad sker anlitar erforderlig medicinsk sakkunskap. Den kritik mot nämnden, som framförts från medicinskt håll, aktualiserar frågan om fasta regler med riktlinjer för nämndens anlitande av medicinsk sakkunskap och arten härav. Detta bör därför närmare klarläggas. o Självfallet bör frågan om nämndens sammansättning ingående övervägas i detta sammanhang. Sådan sakkunskap måste därvid vara företrädd som motiveras av arten av de ärenden nämnden handlägger. Rimligt synes härvid vara att nämnden får en bättre anknytning än till de personalorganisationer som på arbetsmarknaden företräder olika yrkesgrupper på vårdområdet. Vidare bör övervägas om inte sjukvårdshuvudmännen, såsom ansvariga för sjukvårdsresurserna, genom sina organisationer bör vara företrädda, lämpligen inom ramen för nuvarande lekmannarepresentation. Möjligen bör också finnas i nämnden representant för patientsammanslutning eller annan ytterligare representant för allmänheten i stället för nuvarande självskrivna ledamöter bestående av tjänstemän i . o 1 särskild instruktion bör utformas regler om nämndens arbetsformer, den anmäldes och anmälarens rätt att själva eller genom ombud agera inför nämnden och anlita erforderlig sakkunskap, om skyldighet för nämnden att lämna utförliga motiveringar för sina ställningstaganden m. m. Det är också angeläget att skapa resurser för att i effektiva former fortlöpande ge information om nämndens uttalanden, i synnerhet sådana av principiell innebörd. Med stöd av vad som anförts hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller att en parlamentarisk utredning tillsätts för allsidig översyn av reglerna för medicinalväsendets ansvarsnämnds verksamhet i enlighet med i motionen anförda riktlinjer. () i Ulfsbyn