mot · FW02493 · 1973-01-24 00:00:00 — av i m. fl. angående grundforskningen inom växtförädlingen. har väsentliga förädlingsframsteg gjorts med praktiskt taget alla kulturväxter av större betydelse. Dessa har tagit sig uttryck i högre avkastning, förbättrade kvalitetsegenskaper, bättre resistens mot sjukdomar och parasiter samt bättre anpassning till en högmekaniserad jordbruksdrift. Framstegen är resultat av ett rationellt utnyttjande av tillämplig kunskap inom de för växtförädlingen viktigaste grundvetenskaperna: genetik, växtfysiologi, biokemi och växtpatologi. Dessa kunskaper tillsammans med modern teknisk utrustning har givit förädlarna bättre möjligheter än tidigare att i urvalsarbetet identifiera och snabbt utnyttja önskvärda ärftliga varianter. Vackra exempel härpå är framställningen av raps och ryps med låg halt av den ur näringsfysiologisk synpunkt ogynnsamma fettsyran erukasyra och kornmaterial med hög halt av den för proteinkvaliteten avgörande aminosyran lysin. Av tradition har vid svenska växtförädlingsinstitutioner praktiskt växtförädlingsarbete och bakgrundsforskning varit integrerade delar av verksamheten, och detta är otvivelaktigt anledningen till att svensk växtförädling, trots en allt intensivare internationell konkurrens, kunnat behålla sin framskjutna ställning. Skall svensk växtförädling också kunna utvecklas i takt med tiden krävs emellertid, att växtförädlingsforskningen får väsentligt större resurser och att dessa, tillsammans med redan befintliga, utnyttjas på ett så rationellt sätt som möjligt. Den tid och de kostnader som framställandet av en ny sort kräver betingas framför allt av våra bristfälliga kunskaper om de många och starkt integrerade delfaktorer, som bestämmer den slutliga avkastningen från en bestämd individ eller population. Kunde vi bryta ned avkastningskomplexet till mindre beståndsdelar och, på basis av observationer och biokemiska undersökningar av material odlat i växthus och klimatkammare, göra urval direkt på de för tillväxt och avkastning begränsande faktorerna, skulle detta innebära stora besparingar och pengar och ett bättre hushållande med den tillgängliga ärftliga variationen. Bättre kännedom om sjukdomsresistensens fysiologi och biokemi skulle i många fall leda till motsvarande vinster. Möjligheterna att integrera urvalsarbetet på avkastningsfaktorer, kvalitetsegenskaper och sjukdomsresistens skulle förbättras. Arbeten av detta slag kräver intimt samarbete mellan växtfysiologer, genetiker, kemister och patologer, som kan både bena upp avkastnings- och resistenskomplexen och utveckla nya, snabba analysmetoder för urvalsarbetet. En annan faktor, som av naturliga skäl starkt begränsar växtförädlarnas effektivitet, är den fortfarande mycket bristfälliga kunskapen om kulturväxternas genetik. Trots hotet om befolknings- och livsmedelskris har kulturväxter allt mindre använts som studieobjekt inom den genetiska forskningen. De stora framstegen på genetikens och molekylärbiologins områden har i stället varit resultat av undersökningar på mikroorganismer av olika slag. Härigenom har klyftan mellan den teoretiska och tillämpade genetiken vidgats på ett sätt som gjort en broslagning mellan de bägge svår och i många fall omöjlig. har emellertid utvecklingen inom vävnadsodlingstekniken förändrat bilden och skapat möjligheter att direkt tillämpa den nya biologins rön i förädlingsarbetet. Redan nu erbjuder vävnadsodlingstekniken möjligheten att hos ett begränsat antal växtslag i stor skala framställa individer med halva det för arten normala kromosomantalet, s. k. haploider. Haploida plantor, liksom cellkulturer baserade på haploider, kan användas på många sätt inom växtförädlingen och har med ett slag möjliggjort att studera och utnyttja de kunskaper om olika genetiska mekanismer som vunnits genom studier av mikroorganismer. Den betydelse detta kommer att få för hybridförädling, mutationsarbeten och resistensförädling kan knappast överskattas. Ytterligare en möjlighet, som yppar sig, är att via påtvingad sammansmältning av i näringslösning odlade celler från två olika arter framställa arthybrider, som av en eller annan anledning ej kan produceras på normal sexuell väg. Skall dessa möjligheter inom en rimlig tid realiseras för mer än ett fåtal växtslag, krävs en mera omfattande grundforskning än vad enskilda växtförädlingsorganisationer var för sig orkar med. Det finns därför starka skäl som talar för en vittgående förstärkning och samordning av den forskning inom växtförädlingssektorn som är långsiktig och övergripande och som kräver sparsamt förekommande, högt kvalificerade specialister samt dyrbar utrustning. Skäl talar enligt vår mening för att ett halvstatligt forskningsinstitut tillskapas för ifrågavarande uppgift. Detta betyder inte att den grödaspecifika och mera kortsiktiga forskningen, som med nödvändighet måste vara en intregrerad del av förädlingsarbetet, förlorat i betydelse eller skulle kunna klara sig med minskade resurser. Tvärtom borde också den vid en samordning av den långsiktiga och mindre grödaspecifika forskningen ges en välkommen förstärkning. Avslutningsvis bör påpekas, att i såväl som , och , den privata växtförädlingsverksamheten har kunnat dra fördel av statlig växtförädlingsforskning av betydande omfattning. Åberopande det ovan anförda hemställes att i skrivelse till Kungl. hemställer om utredning och förslag i syfte att främja grundforskningen på växtförädlingens område i enlighet med vad i motionen anförts.