mot · FW021731 · 1973-04-03 00:00:00 — Motioner nr 1731 1973 i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:63 angående studiesocialt stöd. Debatten kring studiemedlen har huvudsakligen kretsat kring frågor som berör studiemedlens anknytning till basbeloppet och den därav följande urholkningen av bidragsdelens värde samt återbetalningssystemet. Den proposition (1973:63) som framlagts innebär att äldre elever överflyttas till studiemedelssystemet och att de återbetalningspliktiga medlen inom studiestödssystemet också blir återbetalningspliktiga studiemedel. Föredraganden föreslår också att studiestödstagare får rätt till sjukersättning från sjukkassa. Efter det att motionen 1973:1162 avlämnats till årets riksdag har föredragande statsrådet tillsatt en särskild kommitté med uppgift att se över återbetalningssystemet. Enligt direktiven är inte några ändringar i de grundläggande principerna för återbetalningssystemet aktuella. Tillsättandet av denna kommitté har medfört att hemställan i nämnda motion knappast kan bifallas av . De synpunkter på återbetalningssystemet som framförts i motionen är dock enligt vår synpunkt så väsentliga att vi anser att de måste ligga till grund för en översyn av återbetalningssystemet. Vi föreslår därför att den kommitté som ser över återbetalningssystemet får i uppdrag att göra detta i syfte att avskaffa indexlånesystemet och inrätta ett återbetalningssystem enligt annuitetslåneprincipen. I propositionen 1973:63 tar föredraganden upp frågan om studiemedlens maximibelopp. hade i sitt betänkande: Reformer inom studiemedelssystemet föreslagit en höjning av detsamma till av basbeloppet. Föredraganden har emellertid inte biträtt detta önskemål mot bakgrund av att vidgade möjligheter till bostadstillägg tillskapats, vilka också kan komma de studerande till del som drabbats av den stora kostnadsökningen på studerandebostäder. Eftersom de stigande studentbostadspriserna utgjorde förutsättningen för studiemedelsutredningens förslag kan viss kompensation ansetts ha kommit de studerande till godo genom dessa vidgade möjligheter till bostadstillägg. När studiemedelssystemet tillkom ansågs det vara betydelsefullt att de studerandes skuldsättning begränsades. Man föreslog därför att av beviljade studiemedel skulle utgöras av ett icke återbetalningspliktigt bidrag. Detta indexreglerades emellertid inte, men storleken av detsamma skulle senare kunna omprövas av statsmakterna. Någon sådan omprövning har emellertid icke skett, trots att motioner i denna riktning framlagts i . Dessa i sin tur har framlagts mot bakgrund av den starka penningvärdeförsämring som skett och som medfört att hela indexökningen av studiemedlen har lagts på de återbetalningspliktiga medlen. Detta innebär att bidragsdelen, med det nuvarande basbeloppet , uppgår till endast 16,av studiestödet. Den grundläggande principen om en begränsning av skuldsättningen har därigenom icke kunnat upprätthållas. Det hårt ansträngda budgetläget har fått oss att avstå från yrkande om höjning av bidragsdelen. Nya rön visar emellertid att allt färre studerande utnyttjar studiemedel för att finansiera sina studier. Utnyttjandegraden torde ligga på . Detta härå andra sidan medfört att utrymmet på driftbudgeten vidgats för en höjning av studiemedlen. Även om en höjning av bidragsdelen skulle medföra att fler studerande utnyttjar studiemedelssystemet anser vi att detta totalt sett skulle innebära en besparing. Alltför många finansierar nu sina studier genom förvärvsarbete, som bedrivs med studierna och därför menligt inverkar på studieresultaten. Detta innebär ofta en kraftig förlängning av studietiden, vilket totalt sett fördyrar samhällets kostnader för studierna. I den nu behandlade propositionen föreslår föredraganden en höjning av bidragsdelen med . Detta görs för att få beloppet jämnt delbart med nio. Vi anser emellertid att bidragsdelen icke längre kan få ligga kvar på denna låga nivå men ställer inget ytterligare yrkande, eftersom i motionen 1973:1162 begärts att studiemedelsutredningen skall få i uppdrag att framlägga förslag till värdesäkrad bidragsdel. I ovan nämnda betänkande framlade studiemedelsutredningen förslag om förändring av systemet med barntillägg. 1 propositionen 1973:63 tar också föredraganden upp de förslag som utredningen väckte men föreslår själv andra regler, som enligt vår uppfattning kraftigt kommer att försämra situationen särskilt för i verklig mening ensamstående studerandeförälder. 1 detta sammanhang vill vi gärna uttrycka vår glädje över att i det nu föreliggande förslaget sammanboende studerande med barn kommer att jämställas med gifta i studiemedelshänseende. Den nuvarande utformningen har i vad gäller såväl beviljandet av studiemedel som rätt till barntillägg särskilt missgynnat gifta studerande. Dessa har nämligen för rätt till studiemedel fått denna prövad mot såväl egen som makes ekonomi. För icke gifta studerande har prövning skett endast mot egen ekonomi. För gifta studerande har dessutom gällt att för varje barn endast ett barntillägg kunnat utgå, medan sammanboende med gemensamma barn kunnat få två barntillägg för varje barn om båda studerat. Enligt nuvarande regler utgår barntillägg såväl till vårdnadshavare som till den som är skyldig utge vårdnadsbidrag. utgick i sitt förslag från den grundläggande principen att bägge makarna är underhållspliktiga för barnet. Detta gäller givetvis också i de fall endast en av dem studerar. Möjlighet borde därför finnas för bägge makarna att, i de fall bägge studerar, uppbära barntillägg. I de fall endast en av makarna studerar bidrar ändå den andra med underhåll till barnet, antingen genom eget arbete eller genom medel från förvärvsverksamhet. Mot bakgrund av att undersökningar visat att nuvarande barntillägg på intet sätt är tillräckligt för att täcka kostnader för barns vård och tillsyn, föreslog utredningen att barntillägg skulle utgå till bägge föräldrarna i de fall båda studerar. Gifta studerande skulle därmed jämställas med ogifta. Utredningen föreslog att barntillägget för heltidsstuderande skulle utgöra av basbeloppet per termin för det första barnet och för varje barn över ett. Vid fler än ett barn minskar nämligen barntillsynskostnaderna högst avsevärt, och eftersom dessa utgör en stor del av kostnaden för barnen finns skäl att begränsa barntillägget för följande barn. Föredraganden har inte velat bifalla utredningens förslag. I studiestödslagen 14 kap. 14 § vidhåller föredraganden att barntillägget i första hand skall utgå till fadern, såvida inte annat begärs, och föreslår att för varje barn endast ett tillägg skall kunna utgå. Konsekvenserna av detta är att studerandefamiljer, där båda studerar, kommer i betydligt sämre läge än familjer, där den ena föräldern förvärvsarbetar. I det senare fallet ges bägge föräldrarna möjlighet att bidraga till barnets försörjning, men den rätten fråntar man den ena studerandeföräldern. Beaktas bör också att såväl skilsmässor som separeringar, när föräldrarna inte varit gifta, förekommer allt oftare. I det vanliga fall att barntillägg utgått enbart till fadern, men modern får vårdnaden om barnet, kommer fadern förutom att han givetvis måste utge vårdnadsbidrag att dessutom ensam ha sin studieskuld belastad med barntillägg. Detta stämmer dåligt överens med principen om jämställdhet mellan könen. Föredraganden inför dessutom en mycket allvarlig begränsning som sätter den verkligt ensamstående föräldern i en kraftigt försämrad situation. I de fall föräldrarna aldrig sammanbott och studerar på var sin ort har bägge rätt till barntillägg, hon som vårdnadshavare och han som skyldig att utge vårdnadsbidrag. Skillnaden mellan vårdnadsbidraget och barntillägget utges som bidragsförskott. I många fall utnyttjar inte fadern sin rätt till barntillägg, utan hela vårdnadsbidraget utgår genom samhällets försorg som bidragsförskott. Detta ställer sig förmånligare för fadern eftersom bidragsförskottet avskrivs , medan barntillägget belastar studiemedelsskulden tills återbetalningen är gjord. Förutom bidragsförskottet har studerande moder givetvis rätt till barntillägg i studiemedelssystemet. Denna rätt fråntas henne nu genom formuleringen i 14 §: Är en av föräldrarna skyldig att utge underhållsbidrag som avses i första stycket, utges dock tillägget alltid till denne. Om synnerliga skäl föreligger får barnbidrag utgå till envar av föräldrarna. (Påpekas bör att lagtexten blivit felaktig, i stället för barnbidrag bör stå barntillägg.) Detta innebär enligt specialmotiveringen att t. ex. ensamstående moder som studerar icke kan få barntillägg ifall fadern har denna rätt även om han inte utnyttjar den. Vi föreslår därför att studerande, som har vårdnaden om barn eller är skyldig utge underhållsbidrag till barn , skall ha rätt till barntillägg. Detta bör utgå av basbeloppet för första barnet, men med hänsyn till att tillsynskostnaderna starkt minskar för andra och följande barn bör barntillägget för dessa barn begränsas till av basbeloppet. Följande tabell åskådliggör skillnaden mellan de olika förslagen. 25 + 25 = 50 + 15 + 15 =80% 25 + 25 = där bägge studerar. 50+ 15 + 15 =80% 25 + 15 = rande vars make ej studerar. * Ensamstående vårdnadshavare får om den underhållsskyldige utnyttjar rätten till barntillägg för att betala vårdnadsbidrag. Detsamma torde gälla även om han inte utnyttjar denna rätt. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att beslutar att hos Kungl. 1. den kommitté som arbetar med översyn av återbetalningssystemet får tilläggsdirektiv för att lägga fram förslag om inrättandet av ett återbetalningssystem enligt annuitetslåneprincipen, 4 kap 14 § i förslaget till studiestödslag får följande lydelse: Har heltids- eller deltidsstuderande vårdnanden om barn som ej fyllt eller är han skyldig att till fullgörande av lagstadgad underhållsskyldighet utge underhållsbidrag till barn som ej fyllt , förhöjs det belopp som den studerande har rätt till enligt 13 § med barntillägg. Tillägget utgår för första barnet av basbeloppet för ett läsår och för varje barn över ett av basbeloppet för sådant läsår. Vid bestämmandet av barntillägget äger 13 § andra, tredje och fjärde styckena motsvarande tillämpning.