mot · FW021559 · 1973-01-26 00:00:00 — av m. fl. I motionen föreslås att en väsentligt ökad andel av nya bostäder skall byggas som småhus eller som låga flerfamiljshus med god markkontakt. Det överskott på bostäder som finns nu beror till inte ringa del på att så många bostäder finns i höga hus med höga hyror och i områden där servicen släpar efter och den omgivande miljön är bristfällig. Köerna till småhus och olika typer av marklägenheter är däremot fortfarande långa. För att göra det möjligt för fler att köpa eget hus bör fler mindre och billiga småhus byggas och andelen statliga lån höjas till av låneunderlaget. Den egna kontantinsatsen skulle då kunna sänkas till av produktionskostnaden. Många bor fortfarande i omoderna och små lägenheter. a. därför kan efterfrågan komma att stiga när konjunkturen förbättras. Dessutom finns en otillfredsställd efterfrågan på småhus, och en reserv av bostäder på är sannolikt nödvändig för att konsumenternas valfrihet och nödvändiga rörlighet skall kunna tillgodoses. Bostadsbyggandet kan därför inte få sjunka så lågt att vi får tillbaka de långa bostadsköer som präglade bostadsmarknad. Om bostadsbyggandet sjunker till för låg nivå, måste därför regeringen ta initiativ till lämpliga stimulansåtgärder. Osäkerheten om den framtida efterfrågan på bostäder är så stor att en långtidsbedömning som grund för planeringen behövs. är för det s. k. miljonprogrammet dvs. att en miljon bostäder skulle byggas . I motionen föreslås därför att regeringen skall lägga fram ett nytt program för bostadsbyggandet på lång sikt. Riv mindre - reparera mer 1 motionen läggs stor vikt vid en mer omfattande ombyggnad och reparationsverksamhet som alternativ till rivningar och nybyggnad. Lånebestämmelser får inte lägga hinder i vägen för det. skall vara att hyrorna inte stiger så högt på grund av ombyggnaden att inte hyresgästerna kan bo kvar. För att pressa kostnaderna för bostadsproduktionen föreslås att konkurrensen skall vidgas mellan byggföretagen. Då det finns klara belägg för att hus som byggs efter anbudskonkurrens blir billigare bör krav på anbudskonkurrens ställas som villkor för statliga bostadslån. Statens prisoch kartellnämnd bör dessutom ges i uppdrag att skärpa övervakningen över prisutvecklingen och tendenser till monopol- och kartellbildningar. För att konkurrensen mellan olika företag skall kunna ske på likvärdiga villkor föreslås utöver vad ovan föreslagits om bostäder att lånegränsen höjs för enskilda företag från av låneunderlaget till . För att underlätta anpassningen i nya bostadsområden föreslås att kommunala nämnder och förvaltare tillsammans med ideella föreningar skall stimuleras att bilda särskilda tillfälliga aktivieringsgrupper. har kommit att visa upp en situation på bostadsmarknaden som väsentligen avviker från den på 1950- och 1960-talen:.vi har fått överskott på bostäder. När debatten om de långa bostadsköerna stod som hetast såg man fram emot en bostadsmarknad där de bostadssökande kunde välja bland utbjudna lägenheter i stället för att av väntan tacksamt acceptera vad som bjöds. När vi nu fått ett visst överskott av bostäder, har vi då också fått den bostadsmarknad som ställdes som mål? Svaret måste bli nej. Konsumenternas situation har naturligtvis förbättrats. Det finns ett visst urval av lägenheter. Men glädjen häröver grumlas av att många av dem något förenklat kan sägas finnas i fel miljöer, i fel slags hus och till fel hyror. Vi har ännu inte nått det mål som satt upp för bostadspolitiken: att alla skall kunna efterfråga en bostad av god kvalitet till rimligt pris. Det är fortfarande alltför många som inte bor bra. Många är trångbodda, många bor omodernt och många bor i torftiga miljöer. Det nuvarande överskottet har i alltför stor utsträckning sin grund i de höga hyroma för nya bostäder. Efterfrågan har minskat därför att många inte har råd att efterfråga. Den ökade valfriheten är dessutom i långa stycken endast skenbar. De tomma lägenheterna finns framför allt i de nya områdena. Den bostadssökande har i bästa fall att välja mellan nära nog identiska lägenheter i nära nog identiska huskroppar med nära nog identiskt lika illa tillgodosedd utomhusmiljö och servicetillgång. Valfriheten blir inte reell förrän den bostadssökande inom rimliga gränser kan välja mellan bostäder i olika former och olika lägen inom en kommun. Den konstanta brist på bostäder som rått sedan slut förorsakad av statliga regleringar har inneburit ett alltför litet inflytande från konsumentsidan. Fram till nu har allt som byggts gått att hyra ut eller sälja. Känsligheten för de bostadssökandes önskemål har då blivit mindre utvecklad, medan anpassningen till viss produktionsteknik och styrande låneformer etc. däremot haft stor betydelse för bostädernas utseende. Som mest framträdande bevis för denna felinriktade produktion står de många höga husen i de många fantasilösa bostadsområdena. Det är oftast bostäder i höga hus i ofullständiga miljöer till höga hyror som de bostadssökande vänt ryggen. Ett hastigt neddragande av bostadsbyggandet kan snabbt föra oss tillbaka till den ännu sämre situation som kännetecknade . Det skulle också innebära onödigt stora arbetsmarknadssvårigheter för byggnadssektorn. Den slutsats som vi däremot bör dra är att byggandet måste anpassas till de bostadssökandes krav. Det betyder bl. a. fler småhus och marklägenheter till lägre priser. Om valfriheten för den bostadssökande skall bli verklig, måste det finnas en viss reserv av lediga småhus och lägenheter. Det som framkallat den kris som bostadsbyggandet befinner sig i är inte i första hand det totala antalet tomma lägenheter utan att dessa varit koncentrerade till nybyggda hus och till vissa kommuner. Detta har vållat stora svårigheter för bostadsföretagen och kommunerna utan att egentligen innebära någon radikal förbättring för konsumenterna. Av kommunerna har drabbats värst av det plötsliga lägenhetsöverskottet. Av de statsbelånade flerfamiljshus som byggdes i var fortfarande var femte (21,) lägenhet outhyrd. Motsvarande siffra för hela landet var . Det innebär en ökning jämfört med året innan . Uthyrningssvårigheterna har främst gällt lägenheter om tre eller fyra rum och kök. Av de senare lägenheterna står i hela landet outhyrda mot . Det illustrerar att det är de höga hyrorna för de större lägenheterna som håller tillbaka efterfrågan. Trots de svårigheter som den uppkomna situationen förorsakar vissa kommuner och bostadsföretag vill vi bestämt vända oss mot den enligt 1* 1973. vår mening cyniska reaktion som innebär att de bostadssökande skall tvingas acceptera lägenheter som står tomma genom att drastiskt dra ner bostadsbyggandet. Det skulle återigen kunna försätta konsumenten i underläge. Stat, kommun och bostadsföretag måste tillsammans bära ansvaret för den uppkomna situationen och därför också tillsammans bära kostnaderna för de övergångsproblem som de tomma lägenheterna för med sig. En lägenhetsreserv på ett par procent av bostadsbeståndet är sannolikt erforderlig för att tillgång och efterfrågan på bostadsmarknaden skall befinna sig i balans. Försvagningen av efterfrågan på bostäder har också sin grund i den utdragna lågkonjunkturen. av mer normal situation på arbetsmarknaden hade sannolikt färre lägenheter stått tomma. Många drar sig för högre boendekostnader i ett läge då sysselsättningen känns hotad. Det betyder att efterfrågan snabbt kan stiga när konjunkturen förbättras. De bostäder som påbörjas kommer att bjudas ut i ett läge där sysselsättningen sannolikt förbättrats och därmed behovet av nya bostäder blivit större. Intrycken från de två senaste årens bostadsmarknad får därför inte leda fram till beslut som bäddar för en ny kösituation . Hur stor blir efterfrågan? Mot bakgrund av den uppkomna situationen råder det naturligt nog stor osäkerhet, inte minst bland ansvariga kommunalpolitiker, om behovet av nya bostäder. Det ställer stora krav på underlaget för den fortsatta bostadsplaneringen. Det utredningsarbete som pågår i boendeutredningen måste i det avseendet tillmätas stor betydelse. Det är därför viktigt att erforderliga resurser ställs till utredningens förfogande så att en bedömning av den framtida bostadsefterfrågan kan presenteras under innevarande år. Många faktorer påverkar efterfrågan av bostäder. Såväl konsument som producent och planerande instans måste därför göra sig en föreställning om möjligheterna att begränsa prisstegringen på bostäder. Köpkraften hos de bostadssökande inklusive förstärkningar genom bostadsbidragens effekter måste likaså tas med i bilden. Betydande osäkerhet har dessutom rått om den totala befolkningsökningen , bl. a. beroende på de starka variationerna i invandringens omfattning. Det försvårar en riktig bedömning också av efterfrågans fördelning på lägenhetsstorlekar. Effekterna av en utbyggd regionalpolitik och ett större miljömedvetande kan också medföra förändringar i den geografiska spridningen av bostadsefterfrågan. För såväl producent som konsument är det vidare mycket viktigt att de tveksamheter som råder om finansieringen av bostäder undanröjs genom förslag från bostadsfinansieringsutredningen och bostadsbeskattningsutredningen. Alla dessa faktorer ger en splittrad och svårfångad bild av den riktiga För den händelse det skulle innebära att igångsättningen av bostadsbyggandet ser ut att hamna på en mycket låg nivå måste regeringen ta initiativ till särskilda åtgärder. kan som redan påpekats efterfrågan till följd av förbättrat konjunkturläge och därmed sammanhängande ökad invandring bli avsevärt högre än . De svårigheter som föreligger på bostadsmarknaden får inte innebära att vi ger avkall på de mål som satts upp för bostadspolitiken. På basis av dessa mål har beräknat det erforderliga bostadsbyggandet till 105 000 lägenheter . Det skulle göra det möjligt att avskaffa trångboddheten och modernisera alla omoderna lägenheter. De bostadspolitiska målen bör dock formuleras vidare än att bygga bostäder av god kvalitet till rimliga kostnader och att avskaffa trångboddheten. Det övergripande målet bör vara att skapa en god boendemiljö. Därvid spelar de tekniska och ekonomiska villkoren för bostadsbyggandet en viktig roll. En totalsyn på bostadspolitiken kräver emellertid att man även tar hänsyn till de övriga krav som bostadskonsumenterna ställer på boendet. Dit hör t. ex. hur kollektivtrafiken är ordnad, närheten till arbetsplatser och butiker, tillgång till skolor, lekplatser, idrottsanläggningar, strövområden etc. En viktig roll spelar också den sociala miljö som skapas i nyuppförda bostadsområden. Detta kräver en ofta försummad medverkan i bostadsplaneringen från t. ex. socialarbetare och psykologer. Även de yttre miljöbetingelserna påverkar möjligheterna till en god anpassning. Vi syftar här t. ex. på bebyggelsens estetiska utformning, dess inplacering i landskapet och anpassning till eventuell befintlig bebyggelse. Till denna vidgade målsättning hör också att anpassa hustypernas och bostadsservicens utformning till konsumenternas efterfrågan. Detta kräver ett större inslag av marknadsundersökningar och nya kanaler genom vilka bostadskonsumenterna kan göra sig gällande gentemot dem som har ansvar för stadsplaneringen. Det är t. ex. uppenbart att efterfrågan på lägenheter med god markkontakt motiverar en väsentligt större andel småhus och flerfamiljshus i lågbebyggelse än som faktiskt byggs. Sanering, ombyggnad och reparation Vissa av de krav som här ställs på bostadsproduktionen kan med fördel i större utsträckning än vad som skett nås genom ombyggnads- och upprustningsverksamhet. I strävandena att uppfylla de bostadspolitiska målen har man i alltför hög grad bortsett från möjligheterna att tillvarata fördelarna i det äldre bostadsbeståndet. Hyresregleringen och stelbenta statliga lånebestämmelser har lett till rivningar även av hus av relativt god kvalitet. Av samma skäl har en förslumning av lägenheter i gamla hus skett. Denna brist i vår bostadspolitik har inneburit slöseri med våra samlade resurser och ett onödigt våldförande på fungerande stadsmiljöer. Människor skall inte behöva bo dåligt därför att bostaden är gammal, vilket varit fallet. Bra bostäder och hög kvalitativ yttre miljö går att ordna genom modernisering av äldre stadsdelar. Inom de äldre städernas centrumområden har stora förändringar genomförts, vilket inneburit att stora delar av den äldre bebyggelsen rivits och ersatts med ny. 1 stadsområden mellan centrum och nyexploateringar har däremot i stort sett ingenting skett. Detta har inneburit att bostadskvaliteter och bostadsmiljöer försämrats så att tendenser till förslumning kan observeras åtminstone i de större städerna. a. i dessa områden är behovet av sanering stort. Med lämpligt insatta saneringsmetoder kan dessa bostäder bli billigare än bostäder i nyexploateringsområden. För människorna som skall nyttja bostäderna kan en bostad upprustad eller nyproducerad inom ett förtätningsområde dessutom innebära följande fördelar i jämförelse med en bostad i ett nyexploateringsområde. O Möjlighet finns att bo kvar i stadsdelen även då större lägenhet önskas, o Kontakter med grannar kan bibehållas, o Kortare restider, mindre reskostnader, mer fritid, o Genom goda allmänna kommunikationer blir beroendet av bil mindre. O Lättare att upprätthålla kontakter med vänner även i andra delar av staden, då avstånden blir mindre. O Bättre och kommersiell service än vad som ofta kan erbjudas i nya områden. O Fungerande närmiljö i form av existerande hus, parker, trädgårdar m. m. O Lättare att knyta kontakter mellan generationerna genom att även äldre personer bor inom området. Allt detta talar för att stadsdelsförnyelse är ett alternativ som för bostadskonsumenten ger bättre miljö och för samhället och dess invånare bättre ekonomi. Problemet har varit att denna förnyelse satts in . Lämpligt är därför att översynen av bostäder och stadsplan görs rullande (saneringsprogram) så att bostadsmiljön ständigt fyller högt ställda krav. Möjligheten för hyresgästerna att bo kvar måste sättas som ett viktigt mål för saneringen. Det kan motivera att vissa avsteg görs från standardnormer som gäller för nya bostäder. Därtill kommer att ombyggnads- och reparationsarbeten i långa stycken är mycket lämplig sysselsättning för äldre arbetskraft. Den proposition som på saneringsutredningens betänkande kommer att föreläggas måste enligt vår mening innebära förbättrade möjligheter att modernisera äldre stadsdelar och fastigheter som alternativ till rivning och nybyggnad. Nytt program för bostadsproduktionen 1974 skall det program om en miljon bostäder vara uppfyllt som antagit. Som här har påpekats föreligger en betydande osäkerhet om efterfrågesituationen och därav föranledd motiverad produktionsvolym efter 1974. Bostadsbyggandets mycket stora betydelse för nästan all verksamhet i samhället gör att måste få möjlighet att uttala sig om generella riktlinjer för omfattning, geografisk fördelning och kvalitetskrav för det fortsatta bostadsbyggandet. Vi föreslår därför att regeringen till nästa års riksdag lägger fram ett förslag till nytt långsiktigt bostadsbyggnadsprogram, varvid hänsyn skall tas till de socialpolitiska, miljöpolitiska, regionalpolitiska, arbetsmarknadspolitiska och ekonomisk-politiska krav som ställs på bostadsbyggandet. Programmet bör omfatta såväl behovet av nyproduktion som behovet av ombyggnads- och reparationsverksamhet för att nå det slags vidgade bostadspolitiska mål vi ovan uttalat oss för. påbörjades 14 135 lägenheter i flerfamiljshus än . Det innebär en minskning . Byggandet av småhus ökade emellertid, varför minskningen totalt av antalet påbörjade lägenheter torde stanna vid . för vilken fullständig statistik föreligger påbörjades sammanlagt 87 601 lägenheter i flerfamiljshus och småhus mot 94 161 1971. Det innebär en minskning med 6 560 lägenheter eller . Enligt departementschefens bedömning i statsverkspropositionen torde nedgången fortsätta . har antagit en preliminär plan som med 7 000 lägenheter överstiger det regeringen nu föreslår som grund för lånebeslut och byggnadstillstånd. Det råder emellertid enligt departementschefen osäkerhet om huruvida ens detta program kommer att kunna uppfyllas. Det är mot bakgrund av de osäkerhetsfaktorer vi ovan fört fram förståeligt om kommunerna, som har det avgörande inflytandet över bostadsproduktionen, tvekar att sätta i gång byggandet av lika många lägenheter som varit vanligt . Det finns emellertid som vi tidigare framhållit en risk att en sänkning års nivå allvarligt försämrar möjligheterna att nå de bostadspolitiska målen. Den i statsverkspropositionen förordade ramen för långivningen beräknas ge 80 000 lägenhter med statliga lån och 8 000 privatfinansierade. Det synes i nuvarande situation på bostadsmarknaden vara en rimlig nivå. Resurserna räcker emellertid till fler lägenhter om de i ökad utsträckning används för att bygga om och reparera äldre fastigheter. b) Lånegränser och låneunderlag I fråga om de övre lånegränserna för statliga bostadslån gäller olika regler för olika företagarkategorier. Kommuner och allmännyttiga företag får låna av låneunderlaget, bostadsrättsföreningar , småhus och enskilda företag . Departementschefen föreslår ingen ändring av ifrågavarande bestämmelser. 1 likhet med föregående år förordar vi att de allmännyttiga företagen får låna oförändrat av låneunderlaget och inom av pantvärdet, dock under förutsättning att kommunen ställer borgen för det statliga bostadslånet i inteckningsläget mellan och . Vidare förordar vi att lånegränsen för enskilt ägda flerfamiljshus höjs till av låneunderlaget inom av pantvärdet. Beträffande småhus föreslås höjning av den övre lånegränsen till av låneunderlaget. Den av oss föreslagna ändringen av den statliga belåningen för enskilt ägda flerfamiljshus är främst betingad av vår uppfattning att likvärdigare lånevillkor mellan olika företagskategorier bör gälla. Förslaget om belåning av låneunderlaget motiveras dessutom av dels det generella krav på anbudskonkurrens som vi föreslår i denna motion, dels på den utveckling beträffande förräntningen av bostadslånen som kunnat noteras . En höjning av låneunderlaget skulle reducera olägenheter som uppkommit av paritetslånetekniska skäl. Det torde inte längre vara aktuellt att bibehålla en uppdelning på låneunderlag och pantvärde vid beräkning av statliga lån. Låneunderlaget för statliga lån till flerfamiljshus och småhus upp till förslagsvis 125 kvm lägenhetsyta borde därför höjas så att det sammanfaller med pantvärdet. Då nu en särskild bostadsfinansieringsutredning tillsatts bör den ges i uppdrag att närmare studera frågan. c) Fler småhus - färre höghus Vi har i under en lång följd av år byggt alldeles för liten andel småhus. Efterfrågan på småhus hade motiverat en mycket större andel. Det är därför glädjande att antalet påbörjade småhus stigit och att regeringen numera synes inse att fler småhus står i överensstämmelse med konsumenternas önskemål. Det tidigare ofta använda argumentet mot småhus, att de är dyrare att producera än flerfamiljshus, är inte längre relevant. Den genomsnittliga produktionskostnaden/kvm för gruppbyggda småhus var mot för lägenheter i flerfamiljshus. Det sparande och den omvårdnad av realkapital som förvärv av eget hus innebär motiverar också ur samhällsekonomisk synvinkel en expansion av den boendeformen. I det utredningsarbete om bl. a. småhusägarnas rätt till ränteavdrag som pågår måste detta beaktas. Vi kan inte acceptera att villkoren för privatpersoner att skaffa eget småhus försämras. De många familjer som redan bor i småhus har förvärvat det utifrån vissa premisser för boendekostnaden. En försämring av de villkoren skulle innebära att många familjers boendekostnad passerar en gräns vid vilken de med bibehållen familjeinkomst kan behålla sitt hus. Det är emellertid inte mindre viktigt att stimulera alternativa upplåtelseformer där den egna insatsen i form av kapital eller eget arbete i fastighetsomvårdnaden stimuleras. Bostadsrättsföreningar fyller dessa krav men även t. ex. bolagsbildningar av hyresgäster. Sådana ägandeformer borde därför kunna stimuleras. Småhuset är en boendeform som ger god markkontakt. Någon motsättning mellan att bo med markkontakt och i flerfamiljshus behöver dock inte finnas. Tvåvånings flerfamiljshus av loftgångstyp erbjuder också god markkontakt liksom radhus och trevånings lamellhus. Dessa hustyper bör därför byggas i väsentligt större omfattning än som sker i stället för högre flerfamiljshus. Denna uppluckring av gränsen mellan enfamiljs- och flerfamiljshus borde leda till att också upplåtelseformen blev mindre konventionell. Större produktion av marklägenheter som upplåtes med sedvanligt hyreskontrakt eller med varierande insats bör stimuleras. Den som saknar eget kapital eller har låg inkomst och den som inte kan eller vill sköta om en större egen tomt skall inte av den anledningen vara hänvisad till höghus. Ingående studier av olika hustypers totala samhällsekonomiska kostnader har utförts av bl. a. den s. k. Scape-gruppen vid i . Studierna visar att ökat byggande av hus med nära markkontakt inte behöver hindras av kommunalekonomiska skäl. Praktiska erfarenheter styrker dessa resultat. Det är i första hand kommunernas planering som skall ge möjlighet att uppnå målet om större andel låghus med markkontakt i flerfamiljshusbebyggelse och fler småhus av varierande storlek. Det bör emellertid inte hindra att uttala sig för en sådan målsättning. Det är naturligt att olika offentliga insatser har erfordrats under den bristsituation som förelegat på bostadsmarknaden . Ett högre bostadsbyggande och och ett tidigt avvecklande av hyresregleringen skulle dock ha givit oss ett mera konsumentstyrt bostadsbyggande. Visst behov av kontroll och reglering av villkoren är naturligtvis också i fortsättningen nödvändigt för bostadsproduktionen. Särskilt gäller det bevakning av produktionskostnaderna och möjligheter till standardisering av byggandet. Bostäderna är den viktigaste delen i samhällsbyggandet och måste därför komma till under samhällets styrning och kontroll. Det hindrar inte att det måste vara angeläget att skapa vidaste möjliga ram för bostädernas och bostadsförvaltningens utformning. Den enskildes möjligheter att själv eller genom bostadsproducenternas och bostads förvaltarnas försorg påverka sin egen boendemiljö måste vidgas. Normer som inte motsvarar något egentligt konsumentintresse bör därför undanröjas. En översyn av statliga normer bör startas i det syftet. De höga boendekostnaderna är som tidigare berörts en av orsakerna till de svårigheter som gjort sig gällande att hyra ut nybyggda hus. I finns fortfarande 170 000 hushåll anmälda i bostadskön, av vilka 95 000 saknar egen direktförhyrd bostad. Ändå stod där av färdigställda lägenhterna tomma ännu . Orsaken torde i första hand vara att de bostadssökande inte anser sig ha råd att hyra de bostäder som bjuds ut. Kraftinsatser behövs därför för att pressa kostnaderna både i produktion och i förvaltning. Vi återkommer i det syftet med förslag som vi framfört: anbudskonkurrens som villkor för statliga bostadslån och skärpt övervakning av monopoltendenser och prisutveckling. Enligt vår mening har regeringen länge försummat att använda ett verksamt medel i kampen mot prisstegringarna inom bostadsproduktionen. En närmare granskning av produktionskostnaderna för flerfamiljshus- och småhusgrupper visar nämligen ett klart samband mellan anbudskonkurrens och lägre produktionskostnader. Enligt en inom utarbetad redogörelse över verksamheten med förhandsbesked om bostadslån för stora och fleråriga bostadsprojekt hade anbudskonkurrens förekommit i fem av de sex bästa projekten. I redogörelsen, som finns med som bilaga i byggindustrialiseringsutredningens betänkande Byggandets industrialisering (SOU 1971:52), heter det bl.