mot · FW02736 · 1973-01-25 00:00:00 — av i m. fl. angående nedläggningen av järnvägslinjer, m. m. Goda kommunikationer är av avgörande betydelse för en orts livskraft och utveckling. De enskilda människorna sätter denna faktor bland de främsta när det gäller att bedöma förutsättningar för trivsel och bosättning i en bygd. Näringslivet är likaså starkt beroende av goda kommunikationer för att fullgöra sin uppgift och uppnå lönsamhet. Att upprätthålla tillfredsställande kommunikationer är också ett av medlen i en effektiv regionalpolitik. Satsning på utveckling av företag eller skapande av nya sådana i ett område är inte effektivt och meningsfullt om kommunikationerna försvagas eller lägges ner. Inte minst ur social synvinkel är de offentliga kommunikationerna ett villkor. Äldre människor och handikappade är ofta i avsaknad av bilar och helt hänvisade till de allmänna transportmedlen. Detta gäller i synnerlig grad dem som bor i glesbygd. Tyvärr har de allmänna kommunikationerna starkt utglesats eller helt lagts iner . Detta gäller såväl järnvägar som landsvägsbussar. Denna utveckling är mycket bekymmersam och har skapat stora olägenheter. Lokaliseringspolitiken försvåras och kravet på att uppehålla en god service i många områden äventyras. I samband med Länsprogram 70 har i låtit göra en studie av kommunikationerna i länet. Av denna framgår att av befolkningen saknar acceptabel daglig kommunikationsmöjlighet med centralorten i sin kommun. En tendens har varit att SJ krävt kommuner på ersättning för förluster på olika busslimjer. Har inte denna ersättning beviljats har linjen lagts ner. I mångå fall har SJ krävt monopol på skolskjutsar för att upprätthålla allmänna busslinjer. Kommunerna har kommit i en brydsam situation inför sådana krav. De har inte haft möjlighet att bedöma skäligheten i framförda krav eller att överblicka situationen i stort. Busslinjerna kanske har berört flera kommuner och olika typer av trafikunderlag i såväl tätort som glesbygd. Kommunerna har dock ansett sig inte kunna vägra bidrag med hänsyn till kravet på service från kommuninvånarnas sida och de risker för utvecklingen som indragna kommunikationer kan innebära. erhöll landets länsstyrelser kommunikationsministerns uppdrag att utarbeta trafikförsörjningsplaner i de olika länen. Dessa trafikplaner skall vara färdiga till 1974. uttalade kommunikationsministern att återhållsamhet skall iakttagas med fortsatt nedläggning av järnvägar intill dess trafikförsörjningsplanerna upprättats. Kommunikationsministerns beslut om trafikförsörjningsplaner samt hans uttalande om återhållsamhet i fråga om nedläggningar hälsar vi med tillfredsställelse. Det ligger i linje med förslag som upprepade gånger ställts från centerhåll. Under /72 har dock förekommit viss nedläggning av såväl järnvägslinjer som s. k. järnvägsanstalter. Av SJ:s petita för /74 framgår, att 8 järnvägslinjer nedlagts. omfattar linjer där trafiken helt lagts ner och där persontrafiken dragits in. 85 järnvägsanstalter har lagts ner varav 14 bemannade. I statsverkspropositionen, Bil. 8, uttalar departementschefen att han inte anser det strider mot ovan angivna, tidigare uttalande om att iaktta återhållsamhet i fråga om nedläggning av järnvägstrafik om det i särskilda fall, särskilt motiverade, ändock sker nedläggningar. Dessa motiv kain vara uppenbart missförhållande mellan de resurser som järnvägsalternativet binder och trafikunderlaget. Enligt vår mening bör det av kommunikationsministern gjorda uttalandet tillmätas stor vikt, och avsteg från innebörden av detta bör vara alldeles särskilt starkt motiverade. Mindre nedläggningar och inskränkningar kan dock ha konsekvenser även för trafikintensiteten på andra bandelar och föregripa den trafikplanering som länsstyrelser och kommuner nu håller på att genomföra. Enligt vår mening bör i princip all nedläggning och inskränkning av såväl järnvägs- som busslinjer på landsväg upphöra i avvaktan på trafikförsörjningsplanerna och de ställningstaganden som kan bli aktuella i samband med överläggningarna härom. Likaså bör enligt vår mening all olönsam busstrafik belasta staten i likhet med vad som gäller för järnvägarna och således ej överlastas på kommunerna. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställes att som sin mening ger Kungl. 1. dels att nedläggning i princip inte må förekomma vare sig av järnvägslinje eller busslinje på landsväg i avvaktan på resultatet av den regionala trafikplaneringen som länsstyrelser och kommuner har att ombesörja, 2. dels att kostnaderna för olönsamma busslinjer på landsbygden skall bestridas av staten och ej överlastas på kommunerna. () ()