mot · FW02886 · 1973-01-25 00:00:00 — av m. fl. om en precisering av målen för sysselsättningen inom olika sektorer, m. m. Den trygghet och självkänsla, som vetskapen om att alltid kunna finna ett arbete ger, är det främsta villkoret för människovärde i vårt samhälle. Detta slås fast i det socialdemokratiska partiprogrammet. Välfärd bygges av folket i arbete. Samhällets möjligheter att öka välfärden sammanhänger med att så många som möjligt bidrar med sin produktiva insats. Om fler människor sysselsätts ökar den totala produktionen. Det samhälle som inte tar till vara arbetsvilja och arbetsförmåga förslösar resurser och undandrar sig möjligheter till att förbättra människomas villkor. (Jämlikhetsgruppens andra rapport allas deltagande i arbetsliv och politik.) Den socialdemokratiska partikongressen 1972 har ställt målet arbete åt alla som den centrala arbetsuppgiften framför sig. Arbete skall erbjudas inte bara dem som efterfrågar det, utan förhållandena skall ändras så att alla kan efterfråga arbete och därmed bli delaktiga i det egenvärde som tillgången till ett arbete ger. har vi haft en fortlöpande ökning av antalet förvärvsarbetande. och har ökningen varit omkring 160 000, främst genom en ökning av deltidsarbetet. av kvinnorna återfinns i förvärvsarbete. har visat att de gifta kvinnorna i ökad utsträckning begär samma rätt till arbete och egna inkomster som männen. På mindre än med dämpad ekonomisk aktivitet har 125 000 gifta kvinnor gått ut i förvärvsarbete. räknade med lika många med genomsnittlig ekonomisk aktivitet. Orsakerna till detta är flera: skattereformen, låglönesatsningarna, arbetstidsförkortningen och arbetsmarknadspolitiken. har en motsatt tendens märkts bland männen, där sysselsättningen gått ner framför allt bland de medelålders och äldre männen. Mellan 10 000 20 000 människor har genom utslagning lämnat arbetsmarknaden . (LO:s rapport: Ekonomiska utsikter, .) De har inte orkat med ett hårt tempo och en dålig miljö på farliga arbetsplatser. När arbetstillfällena är otillräckliga drabbas de svaga på arbetsmarknaden. Vårt ekonomiska konkurrenssystem leder till en uppdelning på två skilda arbetsmarknader med en för de starka, unga och bäst utbildade, som är efterfrågade av näringslivet, och en för dem som inte orkar med samhällets produktionskrav. Detta är en utveckling som inte kan accepteras. Kravet på mänskliga arbetsmiljöer och stimulerande arbeten måste verkställas för att eliminera den otrivsel och otrygghet som 3 sami Nr 886-893 följer med en hård och konkurrensinriktad arbetsmarknad. De många otillfredsställda behov som finns framför allt inom den offentliga sektorn bör ligga i grunden för en planering av sysselsättningen för hela arbetsmarknaden. Genom en ökad sysselsättning, där behoven är som störst med vård och tillsyn av gamla, barn och handikappade, ökas inte bara vår gemensamma välfärd utan också våra gemensamma resurser. Sysselsättningen är således högre än , då det saknades arbetskraft. En större andel är sysselsatta i vårt land än i andra industriländer. Men 100 000-tals människor väntar på arbete och kräver sin rätt att tjäna en egen inkomst. Det är de gifta kvinnorna, ungdomarna och de äldre, som betraktas som överflödiga eller inte tillräckligt produktiva. Ökningen av sysselsättningen beräknas ske inom servicesektorn, där framför allt den offentliga sektorn bedöms behöva öka kraftigt. I SCB:s översikt Trender och prognoser i befolkning, utbildning och arbetsmarknad redovisas en beräknad utveckling inom olika sektorer . Den prognosen säger att inom förlorar vi 250 000 jobb inom industri, jordoch skogsbruk, samfärdsel och varuhandel. Prognosen pekar på en ökning inom privat service och offentliga tjänster med 317 000 nya jobb . Detta förutsätter en snabb ökning inom den offentliga sektorn, vilket knappast skett , då kommuner och landsting tvingats till hårda åtstramningar. Prognosen förutsatte bl. a. att sjukvården och utbildningen fick kraftigt ökade resurser och därmed möjligheter till nya jobb. Åtstramningen av den offentliga sektorns utbyggnad drabbar den ny tillträdan de på arbetsmarknaden: kvinnorna och de som kommer från utbildningen, främst ungdomen. Även om en beräknad ökning på 317 000 skulle ske , visar prognosen därmed endast på en total ökning av antalet jobb 19701980 med 67 000, vilket inte på långa vägar kan motsvara målet arbete åt alla. Nya jobb skapas inte enbart på grund av konjunkturförbättringar. Även med en konjunkturbetingad förbättring av sysselsättningen inom industrin kommer det totala antalet arbetstillfällen troligen inte att öka . Detta framkom på ABFs budgetstämma vid en diskussion mellan finansministern och representanter för arbetsmarknadsorganisationerna. Med utgångspunkt i den tidigare citerade prognosen beräknades då den långsiktiga utvecklingen leda till: Jord- och skogsbruk 15 000 Industri + 10 000 Samfärdsel, handel och privat service ± 0 Offentlig sektor + 5 000 Resultatet visar en minskning totalt av 5 000 arbetstillfällen under I denna beräkning instämde representanterna för arbetsmarknadsorganisationerna, medan finansministern ansåg att nedgången inomjordoch skogsbruk bedömts för kraftig och att i sämsta fall oförändrad tillgång på arbete vore trolig . Nya arbetstillfällen skapas emellertid inte av en osynlig hand eller av aldrig så väl utarbetade prognoser. De kan endast skapas genom en målmedveten planering och handling. I den ovan citerade budgetstämman framhöll finansministern att frågan om den långsiktiga ökningen av sysselsättningen är en central uppgift för den ekonomiska politiken. Arbetet pågår också f. n. i med en avstämning av långtidsutredning, och i industridepartementet görs en översyn av industriutvecklingen. Detta bör ge bättre sakmaterial för bedömningen av den långsiktiga sysselsättningsutvecklingen. Å andra sidan måste, inte minst mot bakgrund av den felbedömning som gjordes långtidsutredning, bl. a. ökningen av den kvinnliga förvärvsintensiteten, en bättre bedömning ske av behovet av arbete. Enbart med hänsyn tagen till befolkningstillväxten kan behovet av nya jobb beräknas till minst 75 000 fram vid oförändrad förvärvsintensitet. För att en planering och därefter redovisade styrmedel skall kunna göras krävs en precisering av sysselsättningsmålen i fasta tal. Hur många 100 000 nya jobb behövs till 1980? Inom vilka sektorer skall dessa jobb finnas? Vilka slags arbeten önskar vi? Vill vi ha en kortare daglig arbetstid för alla eller för vissa grupper? Är en kortare daglig arbetstid för alla enda lösningen för att åstadkomma arbete åt alla? En sådan sysselsättningsplan bör enligt vår mening utformas av samhället och inte enbart efter arbetsgivarnas redovisade behov av arbetskraft. Med uttalade sysselsättningsmål i fasta termer och sektorer kan en samlad plan för sysselsättningen inom såväl den offentliga sektorn som företagssektorn göras upp. Med utgångspunkt i en sådan plan får slutsatser dras av behövliga styrmedel från samhällets sida. Men först när målen för sysselsättningen är preciserade, kan överblickas vilka styrmedel som erfordras för att uppnå målen. En analys av de samhällsekonomiska konsekvenserna av ökad sysselsättning både på stats-, kommunal- och landstingskommunal nivå och sammantaget för samhället i sin helhet är en viktig första åtgärd. Kommuners och landstingskommuners åtstramningar återverkade inte bara påtagligt på vården utan också på sysselsättningen och behovet av ökat ekonomiskt stöd från samhället. Också en analys av konsekvenserna av minskningen av sysselsättningen inom någon av samhällssektorerna för övriga sektorer i samhället är därför nödvändig. Det är angeläget att olika åtgärder från kommuner, landstingskommuner och stat sker efter en samlad plan, så att inte åtgärder från en del av samhället får betalas med ökad arbetslöshet på en annan del. Med hänvisning till det anförda hemställer vi 1* 1973. att hos Kungl. 1.en redovisning av preciserade mål för sysselsättningen i olika sektorer samt målet för höjningen av förvärvsintensitet främst , 2. en analys av de samhällsekonomiska konsekvenserna av ökad respektive minskad sysselsättning. () () () () () ()