ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FW02511 · 1973-01-24 00:00:00 — Motioner nr 511 1973 av m. fl. om anslag ur jaktvårdsfonden till Jägarnas riksförbund-Landsbygdens jägare. Det har i motioner hemställts att skulle uttala sig för ett årligt anslag ur jaktvårdsfonden till Jägarnas riksförbundLandsbygdens jägare. Det enorma arbete som frivilligt läggs ner av ovannämnda förbunds medlemmar tycks inte ha uppmärksammats av ledamöter. Detta torde bero på att man inte känner till förbundets verksamhet. Jägarnas riksförbund-Landsbygdens jägare bedriver en intensiv upplysningsverksamhet i jakt- och viltvårdsfrågor på möten och sammanträden och genom kursverksamhet på m. m. Den är belägen i Sånghyttan utanför . Jägarnas riksförbund-Landsbygdens jägares strävan är att ytterligare bygga ut denna verksamhet för att engagera så många som möjligt av jägarna i jakt- och viltvårdsarbetet. Förbundets strävan är att förmedla både teoretiska och praktiska kunskaper i jaktoch viltvård och därigenom fostra de jaktintresserade till ansvarsfulla jägare. Vi måste ställa stora krav på jägarna. har genom att godkänna uttalandet i propositionen nr 189 till riksdag uttalat sig för att bidrag kan utgå även till annan organisation än , således även till Jägarnas riksförbund-Landsbygdens jägare. Jägarnas riksförbund-Landsbygdens jägares medlemmar betalar även jaktvårdsavgifter och dessa går till jaktvårdsfonden. Dessa avgifter uppgår till . Eftersom denna fond bildas genom avgifter från Svenska jägareförbundets och Jägarnas riksförbund-Landsbygdens jägares medlemmar borde båda förbunden få anslag för sin verksamhet ur jaktvårdsfonden. Det är ett rättvisekrav som man bör fordra i vårt demokratiska land med parollen jämlikhet och rättvisa. Enligt redovisning för /71 erhöll i anslag ur jaktvårdsfonden och älgskaderegleringsfonden . En annan förening erhöll . Det måste uppfattas som synnerligen orättvist att icke bidrag till jaktvårdande verksamhet utgår ur jaktvårdsfonden till Jägarnas riksförbund-Landsbygdens jägare. Ett sådant förhållande kan uppfattas och uppfattas ofta som om myndigheterna anser att jakt- och viltvårdsåtgärder utförda inom Jägarnas riksförbund-Landsbygdens jägare vore mindre värda än motsvarande insats inom . Jägarnas riksförbund-Landsbygdens jägare är representerat i samtliga län utom i . Vi anser det mycket viktigt att så många jägare som möjligt kan bli organiserade och att varje jägare skall ha den självklara rätten att välja den jägarorganisation han själv vill tillhöra. Det gagnar inte den svenska jakten att det finns endast ett förbund som ensamt erhåller anslag enligt beslut. Förbundet har en egen tidskrift, Jakt och jägare kring lägerelden. Vi anser det väl motiverat med ett årligt anslag ur jaktvårdsfonden på . Med hänvisning till vad här anförts hemställer vi att beslutar att uttala sig för att ett årligt anslag ur jaktvårdsfonden på tillerkänns Jägarnas riksförbund-Landsbygdens jägare. () () () ()
mot · FW02512 · 1973-01-24 00:00:00 — av m. fl. om typgodkännande av avgassystem till motordrivna fordon. Den mest irriterande beståndsdelen i trafikbuller är motorljud genom avgassystemen. Många fordon har ett högt avgasljud alldeles i onödan. Särskilt gäller detta motorcyklar och mopeder. På besök i upptäcker man hur tyst en moped typ dansk knallert kan gå. förefaller det som om ett högt avgasljud hos en motorcykel eller moped är ett försäljningsargument. Även för bilar av s. k. sporttyp tycks detta gälla, och kör kan man iaktta ungdomar runt och leker av sig sina aggressioner med olika anordningar till ljuddämpare, mest ägnade att fylla en formell uppgift. Enbart bestämmelser om högsta tillåtna ljud från motorfordon är inte tillräckliga för att komma till rätta med bullerproblemet. Härför krävs även en effektiv kontroll och övervakning. Om fordonet som nytt fyller gällande krav i bullerhänseende, är det ingalunda säkert att detta förhållande består under fordonets hela livstid. Avgassystemen har kort livslängd och måste därför bytas ofta. Tillbehörsmarknaden uppvisar en mängd varianter av avgassystem, vilka inte alltid är lämpliga att ge bästa möjliga bullerdämpning. Vid den löpande fordonskontrollen kan visserligen vidtas sanktioner mot de mest bullrande fordonen. Mätningar av buller är dock svåra att utföra och torde kunna komma i fråga endast i begränsad omfattning. Möjligheterna att kontrollera fordonen skulle bli avsevärt större om avgassystemen var typgodkända för användning endast på visst eller vissa fordon. I flera länder har man typgodkännande av bl. a. avgassystem. De tyska bestämmelserna på området innebär att endast typgodkända avgassystem får användas på fordon i trafik. Varje system är dessutom godkänt endast för en viss eller vissa biltyper. Kontrollen av bestämmelsernas efterlevnad underlättas på detta sätt högst avsevärt. Dessutom uppnås en från flera synpunkter önskvärd sanering av sortimentet på tillbehörsmarknaden. För konsumenten innebär typgodkända fordonsdetaljer en avsevärd fördel och en viss garanti för en godtagbar produkt. Fordonsbullret bör möjligt sänkas. Genom typgodkännande av avgassystem kan detta mål nås. Frågan bör lösas oberoende av pågående arbete inom bullerutredningen. Under åberopande av det anförda hemställer vi att hos Kungl. hemställer om skyndsam utredning av frågan om typgodkännande av avgassystem till motordrivna fordon.
mot · FW02515 · 1973-01-24 00:00:00 — av m. fl. om näringspolitiskt stöd åt svensk civil flygplansproduktion. Svensk flygindustri har sedan sin tillkomst i huvudsak varit inriktad på framställning av flygplan för det svenska flygvapnet. inleddes framgångsrikt en omorientering mot civila projekt, bl. a. genom framställning av trafikflygplan. På grund av stora militära beställningar fick dock denna omorientering avbrytas. Den svenska flygindustrin sysselsätter direkt 9 500 personer, varav huvudparten är engagerad i det s. k. . Härtill kommer ca 10 000 personer som är sysselsatta hos olika underleverantörer. Regionalt är flygindustrin koncentrerad till , där ca 5 500 personer är anställda inom Saab-Scanias flygdivision. Den svenska tillverkningen av militärflygplan har präglats av en internationellt sett hög teknologisk och kvalitetsmässig standard. För framtiden kan dock förutses en minskad efterfrågan av stridsflygplan inom det svenska försvaret. Detta förhållande jämte de mycket betydande utvecklingskostnader som är förenade med tillverkning av avancerade stridsflygplan gör det osannolikt att en sådan tillverkning för svenska försvaret ensam skall kunna bilda underlag för att trygga full sysselsättning inom den svenska flygindustrin. Kostnadsutvecklingen har medfört att redan pågående projekt inte beräknas få den omfattning som ursprungligen planerats. Tillgång till en högt utvecklad flygplansindustri inom landet är emellertid önskvärd av såväl försvars- som handelspolitiska skäl. Härtill kommer att flygindustrins omfattning och regionala koncentration gör den till en betydande sysselsättningspolitisk fråga. 1 syfte att trygga den svenska flygindustrins framtid har tillsammans med en tysk, en engelsk och en spansk flygplanstillverkare bildat ett bolag, ., för utveckling av tystgående passagerarplan avsedda för korta flygfält. 1 målsättningen ingår att flygplanen skall ha stor flexibilitet vad beträffar räckvidd, dvs. de skall kunna användas såväl på inrikeslinjer som på längre distanser. skall enligt planerna en flygande prototyp finnas färdig, och 1979 kommer sedan troligtvis serieleveranser att kunna påbörjas. En förutsättning för att projektet skall kunna bli framgångsrikt torde bl. a. vara att tillverkarländerna ger projektet näringspolitiskt stöd och att detta stöd kompletteras med åtgärder av kredit- och luftfartspolitisk natur. Det kan t. ex. gälla att underlätta för de nationella flygbolagen att på förmånliga kreditvillkor kunna stödja projektet genom tidiga beställningar samt att genom bevarande av närflygplatser möjliggöra för dessa flygbolag att redan från början utnyttja kortfältsflygplanens optimala förutsättningar. Med hänsyn till det anförda föreslår vi att i skrivelse till Kungl. Maj:t hemställer att förutsättningarna för att genom näringspolitiskt och annat stöd till utveckling och tillverkning av civila flygplansprojekt för att kunna trygga sysselsättningen inom den svenska flygindustrin blir föremål för skyndsam utredning. () () () () GOTAB 73 3169 S 1973
mot · FW02516 · 1973-01-24 00:00:00 — av i m. fl, om styrelserepresentation inom jordbrukskooperationen för samhället och konsumenterna. Inom det svenska jordbruket har utvecklats en stark jordbrukskooperativ rörelse som är till stort gagn för den enskilde jordbrukaren när han skall saluföra sina produkter och inköpa nya för sin rörelse. Den svenske jordbrukaren lämnar i största utsträckning sina produkter till jordbrukskooperativa företag till övervägande del beroende på att han är medlem i företaget eller eljest beroende på att den privata företagaren inköpts eller utkonkurrerats av jordbrukskooperationen så att valmöjligheten försvunnit. De jordbrukskooperativa företagen har för det mesta ett slags monopol inom sina respektive produktgrenar, vilket belyses genom tillgängliga siffror. Jordbrukskooperationen hade inom mejerinäringen 1971 av all invägd mjölk, inom slakteribranschen omhändertogs av alla de djur som genomgick besiktning. Samma är förhållandet inom andra branscher med varierande procenttal t. ex. kvarnindustrin . Med de här redovisade siffrorna belyses jordbrukskooperationens starka dominans inom sina verksamhetsområden utan insyn vare sig från samhället eller konsumenten. I samband med en bedömning av denna starka koncentration bör man också ta i beaktande det stöd som utgår till jordbruket för att garantera dess utövare en inkomst genom avtal med staten. Detta stöd till jordbruksnäringen utgjorde /brutto, och det måste därför övervägas om detta har någon påverkan på koncernbildningen. Viktigt är också att konsumentens livsmedelskostnader ej fördyras på grund av bristande konkurrens från andra företag. I vårt land har vi ett jordbruk som är starkt produktionsutvecklat och som ger ett betydande produktionsöverskott. Denna produktion skall minskas så att en 80-procentig självförsörjningsgrad hålles. Inom olika delar av jordbruksnäringen pågår utredningar. Så är t. ex. fallet när det gäller överproduktion av olika produkter vilkas försäljningsförluster drabbar konsumenten. Jordbrukskooperationen driver en stark centralisering till allt större enheter koncentrerade till större centra med motivering att göra produkten billigare för konsumenten, vilket denna dock ej har någon möjlighet att kontrollera. Genom beslut i kommer anställda i företag att få styrelserepresentation och därmed insyn och medbestämmanderätt. Denna möjlighet har ej konsumenten, och det kan ifrågasättas om det är 1 1973. nödvändigt i branscher där tillräcklig konkurrens finns. Inom jordbrukskooperationen finns knappast denna konkurrens, och därför är insyn och inflytande i de olika styrelserna av största vikt för såväl samhället som konsumenterna. Det finns alltså starka motiv för att samhället och konsumenterna skall bli representerade i de jordbrukskooperativa organisationernas styrelser, då samhället ger stöd och konsumenten är nästan helt hänvisad till dessa företags produkter. Med hänvisning till det anförda hemställes att beslutar att hos Kungl. Maj:t hemställa om en utredning rörande styrelserepresentation inom jordbrukskooperationen för samhället och konsumenterna.
mot · FW0252 · 1973-01-11 00:00:00 — av herrar och i om lagstadgat skydd för vilt vid skogsvård och skogsavverkning. har rationaliseringen inom skogsbruket utvecklats kraftigt och medfört nya metoder såväl när det gäller skogsvårdande åtgärder som avverkning. Utvecklingen går mot ett allt starkare gallringsuttag (utglesning av skogen), och diskuterar man möjligheten att helt slopa gallringarna. Slutavverkningar sker genom stora kalavverkningar. Och utrotning av löv har förekommit i stor omfattning. Dessa nya metoder innebär stora förändringar även för vilt av olika slag. Och det är enligt vår mening nödvändigt att hindra att förnämliga viltbiotoper på detta sätt och ofta helt omotiverat spolieras för åtskilliga viltgenerationer framöver. Ett rationellt drivet skogsbruk är dock inte oförenligt med ett värnande av viltets fortbestånd. På några håll har man framgångsrikt prövat att spara skog intill sjöar, tjärnar, älvar, bäckar och myrar. Därmed har man kunnat bevara och t. o. m. öka viltstammen. Men detta har skett som ett frivilligt åtagande och i alltför liten utsträckning. Det är enligt vår mening nödvändigt att i skogsvård slagen införa sådana bestämmelser som innebär en förpliktelse för skogsägaren att skydda viltbiotoperna. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställer vi att hos Kungl. Maj:t begär en sådan översyn av skogsvård slagen som syftar till att skydda viltbiotoperna vid skogsvård och skogsavverkning. GOTAB 73 3086 S 1973
mot · FW02520 · 1973-01-24 00:00:00 — av i m. fl. om ökad anställningstrygghet vid utryckning från värnpliktstjänstgöring. Med nuvarande bestämmelser har en löntagare som återvänder till det civila livet från värnpliktstjänstgöring inte ett tillfredsställande skydd för sin anställning. Han äger endast rätt till fortsatt anställning i den mån arbete finns vid företaget. En skärpning vore önskvärd. Företaget borde ha skyldighet att utan reservationer erbjuda fortsatt anställning om möjligt i samma arbete men ovillkorligen med samma förtjänstmöjlighet som för inryckningen. Vid personalreduceringar kan en löntagare som fullgör värnpliktstjänstgöring bli permitterad eller avskedad på grund av arbetsbrist om hans anställningstid, arbetsuppgifter m. m. motiverar detta. Att permittera eller avskeda en person som fullgör sin värnplikt löser inte företagets akuta personalproblem. För den berörde innebär det emellertid att en av värnplikten undergrävd ekonomi försämras ytterligare genom att vederbörande ofta har endast arbetslöshetsersättningen att falla tillbaka på efter utryckningen. Gällande lag bör därför ändras så att värnpliktig som återvänder till det civila efter värnpliktstjänstgöring äger rätt till fortsatt anställning i samma eller likartat arbete som vid tiden för inryckningen och ovillkorligen skall ha rätt till samma förtjänstmöjligheter som tidigare, varvid hänsyn självfallet skall tas till de löneökningar som förekommit bland jämförbara löntagargrupper värnplikten fullgjorts. Vidare bör bestämmelser införas som anger att löntagare som fullgör sin värnplikt inte kan permitteras eller avskedas på grund av arbetsbrist med mindre än att han beretts tillfälle att efter utryckningen arbeta minst den tid som motsvarar avtalsenlig varsel- och uppsägningstid. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställes att hos Kungl. begär förslag om förbättrad trygghet i den civila anställningen för medborgare som fullgör sin värnplikt.
mot · FW02522 · 1973-01-24 00:00:00 — om införlivande av kommunblock med det allmänna stödområdet. Befolkningsutvecklingen i har varit starkt negativ. Den starka minskningen av sysselsättningen inom skogsbruket och den tunga industrin, som är den dominerande i länet, har inte kunnat uppvägas genom nyetableringar av företag eller genom efterfrågan av arbetskraft från service- och tjänstemannasektorn. Denna negativa utveckling torde vara den reella grunden till att hela länet, med undantag av kommunblock, inlemmats i det allmänna stödområdet. Att kommunblock lämnats utanför stödområdet måste betecknas som mycket otillfredsställande, eftersom befolkningsutvecklingen där varit lika ogynnsam som i länet i övrigt. 1968 sjönk antalet industrisysselsatta i länet med 4 600 personer. En avsevärd del av denna minskning föll på Ludvikaregionen där antalet sysselsatta sjönk med hela 2 100 personer eller med . Även om viss återhämtning har skett så har ändå den allmänna trenden i utvecklingen ingalunda brutits. Situationen inför den framtida utvecklingen i regionen är fortfarande bekymmersam, inte minst med hänsyn till den ensidiga näringsstrukturen. Vad som brukar betecknas som den tunga industrin, gruvor, järnverk och verkstäder, är dominerande, vilket medför en besvärande snedbalans i sysselsättningen. Ett förhållande som särskilt den kvinnliga arbetskraften fått känning av. Stora ansträngningar måste därför till för att vända på utvecklingen samt för att åstadkomma bättre balans i sysselsättningen och ökade valmöjligheter för arbetskraften. En sådan nödvändig utveckling skulle säkerligen underlättas om även Ludvikablocket tillfördes det allmänna stödområdet. Att så sker är ett krav som i olika sammanhang kraftigt understrukits av länsmyndigheterna. Av länsplaneringsskäl kan det varken vara praktiskt eller rimligt att en så liten del av länet står utanför stödområdet. Med stöd av det anförda hemställs att måtte besluta att kommunblock inlemmas i det allmänna stödområdet. () ()
mot · FW02524 · 1973-01-24 00:00:00 — 1. besluta att regionalpolitiken enligt i motionen angivna riktlinjer skall inriktas på en så långt möjligt decentraliserad bebyggelse, 2. antaga som riktmärken och målsättningar för utvecklingsplaneringen i länen de i motionen angivna befolkningsramarna för länen 1980, 3. godkänna i motionen angivna grunder för planeringen av den regionala strukturen, särskilt i syfte att garantera a) att planeringen kan baseras på en regionalpolitisk funktionsbestämning av orterna enligt vad som anförts i motionen, b) att även mindre orter och regioner kan fungera på grundvalen av bärande näringsliv och tillfredsställande service, så att livskraftiga regioner och tätorter kan skapas och upprätthållas över hela landet, c) att de nya storkommuner som bildas genom pågående kommunreform ges möjligheter att utvecklas och bestå som näringsgeografiska enheter, 4. uttala att i avvaktan på en länsdemokratireform nästa länsplanering och aktuell planering av ortsstruktur bör handhas av länsstyrelserna med större självständighet än tidigare och i nära samarbete med landsting och kommuner. . () i Skegrie () i Glömminge
mot · FW02526 · 1973-01-23 00:00:00 — av m. fl. Arbetsmarknadsutbildningen har kommit att utgöra ett utmärkt medel för allt fler människor att finna vägen till en ny förvärvsverksamhet. Det gäller de som på grund av förändringar inom näringslivet blir bortrationaliserade eller på annat sätt arbetslösa, men det gäller även de som tidigare saknat förvärvsarbete och genom arbetsmarknadsutbildning kan ta sig ut på arbetsmarknaden. Den senare gruppen gäller naturligtvis främst gifta kvinnor. Kvinnornas andel i arbetsmarknadsutbildningen har också ständigt ökat, och utbildas ungefär lika många kvinnor som män. utnyttjar dock inte kvinnorna dessa utbildningsmöjligheter till fullo. Eftersom den kvinnliga arbetskraften fortfarande har speciella problem, måste särskilda insatser vidtas för att kvinnor skall kunna beredas sysselsättning. De gifta kvinnorna är mera geografiskt bundna än männen. Kvinnorna har fortfarande sämre utbildning. Generellt gäller för kvinnorna att de sällan satsar på längre och mer kvalificerad utbildning. förekommer också ett ensidigt utbildningsval med slagsida mot yrken på kontorsområdet samt inom hälso- och sjukvården. Det är mycket vanligt att kvinnor inte känner sig mogna för en mer kvalificerad utbildning förrän de deltagit i utbildningen eller vistats på arbetsmarknaden . föreslog i sitt betänkande (1965 :9) att ett inslag i arbetsmarknadsutbildningen borde ha formen av etapputbildning. Tanken var att en utbildningsgång skulle sammansättas av två eller flera kurser, och däremellan kunde praktikperioder inskjutas. Varje enskild kurs skulle emellertid vara ett avslutat helt. Därigenom skulle inte vederbörande tvingas att genast antingen välja en lång utbildning eller på grund av tvekan om sina egna möjligheter och behov avstå från en lång och kvalificerad utbildning. Valet att gå vidare i utbildningen eller att nöja sig med vad den genomgångna utbildningen givit skulle ske i etapper. Vissa försök har gjorts i denna riktning, men tiden borde nu vara mogen att utvidga dessa försök. En annan möjlighet kunde vara att efter en tids utbildning infördes förnyad studie- och yrkesvägledning, varefter den definitiva utbildningen lades fast. Ett system som på detta sätt möjliggör att yrkesvalet kan förändras i utbildningen, då erfarenheterna av vederbörandes studiemöjligheter samt insikten om behovet av ytterligare utbildning klarnat, kommer att innebära ett bättre underbyggt yrkesval och mindre tvekan att påbörja en mer kvalificerad utbildning för såväl kvinnor som män. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos Kungl. Maj d begär att försöksverksamhet med etapputbildning inom arbetsmarknadsutbildningens ram införs. () ()
mot · FW02527 · 1973-01-01 00:00:00 — av i m. fl. om upphävande av dyrortsgrupperingen för anställda i statlig tjänst. Den statliga dyrortsgrupperingen har en lång historia. Den första enhetliga ortsgrupperingen av statstjänstemannens löner infördes genom beslut av riksdag. 1939 fastställdes en lönegruppering baserad på nio ortsgrupper, AI. Dyrortsgrupperingen har haft två syften: 1) att differentiera statstjänstemännens löner efter olika orters eller landsändars kostnadsnivå. Detta för att möjliggöra för tjänstemän i samma tjänsteställning att leva på samma standard oavsett placering i landet. 2) att differentiera de skattefria s. k. ortsavdragen vid taxeringarna efter olika landsändars dyrhet på så sätt att dyrare delar i landet erhöll större skattefria avdrag. Detta senare motiv har försvunnit genom att de skattefria ortsavdragen gjorts lika över hela landet. Sedan en viss utjämning beträffande allmänna levnadsomkostnader ansågs ha skett minskades antalet ortsgrupper från 9 till 5, med beteckningarna 15. respektive 1962 minskades de ytterligare, då ortsgrupperna 1-2 avvecklades. Det faktiska underlag som från början måhända fanns för införandet av dyrtortsgruppering är försvunnen. Olikheterna i levnadsomkostnader mellan stad och land och mellan olika landsdelar har utjämnats. Flertalet arbetare och tjänstemän i såväl statlig som och enskild tjänst uppfattar därför dyrortsgrupperingen som en orättvisa. En orättvisa som inte upphör ens vid pensionsålderns inträdande. Dyrtortsgrupperingen är ju numera inte reglerad i författningar, utan den är helt en förhandlingsfråga mellan arbetsmarknadens parter. Vid förhandlingar minskades ortsgruppsspännvidden, och vid förhandlingar införlivades ortsgrupp 3 med ortsgrupp 4. kvarstår emellertid kravet att få hela landet inplacerat i dyrortsgrupp 5. Detta som en logisk följd av att hela landet har 5-ortspriser på bostäder, mat, olja, kommunalskatter och allt övrigt. Även om frågan numera regleras i förhandlingar och inte har att besluta därom, så anser vi att står oförhindrad att göra ett uttalande till förmån för en snabb lösning i den riktning som här krävs. Ett sådant bör uppfattas som ett stöd i kampen för avskaffande av den orättvisa som dyrortsgrupperingen utgör. Med hänvisning till ovanstående hemställs att uttalar sig för att den statliga dyrortsgrupperingen avskaffas i enlighet med vad som i motionen anförts. (vpk) i (vpk) (vpk)