mot · FW021099 · 1973-01-26 00:00:00 — av m. fl. om upprättande av diplomatiska förbindelser med Republiken provisoriska revolutionära regering, m. m. har en allt starkare folkopinion i slutit upp i fördömandena av krigföring i och det övriga liksom av den terror, som allierade i utövar mot det sydvietnamesiska folket. står den hedt avgörande majoriteten av vårt folk bakom folk i dess kamp för fred, nationellt oberoende och social rättvisa. Denna breda uppslutning från det svenska folkets sida har tagit sig uttryck i en mångfald manifestationer från hela Folkrörelsesverige. Det mest kraftfulla uttrycket för denna folkopinion är den just genomförda nationella manifestationen för fred och oberoende i , i vilken samtliga riksdagspartier deltagit tillsammans med fackliga, religiösa, ideella och andra organisationer. Mot denna bakgrund hälsas meddelandet om att de stridande parterna i nu nått fram till en överenskommelse om villkoren för en vapenvila med en känsla av glädje och lättnad av hela vårt folk i förhoppningen att det första avgörande steget därmed tagits mot en varaktig fred och ett verkligt oberoende för folk. Men framförs berättigade varningar för ätt denna uppgörelse, liksom tidigare uppnådda och internationellt garanterade avtal, kan komma att saboteras. Inte minst diktatorn aggressiva och oförsonliga uttalanden, de för demokratin kränkande undantagslagarna i , som ytterligare skärpts av Saigonregimen, samt de politiska fångarnas situation i inger oro för framtiden. Härtill bidrar även klart uttalade stöd för denna regim och den fortsatta närvaron av amerikanska flyg- och flottstridskrafter i . Det står klart att en mycket svår tid och utomordentligt hårda politiska uppgörelser med risk för utbrott av nya krigshandlingar förestår i innan avtalets principer om fred, oberoende och nationell försoning kan förverkligas och en regering bildas på basis av fria demokratiska val. Därför är det nu mer nödvändigt än någonsin att öka det politiska stödet till de krafter i , som så länge kämpat för de principer om en demokratisk folkstyrelse byggd på allmänna val, som fanns inskriven Genéveavtal och som upprepas i den träffade uppgörelsen. En nödvändig del av detta stöd är att vi nu orne delbart formellt erkänner och upprättar fulla diplomatiska förbindelser med Republiken provisoriska revolutionära regering (PRR). Vi noterar visserligen med tillfredsställelse att riksdagsbeslut i frågan om erkännande av PRR innebär, att denna regering erkännes de facto samt ätt vidare principen om ett erkännande av en framtida koalitionsregering fastslås. Men den nuvarande situationen, då faktiskt ger fascistjuntan i en folkrättsligt starkare ställning än den provisoriska revolutionära regeringen, som för en stor del av vårt folk framstår som den enda rättmätiga företrädaren för folk, kan likväl inte accepteras. Det är ett minimikrav att i avvaktan på att en regering utsedd genom allmänna val bildas behandlar de två parterna i lika. Den överenskommelse som träffas innebär ju också såväl genom formuleringarna i avtalstexten som genom det faktum att avtalet kommer att undertecknas av i hennes egenskap av utrikesminister i den provisoriska revolutionära regeringen i ett internationellt erkännande av PRR. Detta erkännande kan därtill sägas ha gjorts redan därigenom att och Saigonregeringen bedrivit förhandlingar, där PRR deltagit som part. Även tillämpningen av den folkrättsliga principen om att en regering, för att nå internationellt erkännande, måste kunna uppvisa »en rimlig stabilitet inåt, genom att det finns statliga myndigheter som faktiskt upprätthåller kontroll över ett visst territorium och där utövar suveräna befogenheter», talar för att vi snarare än att erkänna Saigonregimen borde erkänna PRR. Om denna princip hade tillämpats konsekvent skulle Saigonregimen i själva verket aldrig ha erkänts. Sanningen är ju att ingen regim i , vare sig tidigare eller nuvarande, någonsin skulle ha kunnat komma till makten eller hålla sig kvar vid makten en enda dag utan stöd och en fruktansvärd våldsapparat riktad mot den egna befolkningen. Däremot har PRR kommit att behärska allt större delar av territorium och där kunnat upprätta en effektiv civil administration och en fungerande folkstyrelse. Det förhållandet att de geografiska gränserna inte alltid kan klart fastställas är härvid inte avgörande i folkrättsligt avseende det framhålls bl. a. att den svenske folkrättsexperten utrikesrådet i hans bok . De folkrättsliga problem som aktualiserats i samband med frågan om ett svenskt erkännande av PRR har i själva verket en vidare syftning. Den situation som råder f är nämligen inte unik. Den återfinns bl. a. i övriga länder liksom i kolonier. I samtliga dessa länder har en stark och folkligt stödd befridserörelse nu kontroll över huvuddelen eller en mycket stor del av landsbygden, medan en förtryckarregim med våld fortfarande behärskar vissa områden, företrädesvis de större städerna. I många fall är den officiellt erkända regeringen i själva verket instängd i de städer och befästa fort varifrån den med hjälp av luftkrig terroriserar landsbygden. Karakteristiskt för situationen är också genomgående att befrielserörelserna lyckats upprätta någon form för självstyrelse och effektiv civil förvaltning innefattande allmän stödundervisning, hälsovårdssystem och en bättre och mera rättvist fördelad levnadsstandard för den majoritet av befolkningen som landsbygdens bönder utgör i dessa länder. Så har t. ex. parlamentsval i landets historia genomförts i de befriade områdena i den portugisiska kolonin . Dessa och åtskilliga ytterligare argument och exempel, som skulle kunna anföras, visar på, att de folkrättsliga reglerna om erkännande av stater och upprättande av diplomatiska förbindelser med dessas regeringar samt deras hittillsvarande tillämpning inte på ett tillfredsställande sätt täcker in verkligheten i dagens värld. Det finns eniligt vår mening ett behov av att diskutera och utveckla dessa regler så att de bättre än svarar mot den situation som faktiskt råder i flera av världens länder. En sådan utveckling av de nu aktuella folkrättsliga reglerna skulle vara i linje med den princip som konsekvent hävdat nämligen att det är folkrättens syfte och uppgift att stärka de små nationernas självbestämmanderätt och förhindra missbruk från deras sida, sorn i kraft av sina överlägsna tekniska och ekonomiska resurser och sin politiska makt kan sätta sig övar folkrätten. Med stöd av vad som anförts hemställer vi att begär hos Kungl. Maj:t att upprättar fulla diplomatiska förbindelser med Republiken provisoriska revolutionära regering samt att begär hos Kungl. Maj:t att frågan om en utveckling, bl. a. i enlighet med de i motionen utvecklade tankegångarna, av de folkrättsliga reglerna beträffande erkännande av stater och upprättande av diplomatiska förbindelser med regeringar blir föremål för utredning i lämplig form. () ()