mot · FW021779 · 1973-04-06 00:00:00 — av fröken m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:32 med förslag till lag om ändring i giftermälsbalken, m. m. Proposition 1973:32 angående ändringar i m. m. ansluter sig i huvudsak till de förslag som framlagts i Familjelagssakkunnigas delbetänkande Familj och Äktenskap 1 (SOU 1972:41). I några frågor har föredragande statsrådet anmält avvikande mening. Den väsentligaste av dessa är frågan om vårdnaden av barn. De sakkunniga understryker starkt att bedömningen av vårdnadsfrågan alltid skall ske med beaktande av barnets bästa. Därvid spelar bland andra omständigheter in den grad av samhörighet som föreligger mellan fadern och barnet. Har fadern sammanlevt med modem och barnet i en familjegemenskap blir bedömningen av vårdnadsfrågan densamma som den som vanligtvis sker vid upplösningen av äktenskap. Konsekvensen av detta bör vara och till detta ansluter sig propositionen att den i fråga om barn i äktenskap gällande möjligheten att ge vårdnaden till den av föräldrarna som är mest lämplig skall utsträckas till att gälla också barn utom äktenskap. I ett annat avseende har dock propositionens ställningstagande grundats på ett minoritetsförslag. Majoriteten hävdar att då det är fråga om barn till föräldrar som sammanbor utan att vara gifta barnets faktiska situation är densamma som om det vore barn i äktenskap. torde det vara så att föräldrarna faktiskt utövar vårdnaden gemensamt. Det finns då skäl att låta dem också få den rättsliga vårdnaden gemensamt, om de så önskar. Principiellt måste det anses innebära en om förhållandet mellan barnet och dess föräldrar i samma faktiska familjesituation också rättsligt blir detsamma vare sig föräldrarna är gifta eller ej. Detta skulle överensstämma med direktivens grundtanke om lagstiftningens neutralitet till samlevnadsformen. De sakkunniga föreslår därför att sammanboende föräldrar till barn utom äktenskap och sammanboende frånskilda föräldrar till barn i äktenskap genom anmälan till myndighet skall kunna uppnå att den rättsliga vårdnaden om barnet tillkommer dem båda gemensamt. Det bör ankomma på Kungl. Maj.t att utse den myndighet som har att motta anmälningen. Enligt majoritetsförslaget bör uppgiften lämpligen anförtros lokal folkbokföringsmyndighet. När denna anmälan gjorts blir samma regler som för gifta gällande i tillämpliga delar. Flyttar föräldrarna isär efter det de fått vårdnaden gemensamt, kommer därför bestämmelsen i FB 6:7 första stycket att äga motsvarande tillämpning, alltså den bestämmelse som säger att när föräldrarna på grund av söndring lever åtskilda rätten på ansökan av endera har att förordna, vilken av dem som skall ha vårdnaden av barnet. Detta förslag har under remissbehandlingen tillstyrkts av bl. a. , ett par barnavårdsnämnder, två tingsrätter, och . anför i sitt remissyttrande: Vad majoriteten av de sakkkunniga anför i fråga om vårdnad om barn och om förmynderskap finner styrelsen tillfredsställande. Ett lagfästande av principen att vårdnadsfrågan alltid skall avgöras med utgångspunkt bara från vad som kan antas vara till barnets bästa innebär ett principiellt viktigt steg mot ökat hänsynstagande till barns personliga integritet. anför vidare att det mot bakgrund av dessa och andra strävanden att skapa en såväl rättslig som faktisk situation för barn, födda utom äktenskap, som är så lika den som är vanlig för barn i äktenskap kan ifrågasättas om det längre finns anledning att i officiella sammanhang begagna uttrycken född utom och född inom äktenskap. Barns familjerättsliga anknytning bör i stället kunna markeras exempelvis genom angivande av modern, fadern eller båda som vårdnadshavare. Föredragande statsråd anför dock att han vid en samlad bedömning av frågan om gemensam vårdnad för ogifta föräldrar finner att nackdelarna med en sådan ordning överväger fördelarna. Vi kan för vår del inte hålla med om detta resonemang. Vi anser det riktigt att bestämmelserna i nuvarande ordning att det i regel är modern som i egenskap av rättslig vårdnadshavare formellt skall bestämma i angelägenheter rörande barn utom äktenskap försvinner enligt principen att förhållandet mellan barnet och dess föräldrar i samma faktiska familjesituation också rättsligt skall vara densamma vare sig föräldrarna är gifta eller inte. Rent praktiskt skulle lösningen dessutom vara förenad med vissa fördelar, innebärande bl. a. möjlighet för den ene av föräldrarna att vid förfall för den andre ensam besluta i brådskande frågor rörande vårdnaden. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att för sin del måtte antaga det vid propositionen fogade förslaget till lag om ändring av med den ändringen att dels 11 kap. 1 och 2 §§ erhåller nedan angivna lydelse: Dömes till äktenskapsskillnad mellan föräldrarna, vare den barnets förmyndare, som skall hava vårdnaden om det; och skola bestämmelserna i första stycket gälla, om barnet efter föräldrarnas anmälan enligt 6 kap. 12 a § andra stycket står under deras gemensamma vårdnad. Varder eljest förordnat att vårdnaden skall tillkomma allenast den ene av föräldrarna, vare han ock förmyndare. För underårigt barn utom äktenskap vare modern förmyndare. Har vårdnaden om barnet tillagts fadern, vare han dess förmyndare. Står barnet efter föräldrarnas anmälan enligt 6 kap. 12 a § första stycket under deras gemensamma vårdnad, skall vad som stadgas i 1 § med avseende på barn i äktenskap gälla till tillämpliga delar., dels i 6 kap. införes en ny 12 a § av nedan angivna lydelse: sammanboende föräldrar till barn utom äktenskap att barnet skall stå under deras gemensamma vårdnad, äge de göra anmälan härom till myndighet, som Konungen bestämmer. Efter sådan anmälan skall i fråga om vårdnaden om barnet även vad som stadgas i 1 och 5-9 §§ med avseende på vårdnad om barn i äktenskap gälla i tillämpliga delar. Vad i första stycket sägs skall gälla även i fråga om barn i äktenskap, vars föräldrar sammanbo efter dom på äktenskapsskillnad. Bestämmelserna i 1-10 §§ skola därvid gälla i tillämpliga delar. () () 1* 1973.