mot · FW02958 · 1973-01-01 00:00:00 — av m. fl. om omprövning av fastighetsregisterreformen Den försöksverksamhet i fråga om fastighetsregistrering som f. n. pågår och de förslag i fråga om beteckningsreformen som inkommit från överlantmätama runt om i landet har åstadkommit berättigad oro i olika kretsar. Man kan förstå denna oro hos forskare, kulturvårdare och allmänhet, när man som framgår av Meddelande från : 9 konstaterar att enligt de preliminära förslag som inkommit från överlantmätarna skulle följande procenttal namn försvinna i de olika länen. Vid riksdagsbeslutet anförde Tredje lagutskottet (utlåtande nr 5 1968) bl. a. önskvärdheten av att de beteckningsbyten som måste ske i största möjliga utsträckning begränsas till byte av enbart numren på fastigheterna och att även i övrigt alla möjligheter tillvaratas att bevara de kulturvärden som ligger i de gamla gårds- och sockennamnen. (Kursiveringarna gjorda av motionärerna.) ningskungörelsen (SFS 1968: 379) och de anvisningar som utgivits av kungl, lantmäteristyrelsen enligt vår mening ej kommit att i tillräckligt hög grad fullfölja riksdagsbeslutet. Att intentioner 1968 knappast kan anses tillgodosedda i det förberedande arbetet framgår enligt vår mening med all tydlighet av det förhållandet att i exempelvis kommunblock begärde efter sin 1972 utförda granskning att 690 namn skulle vara kvar. Vidare begärde man från samma håll att 285 namn skulle antecknas som s. k. särskilt namn i fastighetsregistret. Det blir sammanlagt 975 namn. Det ursprungliga förslaget från lantmäterihåll upptog i detta fall bevarandet av 287 gamla namn. Den tredubbla förbättringen får ses som en följd av den debatt som fördes i . Den från alla partier markerade vakthållningen till förmån för våra ortnamn som därvid kom fram var resultatet av allmänhetens oro och ovilja inför den enligt mångas mening helt onödiga reformen. Det hade varit gott och väl om tredje lagutskottets och uttalande att de beteckningsbyten som måste ske i största möjliga utsträckning begränsas till byte av enbart numren på fastigheterna verkligen hade genomförts i praktiken. Men som det nu är måste vi fortsätta att kräva omprövning av beslutet eller sådan definitiv anpassning till den bestämda folkviljan att de flesta ortnamnen kan bevaras orörda. Det är sockennamnen och by- och gårdsnamnen vi vill slå vakt om. Men samma eller motsvarande värden bör kunna hävdas i städerna. Även där finns en djup och rik namntradition att slå vakt om. Registerreformen är i förhållande till hittillsvarande registersystem av genomgripande omfattning främst i två avseenden, nämligen dels genom ändring av registerområdena, dels genom utbyten och strykningar av jordregisternamn. De förra har tidigare på landsbygden utgjorts av socknarna men skall i fortsättningen utgöras av de primärkommunala enheterna med beaktande av föreskriven kommunblocksindelning. I vissa områden, särskilt i landets gamla kulturbygder, kommer de totala ändringarna att omfatta största delen av det nuvarande namnbeståndet. Detta synes strida mot en i lantmäteristyrelsens anvisningar formulerad huvudregel för reformens handläggning, där de klart utsägs, att nuvarande indelning, som grundas på byar, enstaka hemman och motsvarande skall behållas. Det torde numera vara klarlagt, att denna målsättning icke kan förverkligas under de i registeruppläggningskungörelsen givna förutsättningarna, varför riksdagsbeslutet om beteckningsreformen bör omprövas. Det är med hänsyn till de ovannämnda konsekvenserna förståeligt att beteckningsreformen väckt en mot reformen negativ opinion inom stora delar av landet, vilken vid upprepade tillfällen kommit till uttryck i massmedia. Professorn i kulturgeografi vid , , har i en PM anfört följande synpunkter som motionärerna gärna vill understryka. Sedan ett par årtionden pågår i ett alltmera omfattande tvärvetenskapligt forskningsarbete om kulturlandskapets ursprung och utformning från forntiden till vår egen tid, nämligen (). Detta har planlagts av vår främste forskare på området, professor em. Det bedrives med hjälp av betydande årliga anslag från Riksbanksfonden. har för samhällsforskning inrättat en särskild forskartjänst inom detta område, beträffande vilket vårt land har väl etablerade, internationella kontakter och ett betydande vetenskapligt anseende. En mångfald avhandlingar har utkommit eller är under utarbetande, varigenom håller på att klarläggas de äldsta skedena av den svenska samhällsplaneringen och bebyggelseutvecklingen. Det är viktigt ihågkomma, att svensk forskning har synnerliga förutsättningar för en djupgående samhällsforskning kring kulturlandskapets utveckling tack vare den osedvanliga fastheten och kontinuiteten i den administrativa indelningen och fastighetsregistreringen. Det välordnade fastighetsredovisningssystemet har nämligen under århundraden avsatt ett oerhört omfattande, detaljerat och internationellt sett i vissa avseenden unikt källmaterial i form av kartor och kamerala handlingar. En given utgångspunkt för analysen utgör den nya ekonomiska kartan i skala 1 : 10 000. Denna bildar genom sin fastighetsredovisning ett av de mest betydelsefulla dokumenten till hela den tidigare svenska kulturlandskapsutvecklingen. Ur forskningens synpunkt innebär fastighetsregisteromläggningen ett kontinuitetsbrott av redovisningen både i karta och register, vilket blir utan motstycke i tvåtusens års bebyggelseevolution och redovisning härav. Det nu gällande, historiskt utvecklade registersystemet tillåter ännu att med datorns hjälp uppordna allt ackumulerat historiskt källmaterial med utgångspunkt från nu aktuella register. Planer härför har uppgjorts vid universitets kulturgeografiska institution. Därigenom skulle möjliggöras avsevärda rationaliseringsvinster för forskningens nu mest tids- och arbetskrävande moment inom detta fält av datainsamlingen. Men därigenom skulle dessutom utredningsverksamheten inom fastighets- och äganderättsområdet kunna rationaliseras. Det är nämligen mycket vanligt att utredningar i fastighets- och markägofrågor måste gripa tillbaka till mycket gammalt källmaterial. Det har visserligen framhållits vissa fördelar med ett kommunanknutet och traktindelat registersystem. Sådana finns säkert vid hantering inom kommun- och lantmäteriväsen. Men i och med hela registrets omläggning på data bortfaller mycket traditionellt manuellt hanterande. Just det förhållandet att nu en omläggning till dator kan ske kommer att eliminera de flesta nackdelarna med hittillsvarande, till synes svårbegripliga system. Redan det faktum att socknarna bestått med förvånansvärt små förändringar genom de många århundraden under vilka vi kan följa vår administrativa indelning, under det att däremot kommunerna förändrats bara de senaste två årtiondena borde eftertryckligt tala mot en omläggning på kommunbasis och för bibehållandet av socknarna såsom enheter i systemet. Slutsats: Därest en hela riket omfattande centralt koncentrerad omläggning av fastighetsregistreringen på data genomföres, kommer detta ur forskningens synpunkt medföra följande konsekvenser nämligen dels utomordentligt höga kostnader, väsentligt mycket högre än de ursprungligen beräknade, dels ett mycket orationellt kontinuitetsbrott, med kostnadskrävande konsekvenser även för den vetenskapliga forskningen, liksom för fastighetsrättsliga utredningar, dels slutligen jag tvekar icke att säga en ödesdiger förstörelse av en betydelsefull del av vårt kulturarv, ortnamnen, vilka är de äldsta och mest uttryckliga vittnesbörden och minnena om vårt folks det är böndernas och landbornas, torpamas och trälamas eljest namnlösa odlarmöda, varigenom vildmark bröts till bygd. Den sistnämnda förlusten drabbar inte enbart eller ens i första rummet den vetenskapliga forskningen och hembygdsrörelsen. Den drabbar hela vårt folk som kultumation, den utarmar vårt språk och kommer snart att förskingra vår äldsta ordskatt. Ty denna fortlever huvudsakligen i de ortnamn som till stor del skulle försvinna, först ur fastighetsregistren, därefter ur de ekonomiska och sedan de topografiska kartorna och slutligen ur mannaminnet, både i de nyinflyttades tätbygder och i de allt mer vidsträckta glesbygderna. Vittnesbörden om allmogens odlarmöda skulle tystna. Professor har också sagt att ortnamnen är folkets egendom inte myndigheternas. Motionärerna delar även denna uppfattning. Samfundet för hembygdsvård hembygdsrörelsens riksorganisation har 1972 gjort följande uttalande beträffande fastighetsregisterreformen: Den bedrivna försöksverksamheten inger hos hembygdsrörelsens folk allvarlig oro. Vi vill slå vakt om våra ortnamn som ofta har betydelse för definition av landets kolonisation, arrondering och administrativa indelning och således är kulturhistoriskt värdefulla. Vi protesterar mot att datatekniken skall resultera i att många hävdvunna ortnamn försvinner och anser att beslutet om reformen bör omprövas. Till dess bör försöksverksamheten bedrivas i bättre samarbete med som måste ges möjlighet till granskning av förslagen. Ämbetets uppgifter bör utvidgas till att även omfatta vetorätt i föreliggande frågor. Det är också ett oavvisligt krav att berörda fastighetsägare på ett tidigt stadium får yttra sig över föreslagna ändringar. Den enskilde medborgaren bör också använda sin rätt att klaga och begära ny prövning av redan fattade beslut. Hembygdsrörelsen vill kraftfullt slå vakt om våra ortnamn och motsätter sig bestämt att reformen genomföres på det sätt som försöksverksamheten ger vid handen. Beteckningsreformen får avgörande konsekvenser, dels när det gäller den urgamla administrativa indelningen i socknar, dels i fråga om ortnamnen. Förändringen av ortnamnen har uppmärksammats i den allmänna debatten, men även reformens verkningar för socknarna kommer att bli av helt genomgripande karaktär. Dessutom finns ett samband mellan de två effekterna, eftersom sockenindelningens slopande är en av de två viktigaste orsakerna till reformens negativa verkningar på ortnamnsbeståndet. Sockenbegreppet säges vara uppdelat på förvaltningssocken och redovisningssocken. Genom detta betraktelsesätt kringgår man det historiska faktum att sockenbegreppet i alla dessa hänseenden ursprungligen varit ett och detsamma. Socknen utgjorde helt enkelt ett i den allmänna uppfattningen långt in i sen tid entydligt begrepp med mycket stark hävd och med betydande sociala funktioner. Den territoriella utsträckningen av socknen är bebyggelsehistoriskt betingad och i största delen av landet av mycket gammalt datum, vilket bl. a. framgår av jämförelser med utbredningen av järnålderns fornlämningsbygd. Det måste därför anses vara ett betydande allmänt samhälleligt intresse att bevara landets äldsta belagda administrativa indelning med dess stora kultur-, bebyggelse- och socialhistoriska värden som ett historiskt levande dokument. Den bästa möjligheten att bevara socknen erbjuder utan tvivel den stabila funktionen som registerområde vid fastighetsregistrering. Det bör därför grundligt övervägas, om ej praktiska möjligheter härför kan skapas genom en ändring av 3 § i RUK. En vinst härvid vore också att ett enhetligt begrepp kunde införas för tätorterna i de kommuner som bildas med de tidigare städerna som kärna. De med städerna sammanlagda socknarna borde därvid behållas som registerområden, medan den naturliga registerområdesbeteckningen för de äldre stadsområdena givetvis vore stad. Detta begrepp har numera eljest i vårt land i motsats till flertalet andra kulturländer icke någon administrativ eller territoriell funktion, vilket i det allmänna debatten påpekats som en brist. Som skäl emot att socknen även i fortsättningen skall förbli registerenhet har anförts att den reviderade fastighetsbildningslagen medger sammanläggning av fastigheter över sockengräns. Socknens gränser blir därigenom ej så stabila som . Vi hävdar att de justeringar som blir följden av fastighetsbildningslagen är mycket marginella och kan i detta sammanhang tolereras. Däremot har två stora kommunreformer genomförts, och det finns enligt vår mening ingenting som garanterar att kommungränserna blir bestående för framtiden. Vid en jämförelse mellan socknen och kommunen som registerenhet synes socknen ingalunda underlägsen och ges dessutom möjlighet till bevarande av ett större antal ortnamn. I de tättbebyggda stadsdelarna bör på samma sätt kvarteren eller motsvarande områden kunna gälla som registerområden, där icke mot förmodan de gamla sockenbegreppen lever kvar. De svenska byarnas ålder som samhällsform är ännu ej helt klarlagd, men de finns i varje fall i funktion under äldre medeltid, och de kan vara ännu äldre. Inom landets centrala jordbruksområden är de i varje fall genom gravfält och andra fornlämningar belagda i regel fr. o. m. yngre järnålder, men exempel på kontinuitet ännu längre tillbaka kan även beläggas. Namnen på dessa byar är säkerligen i det helt övervägande antalet fall och då inga sentida förändringar gjorts av samma ålder som bebyggelserna, vilket bl. a. framgår av namnskickets uniformitet. För landets centrala, äldre bebyggelseområden kan det konstateras, att den gamla byplatsen med sina efter skiftet kvarliggande gårdar, byns vanligen därintill liggande fornlämningar, den omgivande bymarken som var grunden till byns näringsliv och bynamnet utgör en kulturhistorisk enhet av oskattbar betydelse för den nuvarande bygdens historiska identifikation. Att göra det möjligt för kommande generationer att även påtagligt uppleva detta samband är en kulturhistorisk miljövårdsfråga av stor betydelse. Ett brytande av detta samband i ett led, t. ex. ortnamnen, är ett avgörande ingrepp i helheten. Samma samband mellan mark, bebyggelse och namn finns givetvis i de stora områden av landet, där den nuvarande bebyggelsen är resultatet av en medeltida eller senare kolonisation i vanligen enstaka gårdar och hemman. Dessa skilda kolonisationsperioder kännetecknas också av typiskt olikartade ortnamnsskick. Ett bevarande av ett områdes ortnamnsskick innebär alltså, att ett av de väsentliga vittnesbörden om bygdens kolonisationshistoria hålls levande. En detaljerad genomgång skulle kunna visa, att ortnamnen inte bara är språkliga utan också historiska och allmänt kulturella minnesmärken av hög ålder och ofta oersättligt värde. Trots att namnen således utgör en integrerad del av kulturlandskapet saknar de i motsats till t. ex. fasta fornlämningar ett legalt skydd för sitt bevarande, varför möjligheter måste skapas att på annat sätt trygga deras fortsatta bestånd. Av intresse i nuvarande läge är även en diskussion av frågan huruvida ett namns avförande ur jordregistret även med nödvändighet innebär dess försvinnande ur praktiskt bruk efter längre eller . Det kan härvid nämnas att det finns historisk erfarenhet av en mera begränsad namndöd liknande den nu befarade. Vid 1600- och 1700-talens säteribildningar var det nämligen modernt att ersätta namnen på de gamla avhysta byar, som vanligen ingick i säteriet, med ett nytt eller ändrat modenamn. Det torde vara utomordentligt ovanligt att någon nu spontant genom tradition i orten känner till de gamla namnen på dessa gårdar. Samma utveckling kan befaras efter registeromläggningen om en liten by eller gård får avstå sitt gamla icke lokaliserande namn för ett traktnamn, som är namn på en större by eller ett intilliggande samhälle. Fastighetens beteckning, där enbart det nya namnet ingår, kommer att återfinnas på alla officiella handlingar angående fastigheten, på de boendes personakter, på skattsedlar m. m. Även t. ex. adressuppgifter torde med postverkets ökande rationalisering kunna komma att anpassas efter fastighet eller bli enbart nummer. Den allmänna administrationens tillväxt medför även ständigt ökat bruk av de officiella namnen, t. ex. vid planering, statligt handlagd jordbruksrationalisering och trafikplanering. Även om innehavaren har vilja och förmåga att till hävda gårdens gamla namn, torde det därför vara realistiskt att räkna med att det i ett modernt samhälle i flertalet fall ej finns möjlighet att hävda ett inofficiellt fastighetsnamn vid sidan av det officiella. Det synes oss vidare angeläget att fastighetsägare och den berörda allmänheten på ett tidigt stadium får möjlighet att ge sin mening till känna. Som det nu är utställs förslaget till namnändringar för allmänheten först sedan detta granskats av , ortnamnsarkivet och lantmäteristyrelsen. Alla vet ju att de erinringar som i samband med det ofta föga uppmärksammade utställningsförfarandet kan framkomma har föga möjlighet att bli beaktade i det beslut som lantmäteristyrelsen senare fastställer och som icke kan överklagas. Av praktiska skäl är det måhända svårt att införa en överklagningsmöjlighet, även om detta i och för sig vore önskvärt. Så mycket mer angeläget synes det därför vara att fastighetsägare och allmänhet får möjlighet att medverka vid det preliminära förslagets upprättande. Därigenom skulle folket få en starkare uppfattning om att ortnamnen är deras och inte myndigheternas. Vi förordar att det upprättade preliminära förslaget delges allmänheten på lämpligt sätt dels innan det går till central behandling, dels efter det att de centrala myndigheterna lagt sitt förslag. I en till Konungen () ingiven skrivelse från , Data- och elektronikdivisionen, framhålles att kostnaderna för att med en centraliserad systemlösning genomföra fastighets- och inskrivningsregisterreformen väsentligt kommer att överskrida (måhända 512 gånger) de ursprungligen uppskattade. I skrivelsen framhålles därefter följande: En decentraliserad lösning av fastighetsdatabanken och samtidig integrering med existerande register på länsdatakontoren å andra sidan skulle sannolikt innebära väsentligt lägre kostnad för statsmakterna än vad som tycks bli fallet. Integreringen med länsstyrelsernas register är bl. a. motiverad av att en stor del av de uppgifter, som skola ingå i fastighetsdatabanken, redan finns i länsdatakontorens person- och fastighetsregister. Exempelvis innebär lagring och uppdatering av samma uppgifter i två skilda system, som blir fallet med nuvarande centraliserad systemlösning, att statsmakterna drar på sig en helt onödig kostnad. hemställde därför bl. Maj:t omprövar pågående försöksverksamhet med fastighetsregistreringen och bemyndigar statskontoret att närmare utreda ett regionaliserat alternativ och därvid beaktar en integrering med länsdatakontoren. Ännu en framställning har gjorts till Kungl. Maj:t, nämligen av , i skrivelse . Det framgår av denna, att centralnämndens för fastighetsdata (CFD) verksamhet bygger på riksdagsbeslutet om centralisering av hela fastighetsregistreringen, inklusive databehandling och datorer. I skrivelsen framhålles nu följande viktiga omständigheter: På grund av den snabba utvecklingen och de möjligheter som erbjudes samt de aktuella diskussionerna om centralisering och regionalisering kan riktigheten av den planerade verksamheten och de äskade investeringarna diskuteras utifrån nya utgångspunkter. Det omtalas sålunda i skrivelsen att utvecklingen av databehandlade system sedan tidpunkten beslut i allt större utsträckning avlägsnat sig från de dåtida, av ekonomiska skäl aktuella centraliseringstankarna och i stället inneburit ökat intresse för en utspridning av databehandlingen. Den nämnda utvecklingen innebär i huvudsak att information bör lagras på det ställe där den främst behövs, vilket i många situationer innebär lokal förvaring, dock med möjlighet till central åtkomst vid enstaka styrtillfällen. Kostnadsutvecklingen för databehandlingssystem möjliggör realisering av en sådan systemprincip. Enligt utredningens uppfattning bör Kungl. Maj:t överväga om ett decentraliserat system för fastighetsdata innebär fördelar framför det tidigare föreslagna centrala systemet. Utredningen har också funnit det angeläget framhålla att det noga övervägs vid Kungl. Maj:ts beslut att val av ett decentraliserat system är av stor betydelse för den svenska dataindustrin, vilket från industripolitisk synpunkt är särskilt angeläget. har därför hemställt att Kungl. Maj:t beaktar dessa synpunkter vid beslut om upphandling av datasystem för . Vi anser att de i dessa skrivelser berörda synpunkterna är av sådan tyngd att en omprövning jämväl av den beslutade datatekniska centraliseringen till en för hela landet gemensam databank bör omprövas. Från den förut behandlade kulturhistoriska synpunkten kan det synas egalt om uppgifterna lagras på en eller flera platser i landet, men det är lämpligt att en förnyad översyn omfattar såväl datatekniska som kulturhistoriska aspekter i enlighet med vad som anförts i denna motion och i övrigt framkommit från forskningen, hembygdsrörelsen och allmänheten. De anförda förhållandena fordrar enligt vår mening en omprövning av fastighetsregisterreformen och inskrivningsreformen, innefattande en översyn jämväl av själva databehandlingen syftande till ett decentraliserat alternativ. Statskontoret skulle förslagsvis anförtros uppgiften att utreda de data tekniska och kostnadsmässiga aspekterna, medan efter hörande av kulturgeografiska institutionen vid närmare kunde utreda ett regionaliserat alternativ med beaktande av den kulturgeografiska och övriga kulturhistoriska forskningens liksom hembygdsrörelsens samfällda önskemål. En parlamentarisk utredning kan naturligtvis också övervägas. Denna omprövning och översyn skulle innebära: 1. bibehållande av nuvarande socknar som registerområden på landsbygden. 2. ändring av stadsregisterområdena i överensstämmelse härmed. Större möjlighet för allmänheten att ge sin mening till känna på ett tidigt planeringsstadium. Prövning av möjligheten att decentralisera fastighetsdata till ett antal regioner. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. Maj:t anhåller om en omprövning av fastighetsregisterreformen i enlighet med i motionen framförda förslag. . ÅSLING (c) PER (vpk) H. () () i Ulfsbyn (vpk) i () i Stenkyrka () i Heden M>RCUS BOKTR.STOCKHOLM 1973 720043