mot · FW021827 · 1973-04-10 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:56 med förslag till lag om arbetslöshetsförsäkring m. m. En central målsättning för samhällsarbetet måste vara att ge trygghet inför olika situationer som kan uppstå. Trygghetssystemet måste omfatta alla. Mot den bakgrunden har krävt en allmän arbetslöshetsförsäkring. har drivit denna fråga . Partiets representant arbetslöshetskasseutredning var som reservant i utredningen enda förespråkare för allmän arbetslöshetsförsäkring. Under en rad av år har väckt partimotioner med krav om allmän arbetslöshetsförsäkring. Propositionen 1973:56 angående arbetslöshetsförsäkring m. m. innebär en väsentlig utvidgning av samhällets trygghetssystem. Stora grupper ställs emellertid fortfarande utanför. I det följande kommer vi att behandla denna fråga. Ett stöd vid arbetslöshet framstår som självklart. Ännu angelägnare är givetvis att se till att människor inte behöver ge arbetslösa. Det ekonomiska trygghetssystem som byggs upp för de arbetslösa måste ses som ett komplement till åtgärder syftande till att öka tryggheten i anställningen. Till sådana åtgärder måste räknas den näringspolitiska inriktningen och åtgärder inom arbetsmarknadspolitiken. Den nu föreliggande propositionen innehåller två skilda former för stöd vid arbetslöshet. Det är dels en utvidgning av de nuvarande arbetslöshetskassornas verksamhet, dels en helt ny stödform, kallad kontant arbetsmarknadsstöd till dem som inte omfattas av arbetslöshetskassorna. Vi finner det i princip vara mindre tillfredsställande att man inte kan samordna de olika stödformerna till en allmän arbetslöshetsförsäkring. Under ett övergångsskede synes den föreslagna konstruktionen vara acceptabel, men bör en allmän arbetslöshetsförsäkring införas, vilken bör kunna samordnas med samhällets övriga trygghetssystem. bör nu begära utredning och förslag om detta. Den principiellt riktigaste och den enklaste regeln för kvalifikation för någon av de två stödformerna måste vara att personen i fråga står till arbetsmarknadens förfogande. För den som varit förvärvsarbetande och utan eget vållande blivit arbetslös innebär inte den regeln några problem. I denna del har vi därför inga invändningar mot det förslag som departementet lägger fram. Det nuvarande förslaget utesluter emellertid stora grupper. Människor som söker arbete men inte får något kan ställas utanför. Det är främst för tre grupper som reglerna synes vara onödigt hårda, nämligen Person som varit förhindrad att förvärvsarbeta beroende på barnavårdande uppgifter i hemmet. Personer som genomgått ungdomsutbildning. Företagare jordbrukare inbegripet. Enligt vår mening finns det givetvis skäl att för de grupper som inte förvärvsarbetat ha skärpta karensregler, så att den kontanta arbetslöshetsersättningen inte missbrukas. föreslog i sitt betänkande att tid då försäkrad varit hindrad att förvärvsarbeta på grund av vårdnad av eget barn eller adoptivbarn skulle vara överhoppningsbar när det gäller kvalifikationsgränserna för arbetslöshetsförsäkringen i den mån barnet inte fyllt Departementschefen frångår detta förslag och förordar i stället en koppling till den tid under vilken föräldrapenning utgår dvs. Enligt vår mening finns det mycket starka skäl som talar för en ordning där förälder, som vårdar små barn, inte skall se sig tvingad ut på arbetsmarknaden för att upprätthålla arbetslöshetsskyddet. Propositionens förslag innebär en högst väsentlig förändring av utredningsförslaget, vilken det enligt vår mening inte finns sakliga motiv för. bör därför besluta att s. k. överhoppningsbar tid vid vårdnad av eget barn eller adoptivbarn skall vara såsom utredningen föreslagit. I detta sammanhang bör de hemmavarande kvinnornas situation något kommenteras. Enligt den nu föreslagna ordningen är arbetsmarknadsutbildning kvalificerande för kontant arbetsmarknadsstöd. som så önskar gå ut på arbetsmarknaden men inte får något arbete kan kvalificera sig för arbetsmarknadsstödet genom utbildning. Vi anser det motiverat att den som inte förvärvsarbetat genomgår arbetsmarknadsutbildning och därigenom ges reella förutsättningar att få arbete, innan personen i fråga kan anses kvalificerad för kontant arbetsmarknadsstöd. Gruppen hemmakvinnor står inte utanför reformen med den föreslagna konstruktionen. Det finns emellertid en grupp, som inte täcks in i det föreslagna systemet i denna del. Det gäller de personer som vårdat barn och hem men vilkas tidigare yrkesutbildning är gångbar på arbetsmarknaden. Får personer i en sådan situation inte arbete bör den tidigare och fortfarande gångbara utbildningen anses kvalificera för kontant arbetsmarknadsstöd på samma sätt som om utbildningen vore avslutad. bör ge Kungl. till känna en sådan uppfattning. Som tidigare framhållits kan det finnas skäl att de nytillträdande till arbetsmarknaden måste visa viss ihärdighet i sin strävan att få arbete innan kontant arbetsmarknadsstöd bör utgå. Utredningen hade för sin del föreslagit att arbetsmarknadsstöd borde utgå 3 månader efter utbildningens avslutande. Man hade då beräknat att den studerande utbildningen var avslutad skulle ta kontakt med arbetsmarknadsmyndigheterna och anmäla sitt intresse av arbete. I propositionen förändras detta förslag till att gälla en karenstid efter det att utbildningen är avslutad. Enligt vår mening är det orimligt att en som är klar med en utbildning, efter en mycket lång utbildningstid, skall ställas utanför ett grundtrygghetssystem omkring . Det finns därför all anledning att i denna del beslutar i enlighet med förslag. Stöd från en arbetslöshetskassa utgår till den försäkrade med arbetslöshet som enda kriterium. Vi finner detta vara en riktig princip för ett arbetslöshetsstöd. Samma princip måste rimligtvis också gälla för grundtrygghetssystemet. hade i sina förslag inga andra kriterier för stöd än att personen faktiskt var arbetslös. Behovsprövning är därför i princip felaktig när det gäller det kontanta arbetsmarknadsstödet. bör därför avvisa propositionen i de delar där den föreslår en behovsprövning av det kontanta arbetsmarknadsstödet. Det berättigade i detta framstår med än större klarhet om man jämför situationen för en person som omfattas av arbetslöshetsförsäkringen med situationen för en som endast omfattas av det kontanta arbetsmarknadsstödet. Den förre kan om han/hon blir arbetslös få en ersättning på utan någon som helst behovsprövning, den senare kan erhålla under förutsättning av att make/maka inte har stor inkomst eller förmögenhet. Mot det föreslagna systemet kan också anföras den strävan som finns i olika sammanhang att hävda varje persons ekonomiska oberoende. Den nu föreslagna ordningen är främmande för denna princip. Situationen för företagare är självfallet delvis annorlunda än för anställda. Icke desto mindre framstår ett trygghetssystem för dessa som angeläget främst i vad gäller småföretagarna. 1 anledning av en centermotion till fjolårets riksdag uttalade ett enhälligt inrikesutskott (InU 1972:3 s. 49): För medlemmar i hantverks-, industri- och servicenäringars arbetslöshetskassa dvs. småföretagare gäller att medlem anses som arbetslös och därmed bli ersättningsberättigad endast om han lagt ned sitt företag eller eljest skiljt sig från detta, såvida inte en force majeure-situation inträffat. I motionen 1972:1407 anses denna tolkning av arbetslöshetsbegreppet vara alltför snäv. Motionärerna kan inte finna något motiv för att tvinga en småföretagare att avveckla sitt företag utan föreslår att han skall kunna få ersättning om han vid en tillfällig nedgång i verksamheten, över vilken han inte kan råda, ställer sig till arbetsmarknadens förfogande. Utskottet anförde vidare: Utskottet anser emellertid att de i motionerna berörda frågorna kan behöva övervägas ytterligare och i ett större sammanhang. Det förefaller lämpligt att Kungl. Maj:t tar upp problemen i samband med prövningen av förslag. Vad utskottet anfört bör ges Kungl. Maj:t till känna. Denna entydiga beställning från sida har inte kommenterats i propositionen 1973:56, vilket måste anses som anmärkningsvärt. 1 propositionen s. 175 anför departementschefen: Kravet att företagare för att anses som arbetslös skall ha lämnat sin rörelse innebär i allmänhet att han skall ha sålt fast egendom och rörelsetillgångar. Fortsatt innehav av fastighet eller annan rörelsetillgång av betydande värde kan vara skäl att ifrågasätta om sökandes personliga verksamhet i tidigare rörelse verkligen upphört. Tillsammans med andra omständigheter kan sådan oförändrad rätt till rörelsetillgång utgöra skäl för att avvisa ansökan om ersättning. Sådana andra omständigheter kan vara att sökandes make eller barn uppges fortsätta sökandes tidigare verksamhet, men att make eller barn i realiteten, på grund av nedsatt arbetsförmåga eller annat arbete, har uppenbart begränsade möjligheter att faktiskt utöva verksamheten. Ovan ur propositionen refererade avsnitt tyder på att om företagare skall kunna få stöd ur arbetslöshetskassa eller kontant arbetsmarknadsstöd måste sådana åtgärder vidtas som omöjliggör att verksamheten i företaget kan återupptas utan mycket omfattande insatser. Detta strider uppenbart mot de intentioner inrikesutskottet gav Kungl. Maj:t till känna. I synnerhet för enmansföretagare, men även för övriga småföretagare, kan den nu föreslagna ordningen medföra orimliga situationer. Dessa människor bör rimligtvis inte ha ett sämre arbetslöshetsskydd än en person som uträttar samma sysslor som anställd. Det bör räcka att den arbetslöse ställer sig till arbetsmarknadens förfogande för att ersättning skall utgå. Något krav om att rörelsen skall avvecklas bör således inte uppställas i dessa fall. Den av oss förordade principen ger naturligtvis vissa gränsdragningsproblem. Det gäller bl. a. att se till att stödet inte skall komma att bli inkomstutfyllnad i mindre lönsamma företag. Denna problematik bör emellertid inte överdrivas. Enligt såväl lagen om arbetslöshetsförsäkring som lagen om kontant arbetsmarknadsstöd, enligt den i propositionen föreslagna lydelsen, krävs en förlängd karenstid så att företagaren måste ha varit arbetslös innan stöd utgår. Genom denna regel bör arbetsmarknadsmyndigheten ges tid att avgöra huruvida personen faktiskt står till arbetsmarknadens förfogande. Dessutom bör en regel i enlighet med den från centerhåll förordade, om företagarens eget vållande till arbetslösheten, gälla. Med dessa regler torde samhället ha skapat sig tillräckliga garantier för att arbetslöshetsersättningarna inte skall missbrukas eller ge icke önskvärda effekter. De av oss förordade reglerna måste självfallet gälla samtliga grupper. var för sin del inne på liknande tankegångar för en begränsad del av en yrkesgrupp, nämligen äldre växelarbetande jordbrukare. Departementschefen vidtar ingen åtgärd i anledning av utredningens förslag i denna del med motiveringen att detta skulle få alltför långtgående konsekvenser från strukturrationaliseringssynpunkt. Att ställa enskilda människor utanför samhällets trygghetssystem bara därför att en annan ordning skulle ge näringspolitiska konsekvenser är inte acceptabelt. Vi vill i det här sammanhanget också understryka att de ekonomiska förutsättningarna för småföretagare att utnyttja arbetslöshetsstödet för att hålla sitt företag ekonomisk flytande torde i de flesta fall vara mycket Det kapital som finns investerat måste förräntas, och om någon verksamhet inte bedrivs synes dessa möjligheter vara små. Med hänvisning till ovanstående hemställes 1. att hos Kungl. Maj:t begära utredning och förslag om allmän arbetslöshetsförsäkring i enlighet med vad som i motionen anförts; 2. att s. k. överhoppningsbar tid inom arbetslöshetsförsäkringen vid vårdnad av eget barn eller adoptivbarn skall vara ; 3. att den som återinträder eller nyinträder på arbetsmarknaden med en äldre utbildning som är relevant skall bedömas så som den vilken genomgått arbetsmarknadsutbildning för erhållande av kontant arbetsmarknadsstöd; 4. att de som genomgått yrkesutbildning, eller 3 månader inom arbetsmarknadsutbildningen, skall anses berättigade till kontant arbetsmarknadsstöd 3 månader efter avslutad utbildning enligt vad som i motionen anförts; 5. att avvisa propositionen 1973:56 i de delar som reglerar behovsprövningen av det kontanta arbetsmarknadsstödet; 6. att ge Kungl. Maj:t till känna vad som i motionen anförts beträffande företagares rätt till kontant arbetslöshetsstöd. . () i Skegrie () i Luttra () i Glömminge