ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FW0282 · 1973-01-11 00:00:00 — av herrar i och i Skärstad om befrielse för handikappade från radio- och TV-avgift, m. m. För de allra flesta medborgarna i vårt land ingår numera innehav av ljudradio och TV i standardutrustningen i hemmen. Även ekonomiskt sett anser man dessa massmedia vara överkomliga. Framför allt som nyhetsförmedlande organ men också i fråga om underhållning betyder ljudradio och TV mycket för allmän trivsel. Det finns emellertid stora grupper i samhället för vilka ljudradio och TV innebär mer än så. Det gäller de många handikappade människor som tvingas leva isolerade från arbetsliv och gemenskap med andra människor. Innehav av mottagare betyder för dem nära nog en oumbärlig kontakt med yttervärlden. Trots en rad reformer med syfte att underlätta de handikappades tillvaro lever de flesta av dessa människor fortfarande under mycket knappa ekonomiska betingelser. Många handikappade har helt enkelt inte möjligheter att skaffa sig t. ex. en TV-apparat. Både inköp och mottagaravgifter ställer sig alltför kostsamma. Genom socialvården och handikapporganisationerna kan handikappade få ekonomiskt bidrag för anskaffande av TV, och i vissa fall kan donationsmedel utnyttjas för ändamålet. Mottagaravgifterna fastställs emellertid genom beslut av statsmakterna. Den enda form av befrielse som föreligger i fråga om avgifter är ljudradioavgifterna för blinda med mycket små inkomster. Detta är i och för sig utomordentligt tacknämligt. Vi anser detta emellertid helt otillräckligt med hänsyn till att många andra handikappgrupper även lever i isolering och under knappa ekonomiska förhållanden. Kommunikationsmedel bör enligt vår mening höra till de tillgångar för handikappade som staten borde påta sig ett större ansvar för. Detta kunde ske antingen i form av avgiftsbefrielse eller reducerad avgift. Självfallet bör i varje enskilt fall särskild prövning ske. Alla uppgifter talar emellertid för att större delen av handikappgrupperna lever under mycket svåra ekonomiska omständigheter. Det framstår därför enligt vår uppfattning som ett skäligt rättvisekrav att de handikappade bereds tillgång till dessa förmåner. I anledning av tidigare väckta motioner med likalydande krav har respektive utskott hänvisat till handikapputredningen. Det förefaller emellertid som om utredningen inte ägnat önskvärd uppmärksamhet åt dessa problem. Vi anser att frågan om befrielse eller reduktion av ljudradio- och TV-avgifterna samt lättnader vid inköp av TV för vissa handikappgrupper bör kunna lösas utan några större utredningar. På andra områden är man synnerligen angelägen om att vidta åtgärder för att bryta isoleringen bland de handikappade våra slagkraftigaste massme dia är ett mycket effektivt medel att bidra till dessa lovvärda ansträngningar. Med stöd av vad som anförts hemställs att hos Kungl. Maj :t anhåller 1. att riktlinjer utarbetas för att vissa handikappade skall erhålla befrielse från skyldigheten att betala avgift för innehav av ljudradio och TV, 2. om skyndsam prövning av möjligheterna för vissa handikappgrupper att erhålla avsevärda ekonomiska lättnader vid inköp av TV. () i Skärstad GOTAB 73 3091 S 1973
mot · FW02823 · 1973-01-25 00:00:00 — av i m. fl. En del av de problem som den mindre och medelstora företagsamheten möter beror delvis på dessa företags speciella situation som underleverantörer till större företag. I vilken utsträckning mindre och medelstora företag har egna produkter, som de själva producerar och marknadsför, eller om de utför s. k. legoarbeten åt andra företag tycks inte vara känt. Men man kan anta att de s. k. egna produkterna är vanligare hos stora företag med större resurser än hos de mindre. Underleverantörernas problem är, fast olika till sin natur, kännbara under både hög- och lågkonjunktur. Vid lågkonjunktur drabbas de relativt hårdare än de företag som i första hand sysselsätter sin egen produktionsapparat och i andra hand lägger ut arbeten till underleverantörer. Vid högkonjunktur utsätts underleverantörerna för krav på ökad leveransvolym för att efterfrågan skall kunna tillgodoses. Därigenom tvingas de ofta till utbyggnader, som medför svårigheter när efterfrågan mattas. När underleverantörerna kommer i svårigheter av ovan skisserad art blir deras problem ofta samhällsproblem. Minskad sysselsättning hos en sådan underleverantör leder till att kostnader vältras över på samhället. Därvid blir som regel i första hand kommunen lidande men också andra offentliga eller officiösa instanser som företagareföreningar, arbetslöshetskassor. och kan komma i beröring med problemet. Inte sällan har problemet också en regionapolitisk aspekt i den mån underleverantörerna är lokaliserade till glesbygd. Underleverantörernas problem sammanhänger tydligen med att de intar en svagare förhandlingsposition än det företag de levererar till. Detta kan alltid hota med att överväga att lägga sina beställningar någon annanstans. Därvid uppkommer ett storebrorlillebror-förhållande, som kan ta sig uttryck i att den svagare parten inte vågar dra en rättslig tvist inför domstol. Det marknadsförande företaget eller den beställande partens sanktionsmöjligheter är ofta förhållandevis starkare än underleverantörens. Underleverantörsförhällandet kan också vara mer komplicerat än vad som här antytts och domineras av en formlig hierarki, som består av större företag med marknadsföringsresurser. Genom att detta ytterst är ett samhälleligt problem av betydande omfattning, varom vi vet för litet för att kunna rekommendera åtgärder föreslås att hos Kungl. Maj.t begär att delegationen för de mindre och medelstora företagen får i uppdrag att utreda de i motionen åberopade problemen med underleverantörsförhållandet. () ()
mot · FW02824 · 1973-01-24 00:00:00 — av herrar i och i angående den regionala handläggningen av lokaliseringsstödsfrågor. En realistisk lokaliseringspolitik bör präglas av att genom statliga insatser inom från början livskraftiga eller utvecklingsbara företag medverka till att landet skall fortsätta att växa och bli rikare. De bärkraftiga orterna bör beredas tillfälle att utvecklas. Att med ständiga subventioner uppehålla icke utvecklingsbara företag ute i landets regioner är en föga gagnande verksamhet som bör upphöra. Samhällsplaneringen bör därför anpassas så, att den medverkar till en sund och effektiv utveckling av näringslivet efter företagsekonomiska betingelser. Som en viktig fråga framstår därvid hur lokaliseringsstödet lämpligen bör arrangeras, som regionalt måste ha en prövande och utredande instans för praktiskt handläggande av de lån, bidrag och garantier vilka skall komma de enskilda företagen tillgodo. Det torde därvidlag anses vara praktiskt att företagareföreningarna erhåller denna uppgift. I sammanhanget bör övervägas huruvida det ej vore lämpligt med en mera allmän överarbetning av hela den statliga stödverksamheten med avseende på den regionala handläggningen inom respektive län i landet. finns ingen enhetlig handläggning och dessutom genomförs en mängd dubbelarbete när ett företag söker olika stöd. En instans i länet borde räcka såsom lokalorgan för dylika ärenden. Därvid framstår landets företagareföreningar som lämpliga service- och utredningsorgan för hela det statliga stödet till de mindre och medelstora företagen. Med hänvisning till vad som sagts hemställes, att måtte besluta hemställa hos Kungl. om att en parlamentarisk utredning tillsätts med uppgift att se över formerna för den regionala handläggningen av lokaliseringsstödet och att utredningen, som bör bedrivas skyndsamt, likaledes ser över formerna för hela det statliga stödet, med övervägande av att göra företagareföreningarna till regionala utrednings- och serviceorgan för samtliga statliga stödformer till de mindre och medelstora företagen. . () i
mot · FW02825 · 1973-01-24 00:00:00 — om kreditgarantier för investeringar i turistanläggningar. medför svenskarnas semesterfirande i andra länder ett betydande utflöde av valuta, som inte kompenseras av motsvarande valutainflöde från turister i vårt land. Utbyggnaden av den svenska turistnäringens resurser är därför av betydelse för landets ekonomi. Turismen kan också för många delar av landet vara av betydelse för näringsliv och sysselsättning trots de stora problem som de korta turistsäsongerna i vårt land utgör. Om vi skall ha möjligheter att hävda oss i konkurrensen om det växande resandet erfordras betydande investeringar i olika anläggningar alltifrån campingplatser till hotell och de specialanläggningar för aktivitet som erfordras i anslutning till de olika boendemöjligheterna. sker finansieringen i turistanläggningar ofta med stöd av arbetsmarknadsmedel. Utbyggnaden sker då i områden där den motiveras av sysselsättnings- och regionalpolitiska skäl. Utöver arbetsmarknadsverkets bidrag sker ofta insatser av kommunala medel. Det finns ing~n anledning att ifrågasätta denna disposition av statliga anslag, eftersom de ju är avsedda skapa arbetstillfällen i områden där detta saknas i tillräcklig omfattning. Utbyggnad av turistanläggningar är dock angelägen även i områden där de inte i första hand motiveras av att skapa nya sysselsättningsmöjligheter utan där de erfordras därför att området är ett spontant livligt efterfrågat res- eller turistmål. Skall man uppnå den samhällsekonomiska effekt som valutainflödet utgör torde anläggningar i sådana spontant efterfrågade välbelägna områden erfordras i betydligt större utsträckning. Genom att den ovannämnda statliga och kommunala finansieringen med starkt inslag av bidrag och med tanke i första hand på sysselsättningar varit omfattande, har finansieringsmöjligheterna för de anläggningar, som inte primärt behöver bidrag för att ekonomiseras, kommit i skymundan. Anläggningarna kräver ofta betydande arealer och förutsätter ofta betydande investeringar i markanläggningar. Kreditvärderingen av mark och anläggningar för säsongmässig verksamhet är därför som regel mycket försiktig från ordinarie kreditinstituts sida och skapar finansieringssvårigheter. Avsaknaden av statlig lånefond eller statliga kreditgarantier hämmar därför utbyggnaden av turistanläggningar i de områden där inte arbetsmarknadsanslag och lokaliseringslån kan erhållas. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. Maj:t anhåller om förslag till kreditgarantisystem för investeringar i turistanläggningar. . () i
mot · FW02829 · 1973-01-25 00:00:00 — av herrar Schött och i angående delägarsparandet. Med hänvisning till vad som anförts i motion 1973: 587 hemställes att hos Kungl. Maj:t begär utredning och förslag om ett system för delägarsparande i enlighet med vad i motionen anförts.
mot · FW0283 · 1973-01-11 00:00:00 — av herrar i och i Skärstad om utökning av antalet textade televisionsprogram. Vid olika tillfällen har krav rests på att man i större utsträckning än vad som sker skulle förse TV-program med textremsor för att tillmötesgå hörselskadades berättigade önskemål om att kunna ta del av programmen. Från lednings sida har man åberopat tekniska och personella svårigheter för att tillmötesgå dessa önskemål. Enligt vår mening visar redan de förbättringar som skett att svårigheterna inte kan vara helt oöverkomliga. Emellertid är förbättringarna så ringa att man har anledning fråga sig om alla ansträngningar gjorts för att i möjligaste mån förse program av olika slag med textremsor. För döva och hörselskadade känns det diskriminerande att aktuella debatter, svenska underhållningsprogram etc. inte kan förmedlas till dem via TV. Särskilt diskriminerande synes detta vara från demokratisk synpunkt när det gäller politiska debatter, emedan de hörselskadade och de döva självfallet i mycket hög grad liksom andra vill följa aktuella politiska debatter och diskussioner för att bilda sig en uppfattning om det politiska skeendet. Vid fjolårets riksdag upprepades även kravet på att skulle hemställa hos Kungl. Maj:t om en allsidig och skyndsam undersökning inom av möjligheterna att i större utsträckning förse programmen med textremsor med hänsyn till den stora gruppen hörselskadade och döva och om att erforderliga anslag härför borde ställas till SR:s förfogande via statsbudgeten. hänvisade dels till det pågående arbetet inom handikapputredningen, dels till att i samarbete med , radiobranschen och de hörselskadades organisationer arbetade med att få fram lämpliga tekniska metoder för att hjälpa de hörselskadade att ta del av rundradioprogrammen. Det bör enligt vår mening i hög grad åvila handikapputredningen att utreda de här frågorna och avge förslag till förbättringar. Emellertid synes det inte omöjligt att man från sida, innan utredningen hunnit undersöka alla möjligheterna, kan komma med lösningar genom att bl. a. ta del av rön från utlandet på området. Det kan i sammanhanget påpekas att hörselskadade inte genom t. ex. hörselslingor kan höra programmen. Dessa ersätter med andra ord inte textremsor, som det har gjorts gällande. En utökning av textade program i TV bör enligt vår mening utan dröjsmål komma till stånd. De ekonomiska resurser som det måste bli fråga om bör ställas till förfogande via statsbudgeten. Vidare kan påpekas att textade program inte på något sätt kan bli störande för de hörande det förekommer som bekant redan textremsor i samband med utländska filmer, underhållningsprogram etc. samt till och med vid norsk- och danskspråkiga sändningar. Med stöd av vad vi anfört hemställer vi att hos Kungl. anhåller om skyndsam utredning inom /TV om införande av textremsor till TV-program av olika slag med hänsyn till de döva och hörselskadade samt att härför erforderliga anslag via statsbudgeten ställs till /TV :s förfogande. () i Skärstad
mot · FW02831 · 1973-01-24 00:00:00 — av m. fl. angående det statliga kreditstödet till industri- och hantverksföretag. Näringslivsutvecklingen mot vidgade marknader och alltmera tekniskt avancerad produktion har medfört att industripolitiken i ökad utsträckning kommit i förgrunden i samhällsdebatten. I har inrättats flera kreditstöd för i första hand den mindre och medelstora industrin. Antalet kreditstöd är emellertid redan nu påtagligt stort och enbart inrättades fyra nya stödformer. En företagare som kan behöva anlita flera stödformer konstaterar då att ungefär likartade uppgifter begäres från olika stödorgan men på olika sätt utformade formulär. I vissa fall krävs också omfattande och kostnadskrävande utredningar. Vid handläggningen av kreditstödsärenden kan företagaren få besök av olika personer från olika organ men med ungefär samma frågeställningar. Detta är icke rationellt och inverkar menligt på möjligheterna att uppnå önskade resultat med kreditstöden. För ett litet land som med ett randläge från marknadssynpunkt är det väsentligt att de svenska företagen intar en tätposition från effektivitetssynpunkt. Den allt snabbare utvecklingen medför krav på snabba omställningar. Det torde vara ofrånkomligt att det krävs en statlig medverkan, men av väsentlig betydelse är det att denna medverkan får en sådan utformning att den blir mera ändamålsenlig från företagarnas synpunkt. De nuvarande kreditstöden, industrigarantilån och lokaliseringslån, kritiseras för att handläggningstiden blir för lång. En ökad decentralisering av handläggningen av dessa kreditstöd bör kunna åstadkommas. För liten hänsyn tas också till företagens sekretessintressen, och nuvarande ansökningsförfarande medför ofta höga kostnader för sökanden. Med hänvisning till det ovan anförda hemställes att beslutar att i skrivelse till Kungl. Maj: t begära en utredning beträffande ändamålsenliga former för de statliga kreditstöden till industri- och hantverksföretag, varvid särskild hänsyn tages till att handläggningstiden förkortas, ansökningsförfarandet förenklas och sekretessfrågorna beaktas. . ÅSLING (c)
mot · FW02832 · 1973-01-24 00:00:00 — om stöd genom AB Strukturgaranti till garveriindustrin. 1 proposition 1972: 46 föreslogs bildandet av ett bolag, AB Strukturgaranti, med uppgift att genom statliga kreditgarantier finansiellt underlätta en planmässig strukturomvandling inom textil- och konfektionsindustrierna, skoindustrin, den glasindustrin samt möbelindustrin. Med hänsyn till att det finns motsvarande problem inom vissa andra branscher, kan man ifrågasätta lämpligheten av denna begränsning av AB Strukturgarantis verksamhet. Som exempel kan nämnas garverinäringen och dess anknytning till skobranschen. Garverinäringen är en bransch där det finns behov av att stödja en planmässig strukturomvandling. har också tagit upp sko- och garveriindustrierna som näringar där speciella åtgärder bör vidtas, vilket också vid behandlingen av propositionen 1972: 127 accepterats av riksdag och regering. Det finns säkert exempel på andra näraliggande branscher, som kan vara i behov av AB Strukturgarantis stöd. Med hänvisning till vad som ovan anförts får vi därför hemställa att hemställer till Kungl. Maj: t att ta initiativ i syfte att ändra instruktionen för AB Strukturgaranti till att omfatta garveribranschen, som har likartade problem som de som gäller för de branscher som omfattas av instruktionen.
mot · FW02833 · 1973-01-25 00:00:00 — av m. fl. om åtgärder mot ambulerande företags s. k. tillfälliga utförsäljningar. har man kunnat märka att ambulerande företag i en ökande utsträckning organiserar s. k. tillfälliga utförsäljningar, vilket medför stora svårigheter för den etablerade handeln. Verksamheten tillgår på så sätt att de ambulerande företagarna hyr in sig i föreningsägda publika lokaler eller liknande och där anordnar utförsäljningar av företrädesvis kläder, möbler och specialvaror för hushållen. De lokaler som upplåtes för verksamheten är undantagslöst avsedda för annan verksamhet och är ofta helt olämpliga för detaljhandelsändamål. De tillfälliga utförsäljningarna fyller sällan de krav på köptrygghet som konsumenterna har rätt att ställa. När konsumenten finner att ett köp är olämpligt, kan rättelse knappast erhållas på grund av att företaget ej är permanent etablerat i orten. De ambulerande företagen utnyttjar som regel oorganiserad arbetskraft och betalar ej avtalsenliga löner till den tillfälligt anställda personalen. Sannolikt har företaget ej heller några kostnader i form av ATP-avgifter och kan även undvika övriga sociala avgifter, som skall åvila en arbetsgivare med ansvar för sin personal. , om denna verksamhet med tillfälliga utförsäljningar vidgas, blir den ett hot mot de handelsanställdas anställningstrygghet. Genom att de ambulerande företagen kan undvika de fasta kostnader som den etablerade handeln har för personal och lokaler kan det vid de tillfälliga utförsäljningarna erbjudas lägre priser på i varje fall vissa varugrupper. De låga omkostnaderna medför ett hot mot den permanenta handeln som i vissa fall tvingas vidtaga kostnadspressande åtgärder, t. ex. personalindragningar eller i vissa fall nedläggningar. Självfallet medför dessa ambulerande företags verksamhet också svårigheter för den kommunala planeringen av framför allt handelsområden. Givetvis kan verksamheten också medföra ett minskat skatteunderlag för kommunerna, då de ambulerande företagens vinster på försäljningarna i de olika kommunerna torde vara svåra att kontrollera. Med stöd av vad ovan anförts hemställes att måtte besluta 1. att göra Kungl. Maj: t uppmärksam på de problem som uppstått som följd av de ambulerande företagens s. k. tillfälliga utförsäljningar, 2. att hos Kungl. Maj:t anhålla att åt varudistributionsutredningen uppdrages att närmare utreda frågan samt föreslå åtgärder som kan motverka denna typ av handel. () () () ()
mot · FW02834 · 1973-01-24 00:00:00 — av m. fl. angående anslaget till . Med hänvisning till vad sorn anförts i motion 1973: 729 hemställes att hos Kungl. föreslår att under anslaget till för /74 anvisas . för program, utbildning och forskning inom byggnadskulturvård, att brukas i samverkan med sagda institution enligt särskilt avtal. BO () ()
mot · FW02838 · 1973-01-25 00:00:00 — om obligatorisk bostadsanmälan för utländsk medborgare. Sedan den obligatoriska bostadsanmälan för utländska medborgare borttagits , har antalet utlänningar som uppehåller sig illegalt i ökat oroväckande. Enbart inom polisdistrikt finns enligt uppgift kontinuerligt ca 75 100 utlänningar utan gällande uppehållstillstånd. Någon kontrollmöjlighet finns ej längre i och med bostadsanmälans borttagande. Myndigheternas motivering för beslutet att upphäva bostadsanmälan för utlänningar var att de i alla fall skulle registreras via kyrkobokföringen. Detta har visat sig ej hålla streck. En utlänning som vistas i landet utan gällande tillstånd kyrkoskriver sig ej. Bostadsanmälningsplikten låg hos bostadsupplåtaren, vilket gjorde att anmälan inkom oberoende av om vederbörande ville det eller ej. Därigenom hade polisen godtagbar kontroll. En viss kontrollmöjlighet finns kvar genom arbetsanmälan, men även här brister det då de flesta som vistas illegalt i landet ej har någon anställning eller arbetar tillfälligt åt någon landsman. En direkt följd av att bostadsanmälan upphört är att många bank- och postrån ej kan upp även där gärningsmännen är kända. Det finns ej några adresser registrerade, varför spaningen försvåras och gärningsmännen hinner som regel lämna landet utan att kunna gripas. Såväl representanter för statens invandrarverk som har anfört att de anser det vara olyckligt att bostadsanmälan för utlänningar upphört. Utländska brottslingar, som av olika anledningar allt oftare söker sig till , har ingen svårighet att hålla sig dolda här. Verkställigheten av ådömda förvisningar och även andra straff försvåras av att man inte kan finna vederbörande. Mot bakgrund av vad som anförts hemställes att hos Kungl. Maj:t hemställer att obligatorisk bostadsanmälan för utländska medborgare återinföra.
mot · FW02839 · 1973-01-25 00:00:00 — av fröken i m. fl. om bidrag till egen bil åt rörelsehindrad som arbetar i eget företag. Med hänvisning till vad som anförts i motion nr 651 hemställer vi att hos Kungl. Maj:t anhåller om översyn av bestämmelserna om bidrag till egen bil för rörelsehindrade i syfte att göra det möjligt för rörelsehindrad som arbetar i eget företag att erhålla sådant bidrag.
mot · FW02840 · 1973-01-25 00:00:00 — av m. fl. angående ökade möjligheter att bereda handikappade anställning på den öppna arbetsmarknaden. I motionen 1971:105 hemställdes att borde hos Kungl. Maj:t påkalla utredning och eventuellt förslag angående möjligheterna till ökad placering av handikappade på den öppna marknaden genom kvotering av arbetstillfällen. (InU 1971:22) ansåg att man, innan ställning togs till fortsatt utredning, borde avvakta resultatet av då pågående utredningsarbete. Härmed torde, såvitt angår frågan om kvotering, närmast ha avsetts utredningen rörande den skyddade sysselsättningen. Utskottet strök under angelägenheten av att de pågående utredningarna bedrevs så att det blev möjligt att ta ställning till vilka ytterligare åtgärder som kan behöva vidtas. Frågan om behovet av en ny samlad bedömning lämnades öppen. Utredningen rörande den skyddade sysselsättningen har slutfört sitt uppdrag (SOU 1972:54 och 75). Remissbehandlingen har avslutats och beredning pågår inom departementet. Utredningen har funnit, att om utvecklingen av svaga gruppers ställning på arbetsmarknaden inte på ett avgörande sätt kan brytas, måste någon form av mera tvingande åtgärder övervägas. Det anförs att detta kan ske genom att lagstiftningsvägen föreskriva att viss andel av de anställda skall utgöras av personer med arbetshinder. Utredningen anser att det på den offentliga sektorn kan övervägas ett system där en viss kvot av en myndighets personalanslag reserveras för anställande av personer med nedsatt arbetsförmåga. Med hänvisning till det anförda, till nämnd motion och till nämnt utskottsbetänkande, godkänt av , hemställs att som sin mening ger Kungl. Maj:t till känna att frågan om ökade möjligheter att genom kvotering av arbetstillfällen kunna placera arbetshandikappade på den öppna arbetsmarknaden bör underställas .