mot · FW021240 · 1973-01-01 00:00:00 — av angående språkbruket. Även språket är ett maktmedel. Om språket förvanskas och exploateras i bestämda syften är det ett utmärkt vapen för att suggerera folket i de banor som helt tjänar det etablerade samhället och dess byråkrati. Då våldsmedel inte är tillämpliga eller ens nödvändiga gäller det att ta till psykologiska maktmedel. Språket kan här fylla en väsentlig uppgift. Ett medvetet och utstuderat språkbruk kan väsentligt bidra till att få folket att acceptera sitt underläge i förhållande till det etablerade samhället och dess byråkratiska apparat. har det varit en beprövad metod. Uttrycken undersåtar och underdånigt för att nämna några exempel - hörde redan under feodalsamhället till det språkliga vapnet, underklassen och överklassen hörde även hit. används samma språkbruk i samband med den gamla feodala kvarlevan monarkin. Detta språkbruk kan numera betraktas som förlegat och fyller inte längre sin uppgift. Språkbruket som metod för att manipulera folket har vidareutvecklats som gått och har närmat sig sin fulländning. Metoden kan vara av förebyggande karaktär, den kan ha en viss uppgift i en given situation. Den kan vara bådeoch. Språkbruket kan användas för att ge den stora delen av folket den bestämda uppfattningen att de behöver vård från vaggan till graven. Enligt gängse svenskt språkbruk förekommer bl. a. barnavård, ungdomsvård, ålderdomsvård. Men innan graven är nådd står det etablerade samhället till förfogande om så skulle behövas med alkoholistvård, narkomanvård, socialvård, "företagshälsovård, arbetsvärd, för att nu nämna några exempel. Även om det i allt för många fall inte kan bli tal om vård i egentlig bemärkelse snarare motsatsen skall språkbruket fylla en bestämd uppgift. Personalvårdare och personalvård är andra värdeladdade beteckningar som används i bestämt syfte. Men den stora delen av folket behöver inte endast vård, den behöver även skydd. I anslutning till det slag av vård som går under beteckningen arbetsvärd, ett ord som myntats i den byråkratiska apparaten, har följt skyddat arbete, halvskyddat arbete, den skyddade sektorn, skyddade verkstäder, uppsägningsskydd. Till denna sektor i samhället räknas de s. k. handikappade, en beteckning som med förkärlek används av det etablerade samhällets byråkrati. Beteckningen handikappad skall tydligen få de människor det här gäller att uppleva sig som särlingar, som har personliga defekter, för att dölja att det är samhället som det faktiskt är fel på. Handikappidentiteten är en kapitalistisk särmärkning, som döljer att alla människor egentligen först och främst har en mänsklig identitet. Detta språkbruk är givetvis mänskligt nedsättande och borde inte få förekomma i ett land som vill göra anspråk på att vara ett gammalt kulturland. De människor det här är frågan om är rätt många numera och blir allt fler undan för undan som utslagningen sker i produktionen. De är medvetna om det nedsättande i exempelvis handikappad, att ha hamnat på en skyddad verkstad eller inom halvskyddad sysselsättning. Inte är det storkapitalets män och dess apologeter som hamnar inom arbetsvärden och den skyddade sysselsättningen, som efter en viss ålder räknas som handikappade som frekventerar barnavård, ungdomsvård, ålderdomsvård, alkoholistvård, narkomanvård, socialvård, företagshälsovård, eller arbetsvärd. Nej, deras pengar och ställning i samhället är garanti nog för att så inte sker. Det är de från produktionen av samma krafter utkastade som skall vårdas och skyddas efter att ha kastats på den mänskliga skräphögen. Vilket häpnadsväckande språkbruk! De är nämligen handikappade. Det har de maktägande bestämt och avgjort - och villigt accepterar det etablerade samhällets olika organ och står till tjänst med att ytterligare förvanska språket om så skulle behövas. En människa som behöver vård, som skall skyddas, som är handikappad är inte en fullgod människa, den lever på samhällets nåd. Så är det meningen att vederbörande skall uppfatta sin situation. Har de många människor det här är fråga om suggererats dithän att de accepterat sin lott som utstötta, då har språkbruket fyllt sin uppgift. Detta är språkförvanskningens innehåll och uppgift. Det förekommer en arbetsmarknadssvenska som i sig är människofientlig. Den ser endast människan som en produktionsfaktor, i vilken det kan vara lönsamt eller inte att göra investeringar, som vilken maskin som helst. De statliga utredningarnas språkbruk eller missbruk hör även till den samlade bilden. betecknades den som förlorat sitt arbete som arbetslös. Under åtskilliga år av högkonjunktur, som det etablerade samhället tydligen ansåg aldrig skulle ta slut, och då arbetslösheten inte var så framträdande, utbyttes arbetslös mot friställd. Denna beteckning skulle givetvis inte verka så utmanande som arbetslös. Efter att en omfattande arbetslöshet återigen har blivit ett faktum i har myndigheterna ansett sig tvingade att återvända till beteckningen arbetslös. Att beteckna hundratusentals människor som saknar ett arbete i produktionen som friställda, skulle givetvis endast utmana löjet. Så följer alltså även språkbruket konjunkturerna för att insatt i sitt sammanhang bäst tjäna det etablerade samhället. Manipulationen med beteckningen arbetstagare och arbetsgivare är kärt för det etablerade samhället och dess byråkrati och kan anses närmast som tabu. Här finns en givare och någon som får ta emot en gåva, i detta fall arbete och utkomst. Beteckningen arbetare - den som utför det samhällsnyttiga arbetet utmönstras. arbetskraftsköpare kapitalet som koper arbetarnas arbetskraft får enligt gängse språkbruk inte förekomma. Ovanstående är endast några av de många exempel som i detta sammanhang skulle kunna anföras. Språk- och ordreformer kan givetvis i djupare mening inte förändra det etablerade samhällets avgörande struktur. Grundläggande förändringar i samhället är givetvis i första hand en fråga om förändringar i sociala, klass- och de nuvarande maktförhållandena om ägandet till produktionsmedlen. På denna grundval utvecklas förändringar också av vad man brukar kalla den ideologiska överbyggnaden. I takt med strävandena att åstadkomma antydda sociala och samhälleliga förändringar skulle en i denna motion förordad översyn av språkbruket kunna spela en positiv roll. Bestämda insatser i denna riktning skulle kunna sättas in och utgå från undervisningsväsendet från lägsta till högsta nivå. På skilda områden fungerande samhälleliga organ skulle dessutom kunna lämna en positiv medverkan. En arbetsgrupp förslagsvis tillsatt inom borde få uppdraget att utarbeta en PM, vilken kunde tänkas bli föremål för viss remissbehandling, innan den tillställdes de i motionen förslagsvis nämnda samhälleliga institutionerna. Med hänvisning till det anförda föreslås att hos regeringen hemställer att förslagsvis genom försorg en arbetsgrupp tillsätts med uppgift att pröva de i motionen anförda synpunkterna angående språkbruket och i en PM sammanfatta sina överväganden, varvid de i motionen anförda synpunkterna bör beaktas.