mot · FW022132 · 1973-11-20 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:178 med förslag till ändring i distriktsveterinärorganisationen, m. m. Majrts proposition 1973:178 år 1973 med förslag till ändring i distriktsveterinärorganisationen, m. m. föreslås en minskning av antalet veterinärdistrikt från nuvarande 285 till 92. Genom ett system med s. k. flerveterinärdistrikt medför detta att antalet egentliga distriktsveterinärtjänster går ned från nuvarande 285 till 255. föreslås inrättande av 30 nya tjänster som regionvikarier. Då även dessa skall ingå i distriktsveterinärorganisationen förblir totala antalet tjänster i denna oförändrat 285. Regionvikarierna avses skola fullgöra vikariattjänstgöring samt därutöver tillgodose det behov av ytterligare veterinär arbetskraft som föreligger i den nya organisationen. I propositionen hänvisas i fråga om behovet av vikarier till en av veterinärväsendeutredningen på basis av förhållandena /68 gjord beräkning utvisande ett behov av 67 helårstjänster. Detta är emellertid missvisande. För att kunna täcka de sagda budgetår med endast 67 tjänster har utredningen nödgats räkna med att effektiv tjänstgöring kan fullgöras . Med hänsyn till semesterledighet, resdagar m. m. kan ett så väsentligt lägre antal tjänstgöringsdagar tas ut, att behovet 1967/68 i själva verket torde ha varit inemot '00 tjänster. Det reella behovet är dock ännu högre. utgick vid sin beräkning från det under budgetåret förordnade antalet vikariatdagar, inte från det antal som enligt gällande bestämmelser kunde ha tagits ut. På grund av svårigheten att anskaffa vikarier, vilket distriktsveterinärerna i största utsträckning fått göra själva, har de under en följd av år inte kunnat utnyttja de förmåner i form av semester och s. k. tjänstebefrielse som de enligt gällande bestämmelser haft rätt till. Från lantbruksstyrelsen har uppgivits att inte mindre än sådan ledighet, motsvarande drygt 30 tjänster, inte tagits ut. Anledningen härtill antas till övervägande del ha varit svårigheten att skaffa vikarier. De obefordrade veterinärernas obenägenhet att åtaga sig vikariat har flera orsaker. Motviljan mot att under 6 å innan ordinarie tjänst kan erhållas flacka omkring i landet under tjänstgöring en månad här, en månad där har ökat med utvecklingen på arbetsmarknaden i övrigt beträffande arbetsförhållanden, fritid m. m. De yngre veterinärerna bildar familj tidigare än förr och tar större hänsyn till familjen. Det har blivit allt vanligare att mannen/veterinären på familjens bostadsort skaffar sig någon sysselsättning utanför yrket, rätt ofta ett mindre lantbruk, och endast tjänstgör inom yrket under en del av året. Samhället berövas härigenom möjligheten att till fullo utnyttja den utbildning det kostat på honom, vilket är otillfredsställande. Regionvikarierna avsågs vidare skola tillgodose behovet av ytterligare veterinär arbetskraft inom nuvarande organisation. Detta torde innebära att de 30 tjänsterna under en avsevärd övergångstid, sannolikt längre än i propositionen beräknade , i stort sett redan är utnyttjade. Men i djurägarnas intresse ligger att organisationen göres än mer flexibel så att möjlighet finns att tillgodose behovet av veterinär arbetskraft alltefter förändringarna inom djurhållningen säsongsmässigt och geografiskt. I viss utsträckning har detta behov täckts genom förordnande av s. k. extraveterinärer hos distriktsveterinärerna. Dessa har emellertid inte ansetts vara tjänstemän då de inte haft någon statlig ersättning och har i stort sett helt saknat sociala förmåner. De obefordrade veterinärerna är därför ännu ovilligare att vara extraveterinärer än att åtaga sig vikariat. Som framgår av propositionen har distriktsveterinärerna oreglerad arbetstid. De har dessutom under en följd av år genom av arbetarskyddsstyrelsen meddelad dispens undantagits från bestämmelserna i 21 § arbetarskyddslagen om veckovila. Veterinärerna har accepterat den oreglerade arbetstiden men motsatt sig att utan kompensation undantas från bestämmelsen om veckovila. I propositionen sägs (s. 28) att de grunder för ny veterinärdistriktsindelning, som läggs fram, bör göra det möjligt att genomföra en förbättring av distriktsveterinärernas tjänstgöringsförhållanden. Det anges inte närmare hur detta skall ske. Tydligt är dock att en sådan förbättring kräver ytterligare medverkan av regionvikarier. lär vila ett förslag till förbättrade jourförhållanden och till vissa kompensationsbestämmelser. Förslaget, som torde vara en förhandlingsfråga, nämns inte i propositionen. Av ovanstående framgår att ur de olika veterinärernas synpunkt starka sociala skäl talar för vissa förbättringar av Kungl. Det ligger också uppenbarligen i djurägarnas intresse att undvika alltför stor uttunning av den veterinära servicen och av att denna omhändertas av personal, som kunnat tillgodogöra sig den vila, vartill deras tjänstgöring ansetts berättiga dem. Med hänvisning till det sagda hemställer vi att måtte besluta 1. att antalet föreslagna regionvikarier utökas från 30 till 60 samt 2. att uttala att ges i uppdrag att vid förhandlingar även lösa frågan om distriktsveterinärernas arbetstids- och jourförhållanden m. m. () () ()