mot · FW02880 · 1973-01-23 00:00:00 — av m. fl. om vissa ändringar i lantmäteritaxan. Fastighetsförhållandena i är mycket särpräglade, och problem av olika slag möter inom de särskilda länsdelarna. Den s. k. storskiftesbygden utmärkes framför allt av stor ägosplittring, oklarhet beträffande äganderätten samt bristande överensstämmelse mellan formell och reell äganderätt. De säregna jordförhållandena inom storskiftesbygden har nödvändiggjort speciallagstiftning inom olika delar av fastighetsrätten. Genom tillkomsten av lag om äganderättsutredning, lagfart och sammanläggning av fastigheter i vissa fall i - ÄUL (SFS 1962:270) erhölls en förrättningsform som möjliggjorde äganderättssanering genom ett förfarande som präglas av enkelhet och snabbhet utan att eftersätta berättigade krav i säkerhetshänseende. De fristånde äganderättsutredningar, som nämnda lagstiftning möjliggjort, resulterar i ett konkretiserande av den formella äganderätten till visst bestämt område eller kvotdel av sådant eller, från motsatt synpunkt, ett klarläggande av att varje särskilt jordområde tillhör viss ägare. Härigenom skapas i gynnsamma fall nya möjligheter för jordens ändamålsenliga utnyttjande för jordbruk, skogsbruk eller bebyggelse och i övriga fall goda förutsättningar för vidtagande av lantmäteritekniska eller andra åtgärder i samma syfte. Detta gäller även för det fall, vilket är det normala i dessa bygder, att jordbrukets och skogsbrukets rationalisering skall genomföras i större sammanhang. I samband med åtgärder på lagstiftningens område konstaterades att det också i fortsättningen behövs särskild lagstiftning för att man skall kunna komma till rätta med de tilltrasslade fastighetsförhållanden som råder på vissa håll i landet, men främst inom . Mot bakgrunden av vunna erfarenheter från tillämpningen av ovan nämnd lagstiftning ersattes äganderättsutredningslagen ÄUL och legaliseringslagen LL av en gemensam lag om äganderättsutredning och legalisering ÄULL (SFS 1971:1037). Från tiden för lagens ÄUL - ikraftträdande t. o. m. utgången av har inom förordnande om äganderättsutredningar utfärdats omfattande en areal om . Ett flertal förordnanden avser hela jordregistersocknar. nämnda areal kan ses i relation till den skogsmarksareal för vilken betydande omarronderingsbehov bedömts föreligga och som uppskattats till . förrättningsverksamheten bedrivits har förrättningar slutförts omfattande en areal av . Vissa av de förrättningsobjekt som avslutats omfattar hela eller i det närmaste hela jordregistersocknar. Så är förhållandet bl. a. i , , , , och Åls socknar. För förrättningsobjekt som påbörjats men ännu ej avslutats har vidare förrättningsåtgärder av varierande omfattning utförts intill utgången av . Dessa objekt berör områden med en sammanlagd areal av . Även om redan utfärdade förordnanden täcker merparten av den del av länet, som kännetecknas av tilltrasslade fastighetsförhållanden, återstår ändock stora markarealer som kräver särskilda insatser för uppordnande av fastighets- och äganderättsförhållandena. Det är, inte minst från vidare allmänna synpunkter, av synnerligt intresse att dessa insatser får fullföljas inom återstående områden, till vilka kan hänföras , , och jordregistersocknar. Vid tillkomsten av lag behandlades ingående frågan om fördelningen av kostnaderna för ÄUL-förrättningama, och frågan var även föremål för motion till riksdag (prop. 1962:169, LU3 1962:35, motion 11:872). Med hänsyn till det betydande allmänna intresset av att äganderätts- och lagfartsförhållandena sanerades kom ÄUL-förrättningar, som berörde mark utan för område för vilket förelåg fastställd detaljplan, att i betydande utsträckning få ske på statsverkets bekostnad på så sätt, att enligt lantmäteritaxan utgående ersättningsbelopp automatiskt skulle nedsättas . Denna subventionsgrad bibehölls , då nedsättning av bruttokostnaden bestämdes till för de fall då förrättningen tillgodosåg andra intressen än jordoch skogsbrukets. sänktes subventionsgraden för ÄUL-förrättningar till , oavsett förrättningens ändamål. Kravet på att förrättningsobjektet skulle vara beläget utanför detaljplanerat område bibehölls dock. Förfaringssättet med automatisk nedsättning av ersättningsbeloppen kom att gälla t.o. m. utgången av . I samband med övergången till ny lantmäteritaxa (SFS 1971:1101) borttogs bestämmelserna om automatisk nedsättning av ersättningsbeloppen och i stället meddelades beträffande ÄULL-förrättningar föreskrifter innebärande att nedsättning kunde få ske med högst av bruttokostnaden. Därutöver gäller att det totala belopp med vilket nedsättning av förrättningskostnader må medges icke får överskrida den i för lantmäteriet gällande verksamhetsplan anvisade medelstilldelningen. De medel för nedsättning av förrättningskostnader som för innevarande budgetår ställts till överlantmätarmyndighetens i länet förfogande uppgår till . (Detta belopp avser även nedsättning av kostnader för andra förrättningar än ÄULL-förrättningar.) Enligt under hand inhämtade uppgifter från organisationsenheterna inom länet har de sammanlagda bruttokostnadema för de ÄUL-förrättningar som har avslutats eller kommer att avslutas under nu löpande budgetår uppskattats till . En väsentlig del av det debiterade förrättningsarbetet har utförts före . För detta arbete skall automatisk nedsättning ske eller i vissa fall . Om nedsättning sker med i genomsnitt av bruttokostnaden, krävs ett budgetanslag om . inneliggande ÄULL-förrättningar inom med något enstaka undantag har tillkommit då automatisk nedsättning tillämpades på förrättningskostnaderna. I de diskussioner som regelmässigt föregått ifrågavarande förrättningar, huruvida och i vilken omfattning förrättning borde komma till stånd, har kostnadsfrågan tillmätts stor betydelse. Den övergång till ett nytt förfarande i taxenedsättningsärenden som genomförts genom de nya bestämmelserna medför besvärande komplikationer i förrättningsarbetet och gör det även omöjligt att, då fråga är om nytillkommande projekt, ge myndigheter och berörda parter en korrekt information om förrättningarnas konsekvenser i bl. a. kostnadshänseende. Det får inte anses uteslutet att ÄULL-lagens från flera synpunkter önskvärda tillämpning på större objekt kan komma att äventyras på grund av oklarheten i just denna fråga. Verksamheten med de för uppordnandet av fastighetsförhållandena så betydelsefulla äganderättsutredningsförrättningarna kräver särskilda insatser. Verksamheten är synnerligen angelägen, såväl för jord- och skogsbrukets rationalisering (omarrondering, bildande av gemensamhetsskog, olika former av samverkan) som för utvecklingen inom länet i övrigt rörande bebyggelse, fritidsanläggningar, strövområden m. m. Även för myndigheter, som i andra sammanhang än de nu nämnda har att handlägga ärenden i vilka fastighets- och äganderättsliga aspekter ingår, är verksamheten synnerligen betydelsefull. är mellan 50 och 60 tjänstemän inom lantmäteriet sysselsatta med äganderättsutredningsverksamhet. En förutsättning för att verksamheten skall kunna bedrivas på ett rationellt sätt är bl. a. med hänsyn till förrättningarnas utsträckning i tiden att det redan vid förhandsdiskussionerna kring de skilda förrättningsföretagen med enkla medel kan åvägabringas en utredning som redovisar de ekonomiska åtaganden för berörda sakägare som följer med ett ifrågasatt förrättningsförordnande. Detta villkor synes kunna tillgodoses genom införandet av bestämmelsen att för alla mera omfattande förrättningar enligt ÄULL automatisk nedsättning av förrättningskostnaderna skall ske . Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. Maj:t anhåller om sådan ändring av lantmäteritaxan (SFS 1971:1101), att automatisk nedsättning av förrättningskostnader sker för alla mera omfattande förrättningar enligt ÄULL. () () 1* 1973.