mot · FW021172 · 1973-01-26 00:00:00 — av m. fl. om riktlinjer för en inre miljöpolitik. Miljöpolitiken har under det senaste årtiondet successivt fått allt större betydelse. Vissa åtgärder har vidtagits eller planerats mot luft- och vattenföroreningar, mot skadligt trafikbuller, mot nedskräpning och skadlig giftanvändning. Likaså har bo- och arbetsmiljöfrågorna blivit mer allmänt uppmärksammade i den politiska debatten. De miljöpolitiska åtgärderna har i huvudsak varit avgränsade till de samhällsmiljöer som vi betecknar som yttre. Dessas utformning är av stor betydelse för människans fysiska hälsa och t. ex. hennes möjligheter till upplevelse av naturen. Samhället måste här, såsom särskilt understrukit, göra mycket stora insatser för att få olika miljöer, främst arbets- och bomiljöerna, anpassade på ett bättre sätt efter människans biologiska förutsättningar och behov. Detta är väsentligt men utgör dock endast en del av det stora miljöpolitiska problemkomplexet. Det är en självklar utgångspunkt att människan för sitt välbefinnande är beroende av hela sin omgivning. Vi avser härmed inte endast de yttre miljöerna utan också de miljöer som vi betecknar som inre i bemärkelsen av att de är avgörande för den psykiska tryggheten. En fysisk miljö, t. ex. bo- eller arbetsmiljö, kan som yttre vara acceptabel för den fysiska hälsan men som inre dock alltför påfrestande för den psykiska. Därutöver innesluter vi i de inre miljöerna seder, bruk, traditioner, normer, kravinställningar etc., som sammanfattningsvis kan betecknas som det sociala värdemönstret. Det helhetsbegrepp som vi här från en helhetssyn på människan angivit för de yttre och inre miljöerna förutsätter naturligtvis också att miljöpolitiken inriktas på samma helhet. Detta kan inte sägas vara tillfredsställande tillgodosett genom den miljöpolitik som bedrivits av samhället. Den psykiska tryggheten har blivit mera omfattande och svårare att bemästra i vår tids avancerade och komplicerade samhälle. Den ökade förekomsten av alkoholmissbruk, narkomani, brottslighet etc. kan tolkas som uttryck härför. En mycket stor del av sjukdomarna föranleds av en skadlig stress, som också är uttryck för psykisk otrygghet. De psykiska störningarna medför mycket ofta kroppsliga sjukdomssymtom. ofta förekommande sjukdomar, såsom magsår, astma, struma, högt blodtryck och hjärtinfarkt, har till mycket stor del psykosociala orsaker. De är ofta psykosomatiska. Av 6070 miljoner sjukdagar beror ca tredjedelen på stress och psykisk otrygghet. Samma orsaker finns till stor del bakom förtidspensionsfallen liksom bakom alkohol- och narkotikamissbruket. Dessutom finns det många enskilda fall som knappast kan fångas in av någon statistik då man mera allmänt talar om trassel med nerverna eller 1 * 1973.3 sami. vantrivsel med tillvaron. De konsekvenser som skadlig stress och psykisk otrygghet medför är alltså betydande. De innebär miljardförluster för samhället, kanske med mer än . Ändå är naturligtvis de lidanden som förorsakas enskilda människor det allvarligaste i sammanhanget. Det har ibland invänts att psykisk trygghet är en fråga för religionen och att det världsliga samhället inte genom sina instrument skulle ha möjligheter att inverka. Det är naturligtvis obestridligt att livsåskådningen har mycket stor och ofta avgörande betydelse för människans psykiska trygghet. Det är viktigt att samhället främjar en levande livsåskådningsdebatt och ger möjlighet till religionsutövning. Den inre miljöpolitikens uppgift är att verka för att samhällslivet och den tekniska utvecklingen formas så, att även människans psykiska välfärd främjas. Det är angeläget att miljöplaneringen inriktas på att forma de fysiska miljöerna med hänsyn även till människans psykiska förutsättningar och behov. Några huvuddrag skall i sammanhanget diskuteras. I fråga om arbetsmiljöerna är det uppenbart att mekaniseringen i många fall fått en utformning som alltför mycket frestar på det mänskliga psyket. Följden blir vantrivsel i arbetet och sannolikt också sämre arbetsresultat. Samhället bör främja tillkomsten av från psykiska utgångspunkter riktiga arbetsplatser. I fråga om bomiljöerna är det särskilt anledning att uppmärksamma de koncentrerade betongstadsbebyggelserna, som med all sannolikhet inte kan främja människornas psykiska trygghet utan tvärtom föranleder orosoch ensamhetskänslor. Från den politiska debatten har man särskilt Stockholmsförorterna som exempel på detta. Framträdande miljöforskare hävdar att artificiellt hopgrupperade människor beter sig aggressivt och asocialt. Det är sålunda särskilt angeläget att söka forma stads- och storstadsmiljöerna med hänsyn till människornas psykiska förutsättningar och behov. Särskild anledning är det också att uppmärksamma trafikmiljöernas inverkan. Detta gäller speciellt storstadskoncentrationerna och deras trafiksituation. Från psykiska utgångspunkter riktigt utformade trafikmiljöer är angelägna inte minst från trafiksäkerhetssynpunkt. Målet måste vara att t. ex. bo-, arbets- och trafikmiljöerna blir även psykiskt stimulerande miljöer. har man i samhällsplaneringen litat uteslutande till ekonomisk och teknisk expertis. Det är väsentligt att sociologiska, socialantropologiska, psykologiska, ekologiska och socialmedicinska experter utnyttjas i ökad utsträckning i samhällets miljöplanering. Action research i den form som utvecklats bl. a. i bör härvid tillmätas stor betydelse. Det sociala värdemönstret enligt den terminologi vi ovan angivit kan knappast sägas vara ett sammanhängande helt schema för vårt samhällsliv. Olika krav och värden kan gälla för olika kretsar. Det som mera generellt kan sägas är att det sociala värdemönstret är av mycket stor betydelse för den psykiska trygghetsfrågan. Liksom det från psykiska utgångspunkter kan vara fel på fysiska miljöer kan även värderingar och kravinställningar vara ogynnsamma och för många människor t. o. m. omöjliga att uthärda. Frågan om konkurrensideologin är särskilt komplicerad. Man kan konstatera att den hänsynslösa konkurrensinställning som i hög grad är utmärkande för vårt samhällsliv har starkt negativ inverkan för den psykiska tryggheten. Men lika uppenbart är att konkurrens eller tävlan är en nödvändig och positiv företeelse inte enbart för ett välfärdssamhälle och en ekonomi av vår typ utan över huvud taget för alla modernt utvecklade samhällsekonomier, även s. k. socialistiska. Människans naturliga konkurrens- och tävlingslust skaffar sig också utlopp genom t. ex. idrotten, konsten och litteraturen. Vårt demokratiska välfärdssamhälle bygger på vilja till solidaritet och gemenskap. En konkurrensideologi som går ut på att eliminera medtävlaren kan inte förenas med detta samhälllssystem. Den konkurrensinställning som är naturlig och helt nödvändig för vårt samhällssystem måste rimligtvis vara en avvägning grundad på solidaritetsvilja och gemenskapskänsla. Den solidaritetsgrund som vårt samhälle har måste självfallet inrikta individen mera på att göra det bästa möjliga av den egna förmågan än på att eliminera medtävlaren. Den konkurrensinställning som vi ovan framhållit som negativ för många människors psykiska trygghet måste sålunda betecknas som en ideologisk eftersläpning. Individen kan känna att omgivningen ställer krav på honom, vilka han inte förmår uppfylla. Han kan också ställa alltför hårda krav på sig själv. Motsvarande problem finns i skolans betygsjäkt och konkurrenshets. De negativa verkningarna torde ökas av att det i arbetsliv och även familjeliv fortfarande finns kvar vissa patriarkaliska och t. o. m. auktoritära betraktelsesätt. Familjens situation har ändrats radikalt, bl. a. på grund av den stora befolkningsomflyttningen. Den tidigare vanliga gemenskapen och det delade ansvaret för en tregenerationsfamilj är ovanlig. Dagens familj är i regel en liten enhet. Antalet enpersonshushåll har ökat, och därmed har familjens betydelse som trygghetsfaktor minskat. I de nya bostadsområdena inom tätortskoncentrationerna med kategoribebyggelse upplever många familjer isolering. De har där i regel små möjligheter till en nära kontakt med sina anhöriga. Många lider av denna isolering och bristande möjlighet att leva upp till de krav som omgivningen ställer. Människor som dignar under ansvarsbördor som de uppfattar som alltför hårda och som känner ständig änslan att misslyckas drabbas lätt av psykiska eller psykosomatiska sjukdomar, t. ex. magsår eller hjärtinfarkt. I många fall blir resultatet att individen flyr från en outhärdlig livsmiljö in i sjukdomen. Människor som känner ett övermäktigt tryck på sig intar ofta en aggressiv attityd mot omgivningen. Deras behov av att avreagera sig kan i många fall förstöra arbetsmiljön eller hemmiljön. Det är lätt att konstatera att denna konkurrensideologi och patriarkalism inte kan förenas med vårt välfärdssamhälle, som bygger på solidaritet och gemenskap. Det är alltså fråga om eftersläpande ideologier från ett föråldrat samhällssystem. Man borde naturligtvis kunna räkna med att sådant övervinnes av tiden. Det bör dock självfallet vara samhällets uppgift att verka för problemens lösning även om uppgiften skulle vara mycket svår. De negativa konsekvenserna av det sociala värdemönstrets brister kan, åtminstone i viss utsträckning, bemästras genom lagar eller överenskommelser. Det bör vara möjligt att forma sådana bestämmelser om arbete och arbetsmiljöer att en skadlig stress i arbetsliv och i skolan effektivt motverkas. I viss utsträckning har sådana utvägar redan prövats eller diskuterats, dock utan att vara infogade i något helt perspektiv. Man kan framför allt förutsätta att en utvecklad arbets- eller företagsdemokrati, skoldemokrati etc. kommer att bringa det sociala värdemönstret i bättre överensstämmelse med samhällssystemet. Men minst lika väsentligt är det att den socialmedicinska och beteendevetenskapliga forskningen får möjligheter att klarlägga det sociala värdemönstrets inverkan i fråga om den psykiska tryggheten och att forskningsresultaten fores vidare i samhällets undervisning, debatt och rådgivning. Den viktigaste målsättningen för den inre miljöpolitiken måste vara en systematisk anpassning av samhällets inre miljöer efter människans psykiska förutsättningar och behov. Vi har i det föregående diskuterat detta problem med avseende på såväl de fysiska miljöerna som det sociala värdemönstret. Men därutöver kan åtskilligt uppnås även genom att individen ges förbättrade möjligheter till sin egen anpassning. Härvid är först att betona att en situation som medför skadlig stress kan bemästras genom att individen frigöres från stressfaktorerna. Det är alltså fråga om rätt man på rätt plats. Olika människor kan ha väsentligt olika möjligheter att värdera eller tolerera miljöer. Noggrann anlagsprövning, yrkesvägledning, yrkesrådgivning och arbetsanalys är sålunda av stor betydelse. Dessa uppgifter ankommer på skolan och de arbetsmarknadspolitiska organen. Men det är också möjligt att i viss mån öka individens motståndskraft mot miljöpåfrestningar. Psykoterapi och rådgivning, t. ex. kuratorsverksamhet, kan hjälpa individen att bemästra ogynnsamma attityder och reaktionssätt som disponerar för uppkomsten av en skadlig stress. I detta perspektiv innesluter vi också personalvården i arbetslivet. Även på dessa områden är en intensifiering av åtgärderna nödvändig. Den rådgivning som finns i anslutning till t. ex. undervisning, arbetsmarknads politik, sjukvård och andra sociala verksamheter måste på ett mera konsekvent sätt inriktas på en helhetlig miljöpolitisk målsättning. De åtgärdsområden vi diskuterat i motionen är inte nya. En målmedveten inre miljöpolitik är nödvändig för att dessa problem skall kunna bemästras. Det är en svår uppgift, såsom vi understrukit. Men då problemens orsaker är att söka i samhällsföreteelser måste det givetvis vara samhällets uppgift att försöka komma till rätta med felen och bristerna. Den inre miljöpolitiken är en av samhällets stora huvuduppgifter för framtiden. På många delområden pågår utrednings- och försöksarbete. Åtgärder och utredningar brister emellertid i samordning och saknar helhetlig miljöpolitisk målsättning. Den inre miljön är en helhet kring människan. Detta förutsätter en inre miljöpolitik som utformas som en helhet. Olika åtgärdsområden, miljöplanering, åtgärder i fråga om det sociala värdemönstret, vägledning för individen till den för honom lämpligaste miljön, psykoterapi och annan rådgivning till ökad motståndskraft mot miljösvårigheter etc., måste tillsammans utgöra ett sammanhängande och samordnat åtgärdssystem. Det är alltså väsentligt att dra upp sådana riktlinjer för en inre miljöpolitik. Vi fäster särskild vikt vid att den socialmedicinska och beteendevetenskapliga forskningen ges möjligheter att i största möjliga utsträckning medverka till ett säkert underlag för en sådan politik. Vårt förslag är att en parlamentarisk utredning skyndsamt tillsättes med uppdrag att utarbeta riktlinjer för den inre miljöpolitiken. 1 utredningen bör ingå representanter för socialmedicin och beteendevetenskaper. När samma yrkande behandlades vid fjolårets riksdag, uttalade socialutskottet i sitt betänkande (SOU 1972:8) bl. a. att en sådan övergripande utredning om den inre miljöpolitiken skulle spänna över ett så stort område av samhällslivet att det inte skulle vara ett rationellt sätt att behandla de många problemen. Det skulle också enligt utskottets mening vara risk för att en övergripande utredning skulle hämma pågående detaljutredningar. Pågående detaljutredningar, t. ex. arbetsmiljöutredningen, boendeutredningen, trafikbullerutredningen och utredningen om skolans inre arbete, har angelägna uppdrag, som skyndsamt bör fullföljas. De kan inte avvakta resultatet av en övergripande utredning. Utformningen av en helhetlig inre miljöpolitik kan ske först i senare sammanhang. Men för att förverkligandet av detta viktiga mål inte skall skjutas alltför långt in , bör sålunda det övergripande utredningsarbetet påbörjas . Som en grund för utredningsarbetet vill vi i överensstämmelse med vad vi diskuterat i motionen ange följande punkter. Miljöplaneringen måste inriktas på att forma t. ex. bo-, arbets- och fritidsmiljöer till psykiskt stimulerande miljöer. Det är väsentligt att sociologiska, socialantropologiska, psykologiska, ekologiska och socialmedicinska experter i ökad utsträckning engageras i miljöplaneringen. För att förbättra det sociala värdemönstret, främst vad beträffar skadlig konkurrensinställning och kvardröjande patriarkaliska eller auktoritära drag, måste samhället i ökad utsträckning satsa på förbättringar av arbetsmiljön samt arbets- och skoldemokrati. Utbildnings- och arbetsmarknadspolitiken måste utformas så, att individen finner den för honom lämpligaste arbetsuppgiften och miljön. Psykoterapi och rådgivning skall i ökad utsträckning utnyttjas till stöd för individen att bemästra ogynnsamma attityder och reaktionssätt, som kan föranleda skadlig stress. Olika åtgärder för de inre miljöernas utformning och individens egen anpassning måste samordnas till en helhetlig miljöpolitik. Den socialmedicinska och beteendevetenskapliga forskningen skall ges möjligheter att i största möjliga utsträckning medverka till ett säkert underlag för en helhetlig inre miljöpolitik. I en annan motion till årets riksdag har vi framfört förslag om kontinuerliga välfärdsbedömningar (motion 1973:701). Riktlinjer för inre miljöpolitik och förbättrade möjligheter att bedöma välfärdens utveckling utgör tillsammantaget att ett bättre beslutsunderlag för samhällsplaneringen skapas. Med stöd av vad ovan anförts får vi hemställa att hos Kungl. Maj:t anhåller om skyndsamt tillsättande av en parlamentarisk utredning med uppdrag att utarbeta riktlinjer för inre miljöpolitik i syfte att bemästra samhällsproblem, som föranleder skadlig stress och psykisk otrygghet. () i Luttra () i Glömminge . () i Skegrie