mot · FW021874 · 1973-04-13 00:00:00 — I 11 kap. 3 § andra stycket har regeringen gjort avsteg från den regel som grundlagberedningen föreslog i 11 kap. 5 § andra stycket, nämligen att icke blott frihetsberövande i anledning av brott eller misstanke om brott utan också bötesstraff, konfiskation och annan sådan särskild rättsverkan av gärning skall kunna föras under domstols prövning. Departementschefen hänvisar i motiven (propositionen s. 385) till gällande regler om strafföreläggande och föreläggande av ordningsbot. Sedan föreläggande godkänts har det enligt gällande rätt laga kraft såsom domstols dom. Enligt vår uppfattning motiverar dessa speciella fall inte ett generellt avsteg från den av grundlagberedningen föreslagna lösningen. Med den formulering propositionen fått kan även mycket kännbara ekonomiska påföljder helt undandras domstolsprövning. Vi föreslår att de fall departementschefen avser regleras genom ett undantagsstadgande i ett tredje stycke, som fogas till propositionens 11 kap. 3 § och att i övrigt grundlagberedningens text bibehålls. En fråga som synes kräva en klar lösning i grundlag rör utdömandet av förelagt vite. Det synes vara självklart att grundlagsfästa principen att sådant får utdömas endast av domstol. Några sakliga skäl för en annan ordning torde ej kunna anföras. Vi föreslår en uttrycklig regel härom. 1 propositionens 11 kap. 6 § uppräknas de under regeringen lydande offentliga myndigheterna. Listan över dessa har förkortats något i förhållande till grundlagberedningens förslag (10 kap. 4 §). Vi finner det lämpligt i klarhetens intresse att i bestämmelsen särskilt nämna försvarsmakten, ehuru dess organ otvivelaktigt är myndigheter. I paragrafens tredje stycke medges delegering av förvaltningsuppgifter, även sådana som innefattar myndighetsutövning. På en särskild punkt ger bestämmelsen anledning till tvekan från rättssäkerhetssynpunkt, nämligen i fråga om föreläggande av vite. Ehuru det i svensk rätt torde vara regel att vite kan utdömas endast av domstol (jfr ovan), innebär själva föreläggandet ett påtryckningsmedel, vars användning mot medborgarna synes kräva särskild reglering. Att uppställa generella kompetenskrav beträffande de tjänstemän vid olika myndigheter som i tjänsten kan utfärda vitesförläggande torde vara praktiskt ogörligt. Myndigheternas organisation får här utgöra en tillräcklig garanti. sig med sådana organ som anförtrotts myndighetsutövning utan att tillhöra den offentliga organisationen. Här synes en spärregel befogad. Vi föreslår därför att annat organ än myndighet ej får förelägga vite, om ej i beslutet deltagit domare eller tjänsteman med behörighet att fatta beslut i frågor om vitesförläggande. De eventuella organisatoriska ändringar och kostnader som denna princips tillämpning kan medföra får anses väl motiverade av rättssäkerhetsskäl. I propositionens 11 kap. 8 § uttrycks den princip som grundlagberedningen i väsentligt fylligare form avsåg att uttala i 10 kap. 13 §, nämligen att ej äger blanda sig i enskilda ärenden. De skäl som föredragande departementschefen i propositionen (s. 401 f.) anfört för vidtagna ändringar synes oss övertygande. Däremot vill vi bestämt vända oss mot den omformulering av grunderna för tillsättning av statlig tjänst som föreslås i propositionens 11 kap. 9 § andra stycket. I stället för de traditionella befordringsgrunderna förtjänst och skicklighet har införts orden sakliga grunder, såsom förtjänst och skicklighet. Departementschefen (propositionen s. 406) åberopar arbetsmarknadspolitiska och lokaliseringspolitiska hänsyn och föreslår att även andra sakliga grunder kan få vägas in vid bedömningen. Utan att närmare ingå i diskussion av den linje som regeringen fört i dylika frågor vill vi bestämt avvisa varje uppluckring av de hävdvunna befordringsgrunderna i regeringsformens formulering. Hur behjärtansvärda arbetsmarknadspolitiska och lokaliseringspolitiska skäl än må vara i sig, är det enligt vår mening uteslutet att de skall få påverka tillsättningen av tjänster som berättigar till rättstillämpning och myndighetsutövning. Vi föreslår därför att grundlagberedningens formulering, som också tar hänsyn till de s. k. transportspärrarna, bibehålls. Det kunde, inte minst mot bakgrund av en rad uppmärksammade utnämningsärenden , vara anledning utreda tillämpningen av den gällande regeringsformens regler om förtjänst och skicklighet som enda befordringsgrunder. Utan en ingående utredning, som vi f. n. avstår från att påyrka, ter det sig uteslutet att införa nya regler. I 11 kap. 12 § har intagits en regel om en generell dispensmakt för regeringen; bestämmelser härom saknades i grundlagberedningens förslag. Vi delar uppfattningen att ett dispensinstitut erfordras och att den föreslagna regeln på lämpligt sätt bestämmer detta. Däremot saknas i propositionen den i 10 kap. 10 § i beredningens förslag upptagna bestämmelsen om regeringens s. k. permutationsrätt. Sistnämnda stadgande synes emellertid alltjämt erforderligt. Vi föreslår därför att det ingår som andra stycke i propositionens 11 kap. 12 §. Under hänvisning till vad sålunda anförts hemställer vi att 11 kap. 1 § första stycket regeringsformen får följande ändrade lydelse: , hovrätterna och tingsrätterna är allmänna domstolar. Regeringsrätten och kammarrätterna är allmänna förvaltningsdomstolar. och regeringsrätten dömer i sista instans. att få mål prövat av högsta domstolen och regeringsrätten kan begränsas genom lag. att 11 kap. 1 § tredje stycket regeringsformen får följande ändrade lydelse: I högsta domstolen och regeringsrätten får endast den tjänstgöra såsom ledamot som har utnämnts till ordinarie domare i domstolen. Vid annan domstol skall finnas ordinarie domare. Arbetsdomstolen får besättas med endast domare förordnade . att 11 kap. 3 § andra stycket regeringsformen får följande lydelse samt att till paragrafen fogas ett tredje stycke med nedan angiven lydelse: Har annan myndighet än domstol berövat någon friheten eller ådömt honom straff eller konfiskation för ett brott eller bestämt annan sådan särskild rättsverkan av en gärning, skall den beslutet rör kunna få saken prövad av domstol utan oskäligt dröjsmål. Detsamma gäller om svensk medborgare av annan anledning än brott blivit omhändertagen tvångsvis. Med prövning av domstol likställes i sistnämnda fall prövning av nämnd, om nämndens sammansättning är bestämd i lag och ordföranden i nämnden skall vara eller skall ha varit ordinarie domare. Vad i andra stycket stadgas skall ej utgöra hinder mot att bötesstraff, konfiskation eller annan sådan särskild rättsverkan av gärning, som förelagts någon av annan myndighet än domstol och frivilligt godtagits av den berörde, genom lag tillägges rättsverkan som domstols lagakraftvunna avgörande. att i 11 kap. regeringsformen efter 3 § inskjuts en ny paragraf (4 §) samt att de följande paragraferna (4-13 §§) omnumreras till 5-14 §§. Den nya paragrafen skall ha följande lydelse: Vite, som förelagts någon i syfte att framtvinga visst handlande eller viss underlåtenhet, kan utdömas endast av domstol. att i 11 kap. 6 § regeringsformen (ny numrering 7 §) första stycket efter ordet riksåklagaren tillfogas ordet försvarsmakten, att till 11 kap. 6 § regeringsformen (ny numrering 7 §) tredje stycket fogas en mening av följande lydelse: Annat organ än myndighet får ej besluta om föreläggande av vite för handling eller underlåtenhet, om ej i beslutet deltagit den som är eller varit ordinarie domare eller tjänsteman som i sin tjänst är behörig att självständigt fatta beslut om vitesförläggande. att i 11 kap. 7 § regeringsformen (ny numrering 8 §) det sista ordet, lag, utbyts mot ordet rättsregel, att 11 kap. 9 § regeringsformen (ny numrering 10 §) andra stycket erhåller följande lydelse: Vid tillsättning av sådan tjänst skall avseende fästas enbart vid förtjänst och skicklighet. Om inskränkning i rätten för den som innehar en tjänst att erhålla annan likartad tjänst gäller dock vad sorn föreskrives särskilt. att i 11 kap. 12 § regeringsformen (ny numrering 13 §) tillfogas ett andra stycke av följande lydelse: Regeringen äger medgiva ändring i vad som har föreskrivits i testamente, donationsbrev, stiftelseurkund eller annan sådan handling, om föreskriften ej längre kan tillämpas eller eljest synnerliga skäl till ändring föreligger. I propositionens 12 kap. 3 § föreskrivs att den som är eller har varit statsråd får fällas till ansvar för brott i utövningen av statsrådstjänsten endast om han därigenom gro vt har åsidosatt sin tjänsteplikt. En liknande regel återfinns i 11 kap. 3 § grundlagberedningens förslag. Beredningen har liksom departementschefen (propositionen s. 421 f.) betonat att statsrådsämbetets utövning är särpräglad och att ofta svåra intressekollisioner förekommer. Detta skulle tala mot utkrävande av sedvanligt ansvar på de villkor som gäller offentliga tjänstemän i allmänhet. När, som fallet är i propositionen, riksrätten avskaffats, bortfaller det motiv för kravet på grovt åsidosättande av tjänsteplikt som skulle kunna ligga i att beivrandet av obetydliga fel skulle kräva riksrättens inkallande. Det ter sig enligt vår uppfattning stötande att de högsta politiska makthavarna skall beredas en särställning i straffrättsligt hänseende. Man kunde utan svårighet peka på många kategorier av offentliga tjänstemän som måste fatta beslut under lika pressande och konflikttyngda förhållanden men som likväl svarar även för sådana tjänstefel som ej är grova. Det torde ligga i sakens natur att felbedömningar i politiska frågor över huvud taget icke görs till föremål för straffrättsligt ansvar. Däremot saknas anledning att straffrättsligt särbehandla regeringens ledamöter i alla de fall där de har att tillämpa regler och avgöra enskilda ärenden. De har där i högre grad än de flesta offentliga tjänstemän tillgång till expertråd och utred ningsresurser. Med hänvisning till vad sålunda anförts föreslår vi att i 12 kap. 3 § regeringsformen ordet grovt utgår. 3 kap. 2-4 §§ Departementschefen frångår grundlagberedningens förslag i vad gäller tider för propositioners avlämnande. I syfte att råda bot på den alltför kraftiga arbetsanhopningen under senare delen av vaije vårsession ansåg grundlagberedningen att borde skaffa sig ett fastare grepp om propositionstillströmningen och att propositionsfristerna borde förkortas något. Grundlagberedningen föreslog att dessa frister (med undantag av dem som gällde budgetproposition och kompletteringsproposition) borde göras kortare. Departementschefen förklarar sig icke kunna dela beredningens mening att en framkomlig väg för att nå en bättre uppläggning av riksdagsarbetet är att förkorta propositionstiderna enär betingelserna för regeringens propositionsarbete icke tillräckligt beaktats. Enligt vår mening väger dock de av grundlagberedningen anförda skälen för en förkortning av fristerna över de skäl mot en sådan förkortning som gjorts gällande i propositionen. Regeringen har alltid möjlighet att avväga kvantiteten av de förslag den önskar framlägga mot de personella resurser som står till dess förfogande för utarbetande av dessa. Mycket angelägna reformer måste man rimligen alltid hinna med att genomföra i vart fall under förutsättning att sådana som bedöms som mindre brådskande uppskjuts. Erfarenheter från riksdagsarbetet utgör ett starkt skäl för den av grundlagberedningen hävdade ståndpunkten att en ny ordning fordras för propositioners avlämnande. Vi anser sålunda i enlighet med grundlagberedningen att senaste dag för avlämnande av s. k. anslagspropositioner i princip skall vara och för andra propositioner . Vidare anser vi att med det undantag som avses i 3 kap. 4 § 4 grundlagberedningens förslag till riksdagsordning genom särskilt beslut skall medge att för sent avlämnad proposition upptas till behandling vid ifrågavarande riksdag. 4 kap. 10 och 12 §§ Paragraferna reglerar utskotts möjligheter att inhämta upplysningar och yttranden från statliga myndigheter. Vidare föreslås att utskott även alltid skall sammanträda inom stängda dörrar med det undantag att även annan än ledamot, suppleant och tjänsteman kan, där särskilda skäl föreligger, medges rätt att närvara. Departementschefen har icke anslutit sig till det av två ledamöter av grundlagberedningen framställda förslaget att möjliggöra offentliga utfrågningar inför riksdagsutskott. Vi anser i likhet med dessa två ledamöter att en sådan möjlighet skulle kunna bidra till att öka informationen om viktiga samhällsfrågor och även stimulera den allmänna debatten. ställning i samhället skulle också stärkas genom att allmänheten fick ökad insyn i dess arbete. Offentlig utfrågning bör kunna begäras av en minoritet i utskott i frågor som den finner viktiga och betydelsefulla. Vi anser sålunda att en tredjedel av ett utskotts ledamöter skall ha rätt att påfordra att en utfrågning inför utskottet av utomstående skall vara offentlig. 4 kap. 11 § Vi motsätter oss som ovan framgått bestämmelsen i 8 kap. 6 § regeringsformen om rätt för finans- och skatteutskotten att under tid då ej pågår fatta beslut om vissa skatter. Som följd därav bör ändring ske i tilläggsbestämmelsen 4.11.1 i riksdagsordningen. Åberopande det anförda hemställs att beslutar följande ändringar i de vid propositionen 1973:90 fogade 1 Förslag till Regeringsform Domstolarna avgör rättstvister, tillämpar strafflag och prövar eljest rättsfrågor. Statliga och kommunala förvaltningsmyndigheter handlägger förvaltningsärenden och verkställer de beslutande organens föreskrifter med tillämpning av gällande rättsregler. Rikets alla organ skall styrka rätt och sanning, hindra vrångvisa och orätt samt skydda envar till liv, ära, personlig frihet och välfärd. Rikets organ skall verka för att tillförsäkra alla medborgare utbildning, arbete, bostad, barna-, sjuk- och åldringsvård, social trygghet i övrigt samt en människovärdig miljö. Vid förverkligandet av dessa mål skall samhället respektera den enskildes valfrihet, hans frihet att idka yrke eller näring samt hans privat- och familjeliv. Om egendom som någon har förvärvat tages från honom genom expropriation eller annat sådant förfogande, skall ersättning utgå enligt grunder som bestämmes i lag. Varje medborgare skall vara tillförsäkrad: 1. yttrande- och tryckfrihet: frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela uppgifter och framföra åsikter, 2. rätt till information: rätt att mottaga uppgifter, upplysningar och meningsyttringar, 3. religionsfrihet: frihet att sammansluta sig med andra till trossamfund och att utöva sin religion, 4. mötesfrihet: frihet att anordna och deltaga i fredliga möten, 5. demonstrationsrätt: rätt att ensam eller i grupp framföra åsikter på allmän plats, 6. föreningsfrihet: frihet att sammansluta sig med andra till förening, 7. facklig frihet: frihet att genom facklig sammanslutning förhandla om löne- och andra arbetsvillkor samt att i samband därmed vidtaga sedvanliga fackliga stridsåtgärder. 8. rörelsefrihet: frihet att röra sig inom riket, att lämna riket samt att återvända dit. Varje medborgare skall skyddas mot att myndighet tvingar honom att tillhöra förening eller trossamfund eller att ge sina åsikter till känna. Han skall också skyddas mot att myndighet utsätter honom för kroppsvisitation eller annat påtvingat kroppsligt ingrepp, för husrannsakan, för intrång i hans brev-, post- eller teleförbindelser eller för hemlig avlyssning. Om begränsningar av dessa fri- och rättigheter och detta skydd gäller vad som är föreskrivet i 8 kap. Om begränsningar av tryckfriheten och rätten att taga del av allmän handling gäller dock vad som är föreskrivet i tryckfrihetsförordningen. utses direkta val. består av en kammare med tvåhundranittionio ledamöter. För ledamöterna skall finnas ersättare. Rösträtt vid val till tillkommer svensk medborgare. Om rösträttens utövande av svensk medborgare, som ej är bosatt i riket, finnes bestämmelser i lag. Den som icke har uppnått ålder senast på valdagen eller som är omyndigförklarad av domstol har ej rösträtt. Frågan huruvida upprättad röstlängd. Statschefen hålles av statsministern underrättad om rikets angelägenheter. När rikets angelägenheter påfordrar det sammanträder regeringen i konselj under statschefens ordförandeskap. Vid konselj föres protokoll. Lagar, förordningar, expeditioner av de övriga regeringens beslut som avses i 11 kap. 13 och 14 §§ denna regeringsform samt regeringens beslut om tillsättning av sådan statlig tjänst varom stadgas i särskild lag skall för att bliva gällande underskrivas av konungen med bekräftelse av statsministern eller annan ledamot av regeringen. Vid förfall för konungen underskrives de expeditioner sorn nu sagts av statsministern; (Propositionen 2 §) Som statschef reser utrikes. (Propositionen 3 §) Är konungen statschefens uppgifter. (Propositionen 4 §) Utslocknar konungahuset, . (Propositionen 5 §) Har konungen ha avgått. kan utse någon att tjänstgöra som tillfällig riksföreståndare när ingen med behörighet enligt 4 eller 5 § kan tjänstgöra. Talmannen eller, vid förfall för honom, vice talman tjänstgör som tillfällig riksföreståndare, när ingen annan behörig kan tjänstgöra. (Propositionen 7 §) Konungen kan som statschef. Inträder någon enligt bestämmelserna i detta kapitel såsom statschef, gör man genast anmälan därom vid särskild konselj. Statsminister kallar i regeringssammanträde. Yppas vid regeringssammanträde skilda meningar i något ärende, får ärendet ej avgöras, såvida icke mer än hälften av statsråden är närvarande. Som beslut skall, om omröstning begäres, den mening gälla varom flertalet av de närvarande statsråden förenar sig eller, vid lika röstetal, den mening som statsministern biträder. Förslag till samt de expeditioner av regeringens beslut som icke jämlikt 5 kap. 2 § skall underskrivas av konungen skall för att bliva gällande skrivas under av statsministern eller annan ledamot av regeringen på dennas vägnar. Regeringen kan dock genom förordning föreskriva att tjänsteman i särskilda fall får underteckna expedition. Föreskrifter om genom lag. Om folkomröstning i samband med grundlagsändring stadgas i 15 §. Svenska folkets rätt att sig själv beskatta kan, såvitt avser skatt till staten, utövas endast av . Vilande förslag till grundlagsändring underställes folkomröstning i samband med närmast följande val till , om minst en tredjedel av ledamöter för beslutet om vilandeförklaring gjort framställning därom hos talmannen eller om regeringen fattat beslut därom . Vid folkomröstningen skall de vid valet röstberättigade tillkännage, om de instämmer i det vilande beslutet eller ej. Beslutet förfaller, om flertalet av dem som deltager i folkomröstningen, till ett antal motsvarande mer än vid valet avgivna och godkända röster, förklarar sig ej godtaga det. (Propositionen 16 §) Riksdagsordningen stiftas i allmänhet. Annan lag än grundlag eller riksdagsordningen stiftas genom endast ett beslut, om icke annat följer av vad som föreskrives i 10 kap. 5 §. För beslut om lag som avses i 3 § och som begränsar de fri- och rättigheter, eller det skydd i övrigt, som enligt 2 kap. 4 § tillkommer svensk medborgare, fordras att minst två tredjedelar av de röstande instämmer däri eller att den ordning iakttages som i 15 § är föreskriven för stiftande av grundlag. Utan hinder av vad som säges i andra stycket äger genom beslut i den ordning som anges i 4 kap. 5 § meddela 1. föreskrift om häktning, anhållande eller gripande av den som är misstänkt eller dömd för brott eller om reseförbud för sådan person; 2. föreskrift om frihetsstraff eller omhändertagande av annan anledning än missbruk av yttrande- eller tryckfriheten, rätten till information, religionsfriheten, mötesfriheten, demonstrationsrätten, föreningsfriheten eller den fackliga friheten; 3. föreskrift om åtgärder mot sjukdom; 4. föreskrift om förbud mot att utlämna allmän handling eller om förbud mot att röja sådant som någon har erfarit i allmän tjänst eller under fullgörande av tjänsteplikt. Lag får ej ändras eller upphävas annat än genom lag som beslutats i den ordning som gäller för lagens stiftande. Innefattar ändring eller upphävande av lag, som avses i 18 § andra stycket, att inskränkning i de fri- och rättigheter eller det skydd i övrigt som enligt 2 kap. 4 § tillkommer svensk medborgare bortfaller, kan dock sådan ändring eller sådant upphävande ske genom beslut i den ordning som avses i 4 kap 5 §. Innan regeringen avger lagförslag till , skall yttrande inhämtas av ett lagråd, i vilket ingår domare i högsta domstolen och regeringsrätten. Även riksdagsutskott får inhämta yttrande från lagrådet enligt vad som närmare angives i grundlag eller riksdagsordningen. Närmare bestämmelser om lagrådet meddelas i lag. (Propositionen 19 §) Beslutad lag kan ske. Överenskommelse med av regeringen. Särskilt godkännande av sådan överenskommelse skall underskrivas av statschefen. , hovrätterna och tingsrätterna är allmänna domstolar. Regeringsrätten och kammarrätterna är allmänna förvaltningsdomstolar. och regeringsrätten dömer i sista instans. Rätten att få mål prövat av högsta domstolen och regeringsrätten kan begränsas genom lag. Annan domstol visst mål. I högsta domstolen och regeringsrätten får endast den tjänstgöra såsom ledamot som har utnämnts till ordinarie domare i domstolen. Vid annan domstol skall finnas ordinarie domare. Arbetsdomstolen får besättas med endast domare förordnade . Rättstvist mellan än domstol. Har annan myndighet än domstol berövat någon friheten eller ådömt honom straff eller konfiskation för ett brott eller bestämt annan sådan särskild rättsverkan av en gärning, skall den beslutet rör kunna få saken prövad av domstol utan oskäligt dröjsmål. Detsamma gäller om svensk medborgare av annan anledning än brott blivit omhändertagen tvångsvis. Med prövning av domstol likställes i sistnämnda fall prövning av nämnd, om nämndens sammansättning är bestämd i lag och ordföranden i nämnden skall vara eller skall ha varit ordinarie domare. Vad i andra stycket stadgas skall ej utgöra hinder mot att bötesstraff, konfiskation eller annan sådan särskild rättsverkan av gärning, som förelagts någon av annan myndighet än domstol och frivilligt godtagits av den berörde, genom lag tillägges rättsverkan som domstols lagakraftvunna avgörande. Vite, som förelagts någon i syfte att framtvinga visst handlande eller viss underlåtenhet, kan utdömas endast av domstol. (Propositionen 4 §) Om domstolarnas i lag. (Propositionen 5 §) Den som jämställd domartjänst. (Propositionen 6 §) Under regeringen lyder justitiekanslern, riksåklagaren, försvarsmakten, de centrala ämbetsverken och länsstyrelserna. Annan statlig förvaltningsmyndighet lyder under regeringen, om myndigheten ej enligt denna regeringsform eller annan lag är myndighet under . Förvaltningsuppgift kan åt kommun. Förvaltningsuppgift kan överlämnas till bolag, förening, samfällighet eller stiftelse. Innefattar uppgiften myndighetsutövning, skall det ske genom lag. Annat organ än myndighet får ej besluta om föreläggande av vite för handling eller underlåtenhet, om ej i beslutet deltagit den som är eller varit ordinarie domare eller tjänsteman som i sin tjänst är behörig att självständigt fatta beslut om vitesföreläggande. (Propositionen 7 §) Ingen myndighet, ej heller eller kommuns beslutande organ, får bestämma, hur förvaltningsmyndighet skall i särskilt fall besluta i ärende som rör myndighetsutövning mot enskild eller mot kommun eller som rör tillämpning av rättsregel. (Propositionen 8 §) Rättskipnings- eller eller riksdagsordning. (Propositionen 9 §) Tjänst vid regeringen bestämmer. Vid tillsättning av sådan tjänst skall avseende fästas enbart vid förtjänst och skicklighet. Om inskränkning i rätten för den som innehar en tjänst att erhålla annan likartad tjänst gäller dock vad som föreskrives särskilt. Endast den i lag. (Propositionen 10 §) Grundläggande bestämmélser i lag. (Propositionen 11 §) Resning i i lag. (Propositionen 12 §) Regeringen får om utgiftsanslag.