mot · FW021868 · 1973-04-13 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj ds proposition 1973:76 angående samhällsinsatser på läromedelsområdet. Propositionen 1973:76 behandlar ett mycket svårgripbart och mångsidigt . ämne, nämligen samhällets insatser på läromedelsområdet. Det viktigaste för ett läromedel måste vara att det är pedagogiskt välfungerande och att det ger en objektiv syn på det behandlade ämnet. Vi ansluter oss till den definition på objektivitet som göres av LU. Dock vill vi anföra att den allsidiga belysning av ämnena som förordas ej bör gälla lågstadium. Mognaden i dessa åldrar () är inte tillräcklig för att eleverna i fråga skall kunna förstå allsidigheten. Detta gör att läromedelsnämnden som föreslås i propositionen bör lägga särskild vikt vid bedömningen av läromedel för lågstadiet. bör kunna bli ett välkommet tillskott både för lärare, elever och föräldrar. föreslår att ingen förhandsgranskning (centralt förval) av läromedel skall ske utan endast granskning sedan läromedlet kommit i bruk. Denna uppfattning går propositionen delvis ifrån och ger läromedelsnämnden i uppgift att förhandsgranska centrala läromedel för i samhället orienterande ämnen. Enligt vår uppfattning bör den centrala förhandsgranskningen bibehållas i större omfattning än vad utredningen föreslår. skolprogram bör i vad det gäller granskningen principiellt jämställas med övriga läromedel anser utredningen. Skolradio/ TV har bland annat genom försöksverksamheten med TRU kommit att spela en viktig roll i undervisningen. Att det därför måste anses vara helt nödvändigt att detta läromedel så långt det är möjligt jämställs med övriga läromedel, anser vi vara klart. Att som i propositionen anse att den skyldighet till samråd som föreligger mellan å ena sidan och SÖ och UKÄ å andra sidan är tillfredsställande är ett alltför enkelt sätt att komma från problemet. Samrådsskyldigheten gäller enbart programplaneringen. För själva genomförandet av programmen ansvarar helt och hållet med samma rörelsefrihet som gäller dess övriga verksamhet. Att jämföra skolradio/TV-verksamheten med övriga verksamhet är dessutom helt oriktigt av följande skäl: Eleverna åläggs att se på programmen och kan ej knäppa av apparaten eller lämna lokalen om de anser att programmen är subjektiva. Eleverna har rätt att förvänta sig att detta läromedel som alla andra läromedel skall vara objektivt. Detta leder oss till den slutsatsen att propositionens åtskiljande mellan SRs läromedelsproduktion och den övriga läromedelsproduktionen är oacceptabel. Ett annat problem är att endast de centrala läromedlen skall granskas. Vad som är centrala läromedel är oklart. Dagens elever har en uppsjö av olika läromedel (egentliga läroböcker, läseböcker, studiehäften, arbetshäften m. m.). Vilka av dessa läromedel är centrala? Är det så att endast den s. k. läroboken är central, så är ju möjligheterna stora att via studiehäften, arbetshäften m. m. sprida icke objektivt material. Om man balanserar detta subjektiva material med annat subjektivt material så må det vara acceptabelt. Problemet kvarstår dock att hela denna flora faller helt utanför granskningen, trots att den med sannolikhet inte är mindre omfattande när det gäller information än de centrala läromedlen. Att centrala läromedel som blivit underkända vid granskning inte skall införas i det centrala register som föreslås bli inrättat förefaller felaktigt. Man bör ha alla centrala läromedel som produceras med i registret, dels för fullständighetens skull och dels för att kunna ompröva tidigare beslut, givetvis med anteckningar om den tidigare behandlingen. Det statliga organ som skall handha det centrala läromedelsregistret för administrationen av produktionsstödet avses få en styrelse med företrädare för bl. a. kommunerna och utbildningsmyndigheten. Vi anser att denna styrelse bör få en mer allsidig sammansättning genom att även företrädare för lärare och föräldrar skall ingå i styrelsen. Frågan om anbudsförfarandet har varit aktuellt . Frågan har åter aktualiserats genom propositionen 1973:76. Målet måste vara att få fram så bra och billiga böcker som möjligt. Dit är det förvisso lång väg . En grundsats bör vara att varje elev skall få ett centralt läromedel som han/hon får behålla. Vi vill alltså förorda i motsats till departementschefen att cenralt läromedel även skall ges som gåva till eleverna i de estetiska ämnena. Endast gymnastik kan undantas. Dagens system med att eleverna får låneböcker och häften som lärarna samlar in vid lektionernas slut bör i görligaste mån försvinna. I propositionen drar departementschefen upp riktlinjerna för en försöksverksamhet med anbudsgivningen genom att säga att SÖ skall ta fram erforderligt underlag för en anbudsgivning genom målbeskrivningar samt de pedagogiska och tekniska krav som läromedlet bör svara emot. Syftet med att tillämpa ett anbudsförfarande skulle enligt departementschefen vara att dels påverka antalet parallella läromedel, dels att försöka få fram bra läromedel till låga priser. De ämnen som man vill pröva ett anbudsförfarande på är sådana ämnen som läses av många elever. Detta förefaller emellertid mindre välbetänkt, då det är dessa ämnen som redan är väl tillgodosedda med läromedel och det är inom dessa ämnen som konkurrensen är hård, vilket medfört pressade priser så att några vinster för samhället knappast står att vinna. Departementschefen borde i stället ha föreslagit en försöksverksamhet inom de ämnen som är mindre vanliga och där det dessutom är brist på billiga läromedel. Anbudsförfarandets praktiska tillämpning förefaller orealistiskt. SÖ väljer ut tre av de anbud som inkommit efter bl. a. kostnadsaspekter. Dessa tre utprövas sedan på producenternas bekostnad. Därefter väljs det läromedel som visat sig bäst från pedagogisk synpunkt. SÖ och förlag(en) bör därvid komma överens om tillämpligt pris. De kommuner som är intresserade förbinder sig att köpa läromedlet. Förslaget innebär att producenterna skulle vara beredda att investera icke obetydliga belopp i produktionen, som de inte vet om de får någon utdelning av, och detta enbart för att få vara med bland ett eller två läromedel som skall antas för användning i skolorna. För dem som inte vinner i denna tävlan innebär det hela en förlust. Vem skall betala den? Formerna för anbudsförfarandet bör utredas på nytt. Utprövning och praktisk prövning av läromedel tas också upp i propositionen, om också på ett mycket oklart sätt. Utprövningen av konstruktionsstadiet har utförts av SÖ. Det hela måste dock inte ha varit särskilt tillfredsställande konstruerat, eftersom läromedelsproducenterna i ringa grad använt sig av den. Propositionen föreslår därför att producenterna själva bör avgöra vilka läromedel som skall utprövas och även stå för kostnaderna. Vid denna utprövning bör särskild vikt läggas vid läromedlens inlärningskapacitet. Detta för att på ett så tidigt stadium som möjligt få den viktigaste aspekten av ett läromedel prövad. De metoder som används vid utprövningen bör enligt departementschefen svara för. Mot detta finns inget att erinra. Praktisk prövning betecknar antingen en utveckling av en befintlig produkt eller en form av anskaffande av underlag för bedömning av läromedel. Departementschefen anser att den praktiska prövningen bör vara en angelägenhet för läromedelsproducenterna. Vi ansluter oss här till departementschefens åsikt. Om propositionens förslag genomförs kommer departementschefens vällovliga grundtanke, den att skapa billigare läromedel, ej att kunna uppfyllas. Tvärtom kommer läromedlen att bli dyrare genom att man belastar läromedlen med nya kostnader som kan delas upp på följande sätt: Objektivitetsgranskningen kommer enligt förslaget att beläggas med en avgift, vilket redan nu sker (/ärende). LU räknar dock med ett granskningsarvode på /ärende. Härtill kommer också de administrativa kostnaderna. Framtagande av prototyper innebär icke oväsentliga utgifter. Risktagandet vid anbudsförfarandet kommer med all säkerhet att fördyra varje lärobok kraftigt. Övriga kostnader, som finns som t. ex. utprövningsavgiften, praktisk prövning kvarstår. Vi vill med detta påpeka att man vid konstruktionen av sättet för anbudsförfarandet måste skapa ett system som är mera kostnadsbesparande än det i propositionen föreslagna. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställes att som sin mening uttalar 1. att vid objektivitetsgranskningen av läromedel för lågstadiet speciell hänsyn tas till vad elevernas mognadsgrad medger av 2. att objektivitetsgranskning skall kunna företas av alla läromedel, 3. att radios skolprogram underkastas objektivitetsgranskning på samma sätt som övriga läromedel, 4. att även de läromedel som icke godkännes vid granskning införs i det centrala register som föreslås bli inrättat, 5. att styrelsen för det organ som skall svara för det centrala läromedelsregistret och för administration av produktionsstödet får företrädare också för lärare och målsmän, 6. att eleverna som gåva erhåller minst ett centralt läromedel i varje ämne utom gymnastik, 7. att vid såväl utprövning som praktisk prövning av ett läromedel särskild betydelse läggs vid dess inlärningsförmåga, 8. att försöksverksamheten med anbudsförfarande i första hand inriktas på sådana läromedel som det råder brist på, samt 9. att formerna för försöksverksamheten med anbudsförfarande utreds på nytt. () H. () () () P.-O. () () ()