mot · FW02983 · 1973-01-26 00:00:00 — Full sysselsättning är i stor utsträckning en förutsättning för att kunna förverkliga andra mål i den ekonomiska politiken. Kraven på sysselsättningspolitiken kommer att på samma sätt som vara både konjunkturellt och strukturellt betingade. I takt med att konjunkturen förbättras kan strukturarbetslösheten väntas komma att dominera. Om särskilda åtgärder inte sätts in, talar mycket för att strukturarbetslösheten under en kommande högkonjunkturperiod kommer att ligga på en väsentligt högre nivå än under den närmaste föregående. Denna uppvisade i sin tur betydligt högre arbetslöshetstal än jämförbara perioder . Konjunktursituationen gör det alltså enligt vår uppfattning nödvändigt att vidta fortsatta sysselsättningsfrämjande åtgärder åtminstone under den innevarande vintern och våren. Med hänsyn till att stimulanspolitiken snabbt måste kunna avbrytas måste åtgärderna utformas efter detta. Mycket tyder på att ytterligare medel måste skjutas till för att beredskapsarbeten och andra arbetsmarknadspolitiska insatser skall kunna hållas på en hög nivå. Särskilt betydelsefullt anser vi det vara att fortsatta ansträngningar görs för att minska arbetslösheten bland ungdom. Det är också angeläget att ytterligare förstärka kvinnornas möjligheter till sysselsättning. Den äldre arbetskraftens situation på arbetsmarknaden i stort måste också ägnas fortsatt uppmärksamhet. Goda möjligheter bör vidare finnas för att fortsätta sysselsättningsinsatserna på sådana områden, som har särskild betydelse för näringslivets utveckling på . Dit hör bl. a. upprustningen av vägnätet. Vi föreslår därför i särskilda motioner, att vägväsendet tillförs ytterligare medel för underhåll av statliga och enskilda vägar på tilläggsstat för innevarande budgetår. Likaså bör SJ tillföras ytterligare medel under innevarande budgetår för att vissa arbeten skall kunna tidigareläggas. Ett betydande antal arbetstillfällen inom byggnads- och anläggningsindustrin kan tillskapas om angelägna miljövårdande åtgärder genomförs, om beslutsramarna ökas för förhöjda bidrag till kommunala avloppsreningsverk och till miljövårdande åtgärder inom industrin. senare fallet bör, som vi har föreslagit, medelsanvändningen också kunna avse investeringar i arbetsmiljöförbättrande syfte. I en särskild motion föreslår vi därför att ramarna höjs genom att 150 resp. anvisas på tillägsstat för dessa ändamål som tidsgränserna för ianspråktagande av medel senareläggs . Ännu ett område bör enligt vår uppfattning tillföras medel på tillägsstat, nämligen det statliga biståndet till utvecklingsländerna. Därigenom skapas förutsättningar för ytterligare varuleveranser, bl. a. till och . Åtgärder av denna omfattning bedömer vi vara nödvändiga. Den strukturellt betingade arbetslösheten måste i första hand angripas genom förstärkta näringspolitiska åtgärder. och lägger i särskilda motioner till årets riksdag fram förslag till sådana åtgärder. Dessa tar i första hand sikte på att öka investeringarna och att främja etableringen av nya företag. Företagens förmåga att hävda sig på utlandsmarknaden är en avgörande faktor för den ekonomiska utvecklingen i vårt land. En medveten satsning på sådana åtgärder, som stimulerar och understödjer ett fortsatt uppbyggande av ett näringsliv som kan hävda sig både på exportmarknaderna och på hemmamarknaden, måste därför vara ett centralt inslag i den ekonomiska politiken. Likaså måste etableringen av nya företag främjas. En investeringsökning inom industrin och de övriga varuproducerande näringsgrenarna kan visserligen inte väntas medföra någon särskilt stor direkt sysselsättningsökning. Tvärtom finns det anledning att räkna med en fortsatt tämligen begränsad sysselsättningstillväxt inom industrisektorn även om expansionstakten ökar. En snabbare expansion inom industrin är emellertid nödvändig för att bl. a. möjliggöra en exportökning och för att skapa resurser för utbyggnad av servicenäringarna och den offentliga sektorn. Indirekt är därför industriexpansionen avgörande för den totala sysselsättningsutvecklingen. Investeringsbenägenheten hänger bl. a. samman med lönsamhetsutvecklingen. Den svaga investeringsutvecklingen måste sålunda delvis hänföras till att lönsamheten inom svenskt näringsliv har försämrats under en följd av år. synes dock en viss resultatförbättring äga rum. Bättre förutsättningar bör därigenom föreligga för en uppgång i investeringarna. Resultatförbättringen är dock sannolikt begränsad till i första hand vissa sektorer och till vissa typer av företag. Sannolikt kommer den därför också att följas av ökade skillnader i vinstläget mellan olika företag. En inte oviktig faktor i detta sammanhang är den avvägning som den ekonomiska politiken fått, särskilt under den allra . Den kostnadssänkning och därmed ökade möjligheter till bättre resultat, som bl. a. det extra avdraget på maskin- och byggnadsinvesteringar ger upphov till, kan sålunda i första hand antas tillfalla kapitalintensiva företag inom Höjningen av den allmänna arbetsgivaravgiften (löneskatten) medverkar å andra sidan till att höja kostnadsläget inom en rad arbetskraftsintensiva branscher, vilka i stor utsträckning är inriktade på hemmamarknaden. Med den avvägning som den ekonomiska politiken nu har kommer sålunda en eventuell investeringsökning troligen att i första hand fall på de mest kapitalintensiva företagen, medan redan tidigare pressade, arbetskraftsintensiva företag inte kan öka sina investeringar i samma utsträckning. Den nuvarande ekonomiska politiken kan därför komma att leda till en fortsatt snabb utslagning av företag. Det torde stöta på stora svårigheter att kompensera denna sysselsättningsminskning med nya arbetstillfällen. Den här beskrivna utvecklingen kan i hög grad väntas gå ut över de mindre företagens tillväxtmöjligheter, vilka obestridligen är av stor betydelse för den tekniska och ekonomiska utvecklingen. Det är till mycket stor del mindre och medelstora företag som har att på hemmamarknaden klara konkurrensen med importen. Många mindre företag har också en viktig funktion som underleverantörer åt de stora exportföretagen och skapar på det sättet förutsättningar för en exportframryckning. En snabb utslagning av mindre företag kan medverka till att trånga sektorer uppstår inom exportsektorn. De företag som är ensidigt inriktade på hemmamarknaden kan dock väntas bli hårdast utsatta. Alltför stora skillnader i vinstläget mellan olika företag kan också komplicera den kommande lönerörelsen. Det är därför angeläget att samhället inte genom skattepolitiska åtgärder ytterligare påverkar kostnadsrelationerna mellan arbete och kapital i den riktning som skett. Ett fullföljande av den solidariska lönepolitiken skulle då kunna omintetgöras. Möjligheterna till ett konjunkturuppsving hänger nära samman med exportutvecklingen. Exportföretagens orderingång är i vissa branscher god. gör dock riskerna för prisstegringar att man i många för vår export betydelsefulla länder är benägen att utforma den ekonomiska politiken på sådant sätt, att den svenska exporten kan komma att hämmas. Bland annat de inträffade valutakursförändringarna kan väntas leda till en hårdare konkurrens för de svenska exportföretagen på de traditionella exportmarknaderna. Det är i den situationen angeläget att de svenska exportföretagen kan påräkna stöd i olika former i sina exportansträngningar. Det gäller inte minst sådana företag som söker sig ut på exportmarknaden . En förstärkning av den exportfrämjande verksamheten och av exportkreditgivningen framstår mot den bakgrunden som angelägen. De i finansplanen aviserade åtgärderna för att stärka exportkreditgivningen bör om möjligt påskyndas. I detta sammanhang bör också de mindre företagens problem särskilt uppmärksammas. Nuvarande exportkreditgivning är i första hand utformad för de större exportföretagens behov och förhållanden. med EEC utgör utan tvivel en stimulerande faktor i utrikeshandeln. Avtalet ökar de svenska företagens möjligheter att hävda sig på de europeiska marknaderna. Det kommer emellertid att leda till ett ökat konkurrenstryck på stora delar av de mera utpräglade hemmamarknadsnäringarna. Flera av dessa brottas redan med allvarliga strukturproblem. Näringspolitiken måste därför ta sikte på att stärka denna sektor av vårt näringsliv. Från valutasynpunkt är det givetvis lika viktigt att de företag som direkt konkurrerar med utländska företag på den svenska marknaden kan upprätthålla sin konkurrenskraft som att exportföretagen förmår hävda sig. Ökningen av hushållens reala inkomster har varit svag. Detta sammanhänger givetvis i sista hand med den långsamma tillväxten i produktionen. Denna utveckling visar, som tidigare berörts, med all tydlighet hur viktigt det är att den fulla sysselsättningen upprätthålls både för de enskilda hushållens ekonomi och för möjligheterna att fortsätta det sociala reformarbetet. De rekordstora underskotten både i det här årets statsbudget och i nästa års beror således inte i första hand på att staten har ökat sin reformverksamhet i någon större utsträckning. De hänger i stället ihop med ökade utgifter för olika sysselsättningsfrämjande åtgärder och lägre inkomster, som följd av att skatteunderlag inte stigit i samma takt som när sysselsättningsläget var bättre. Kommuner och landsting har mött samma problem när de upprättat 1973 årsbudget. Trots ansträngningar för att hålla tillbaka statens och kommunernas investeringar och konsumtion för att därigenom skapa ökat utrymme för andra sektorer, främst industrin, har utgiftsexpansionen fortsatt. Det innebär bl. a. att kommunalskatterna nu nått en höjd, som inger oro från flera synpunkter. Skatternas konstruktion medför en särskild belastning för mindre inkomsttagare. Dessa utsätts för stora påfrestningar vid skattehöjningar. För kommunerna har å andra sidan utrymmet för standardförbättringar inom de viktiga områden som de handhar blivit starkt beskuret. Även detta drabbar i första hand de sämst ställda i samhället. Den minskade handlingsfriheten utgör också ett hot mot den kommunala demokratin. Kommunernas dokumenterade vilja att fullfölja avtalet mellan regeringen och kommunförbunden om en begränsning av de kommunala utdebiteringshöjningarna har skapat förutsättningar för en lugnare skatteutveckling på det kommunala området under dessa båda år. Det är angeläget att kommunerna nu också inriktar sin ekonomiska planering på att kunna hålla dessa skattesatser även efter 1974. Möjligheterna att nå det målet hänger emellertid också samman med kostnadsfördelningen mellan stat och kommun. Det är angeläget att den pågående statliga utredningen om kommunernas ekonomi inriktar sitt arbete på att skapa förutsättningar för att begränsa höjningarna av de kommunala skattesatserna även efter 1974. Stor återhållsamhet måste enligt vår uppfattning också iakttas när det gäller de närmaste årens köstnadsutveckling inom den statliga sektorn. och har i särskilda motioner understrukit behovet av besparingar och ökad effektivitet både inom statsförvaltningen och inom den kommunala sektorn. Trots tullsänkningarna gentemot EEC-området talar mycket för att de internationella prisimpulserna kommer att bli starkare än . Det är i den situationen viktigt att inhemska inflationstendenser kan hållas tillbaka och att de totala prisökningarna därmed begränsas. Investeringarnas omfattning och inriktning har också i det här fallet stor betydelse. Med hög investeringstakt och en rörlig planering kan prisstegringsimpulserna lättare bemästras. Prisstoppet på vissa livsmedel är enligt vår uppfattning en motiverad åtgärd som ett led i ansträngningarna att stärka utsatta gruppers, särskilt barnfamiljernas, ekonomi. Åtgärden förutsätter att staten kompenserar jordbruket i enlighet med jordbruksavtalet. Den är således av samma karaktär, som det konsumtionsstöd som vi föreslog beträffande mjölk. Vårt förslag innebar att en del av mervärdeskattens fördyrande inverkan på konsumentpriset skulle elimineras genom att jordbruket tillfördes medel på det sätt som kommer att ske. Principiellt anser vi fortfarande att denna utformning av stödet skulle ha varit den bästa. En alternativ lösning för avlyft av momsen på livsmedelspriserna är en differentierad mervärdeskatt, vilket bör bli föremål för skatteutredningens behandling. Särskilda beredskapsåtgärder bör enligt vår uppfattning även vidtas för att kunna möta en situation med efterfrågeöverskott. Det nuvarande höga skattetrycket i förening med de stora budgetunderskotten under både 1972/73 och 1973/74 ger begränsat finanspolitiskt utrymme i ett sådant läge. Därför måste bl. a. möjligheterna att öka sparandet tas till vara. I det syftet bör enligt vår uppfattning redan nu begära förslag om ett system med sparstimulerande åtgärder, som kan sättas i kraft vid behov. Systemet bör utformas på sådant sätt att varaktigt nysparande premieras med en viss skattelindring eller med någon annan förmån. Om det enskilda sparandet kan hållas på en hög nivå i en sådan situation, bör det också finnas goda förutsättningar att undvika en upprepning av den senaste högkonjunkturens hårda kreditrestriktioner. Dessa ledde till att förnyelsen av produktionsapparaten starkt hämmades inte bara under själva restriktionsperioden utan också därefter. Detta förhållande får betraktas som en väsentlig anledning till de nu aktuella svårigheterna i näringslivet och till att de strukturella problemen blivit så markerade. Företagsnedläggningarna har sålunda fortsatt i snabb takt oberoende av konjunkturläget, och nya sysselsättningstillfällen har inte tillkommit i takt med friställningarna. Stora grupper bland den arbetskraft som friställts har därigenom haft mycket stora svårigheter att finna ny sysselsättning. En upprepning av dessa förhållanden under kommande konjunkturfaser skulle mycket allvarligt skada den svenska ekonomin. Det är därför väsentligt att kreditpolitiken och den ekonomiska politiken i övrigt bedrivs på ett sådant sätt att den medger en fortsatt kapacitetsutbyggnad och förstärkning av vårt näringsliv, vilket är en förutsättning för att kunna lösa de strukturella problemen. Lönerörelsen blev ovanligt komplicerad inte minst på grund av att ovisshet rådde om det samhällsekonomiska utrymmet. Dessa komplicerade avtalsförhållanden av stor betydelse för både samhället och den enskilde har också tydligare än något annat dokumenterat att behov föreligger för de av oss föreslagna stabiliseringspolitiska konferenserna. Detta understryker emellertid behovet av en effektivare och mera långsiktig stabiliseringspolitik. Ett led häri bör vara överläggningar och samråd kring de samhällsekonomiska problemen i form av stabiliseringspolitiska konferenser. Dessa bör bl. a. ha till uppgift att undersöka hur olika stimulansåtgärder verkar, vilka åtgärder som skall vidtas för att dämpa inflationen och för att skapa balans i utrikesaffärerna. Stabiliseringskonferenser är förknippade med behovet av att före en förestående avtalsomgång ge de avtalsslutande parterna ett underlag för den samhällsekonomiska bedömningen. Sådana överläggningar måste komma till stånd i mycket god tid före en kommande avtalsrörelse. Detta ger de berörda parterna en nödvändig distans till de mera avtalstekniskt och taktiskt betingade åtgärderna under själva avtalsförhandlingarna. huvuduppgift är att tjäna som ett forum för överläggningar mellan regeringen och de berörda parterna, där man presenterar synen på det samhällsekonomiska läget och diskuterar de aktuella fördelningspolitiska problemen. Själva konferensen måste föregås av ett grundligt utredningsarbete. Vi föreslår att ett ekonomiskt och socialt råd inrättas för denna uppgift. Med hänvisning till vad som har anförts i motionen hemställer vi att vid behandlingen av Kungl. Maj:ts proposition nr 1, bilaga 1: Finansplanen, beslutar 1. att som sin mening uttala att den ekonomiska politiken i större utsträckning än vad som kommer till uttryck i regeringens finansplan inriktas på att komma till rätta med både de konjunkturellt och de strukturellt betingade sysselsättningsproblemen, 2. att som sin mening uttala att kreditpolitiken och den ekonomiska politiken i övrigt inriktas så att fortsatt kapacitetsutbyggnad och förstärkning av näringslivet möjliggörs, 3. att som sin mening uttalar att ett ensidigt utnyttjande av kreditpolitiken som stabiliseringsmetod i en uppåtgående konjunktur inte bör ske, 4. att hos Kungl. Maj:t anhålla om förslag till ett system med sparstimulerande åtgärder, 5. att hos Kungl. anhålla om utredning i syfte att uppnå såväl omedelbara besparingar som en på ökad effektivitet och bättre resursanvändning inom den offentliga sektorn, 6. att hos Kungl. anhålla om att en stabiliseringspolitisk konferens sammankallas med representanter för regering och riksdag, organisationerna på arbetsmarknaden och övriga berörda parter, 7. att hos Kungl. anhålla om inrättande av ett ekonomiskt-socialt råd för att bl. a. förbereda stabiliseringspolitiska konferenser, 8. att som sin mening uttala vad som i övrigt anförts i motionen beträffande riktlinjerna för den ekonomiska politiken. () ()