mot · FW021101 · 1973-01-26 00:00:00 — av herrar och angående u-landsbiståndet. måste ha frihet att i sitt utvecklingsarbete söka sina egna vägar. Förmågan att mobilisera de egna resurserna, inte minst i form av mänsklig arbetskraft, har en avgörande betydelse för framgången i deras strävan att förbättra de sociala och ekonomiska villkoren. Biståndet från de rika länderna måste framför allt vara en hjälp till självhjälp, ett stöd till frigörelse socialt, ekonomiskt och politiskt. Men detta bistånd kan ändå ha stor marginell betydelse genom att överföra kapital och kunnande för att stimulera utvecklingsprocessen. Det är djupt beklagligt, att de rika länderna tycks svika de löften om ökat bistånd som getts inför FN:s andra utvecklingsårtionde. får inte som ett av de rikaste bland de rika länderna svika de löften det gett de fattiga folken. Enprocentsmålet för svenskt u-landsbistånd ligger fast. Det är förvånande att regeringen inte med ett ord i statsverkspropositionen berör hur detta mål skall kunna förverkligas. bör ta konkreta beslut för /74 i syfte att öka förutsättningarna att klara enprocentsmålet. SIDA bör /74 få planera för en anslagsnivå som är högre än innevarande budgetårs, i stället för de regeringen föreslår. Vidare bör SIDA få möjlighet att genomföra sin plan för u-landsinformation i genom en ökning av anslaget till denna information med 3 milj. kr. FNs befolkningsfond bör få ett anslag på 20 milj. kr. enligt SlDA:s förslag i stället för de 15 milj. kr. bör avvisa den nedskärning av biståndet till som regeringen föreslår och bevilja SIDA de medel det begärt för svenska insatser i (33 milj. kr. mot av regeringen föreslagna 30 milj. Särskilda biståndsprogram bör utarbetas för (f. d. ) samt och i . Biståndet till bör föras upp i nivå med det bistånd som ges till . Insatser på familjeplaneringens område bör även i fortsättningen utgöra ett huvudinslag i de svenska biståndsinsatserna. Sådant bistånd skall kunna ges utan begränsning av den koncentrationsprincip som gäller för övrigt bistånd. De svenska familjeplaneringsinsatserna i bör fortsätta också . ökade skuldbörda innebär, att en allt större del av de knappa exportintäkterna måste användas för att betala räntor och amorteringar på gamla lån. Skuldkonsolideringsaktioner riskerar bli ett regelbundet återkommande inslag i det internationella samarbetet. bör ges krediter på förmånliga villkor, biståndet bör få en större gåvoandel och amorteringar på gamla lån bör kunna avskrivas. Förslag bör läggas fram om en ytterligare uppmjukning av villkoren för det svenska biståndet och om rätt att efter prövning medge amorteringseftergift för gamla lån. bör vara berett att vid förhandlingarna om en fjärde påfyllnad av Internationella utvecklingsfondens () resurser utlova väsentliga bidrag. ger krediter på för mycket förmånliga villkor. U-ländemas roll i världsekonomin måste förändras. De skall inte bara vara råvaruproducenter för de rika länderna. De rika ländernas protektionism måste vika. Åtgärder i form av bl. a. buffertlager och råvaruavtal för fler varor och omfattande fler länder bör sättas in. bör sätta in all kraft på att snabbt få till stånd ett internationellt system med s. k. supplementär finansiering, som skulle garantera planer mot oförutsedda, långvariga exportbortfall. De rika länderna måste också vara beredda att släppa till sina marknader för u-ländemas export. Förutom avskaffande av för diskriminerande tullar bör få vidgat exportbistånd i form av hjälp med marknadsföring etc. Ett ökat industribistånd kan bidra till att skapa ett mer differentierat näringsliv i u-ländema och ta vara på det kunnande som finns inom svenskt näringsliv. I enlighet med industribiståndsutredningens förslag bör det svenska investeringsgarantisystemet vidgas till att i princip omfatta alla som definitionsmässigt hänförs till . Kraven på utvecklingseffekt och inpassning i egen planering måste självklart kvarstå. Vidare bör förslag framläggas redan till höstriksdagen om inrättande av ett investeringsbolag för att stimulera svenska företags investeringar i och samarbete med , självklart inom ramen för egen planering. Särskilda insatser bör göras för förinvesteringsstudier i samarbete med svenskt näringsliv. Dessa insatser kan ev. organisatoriskt inordnas i utvecklingsbolaget. I sökandet efter ett delvis nytt innehåll i begreppet utveckling söker flera en egen väg självtillitens. De uppställer sina egna mål och vill nå dem på sina egna vägar med biståndsgivande internationella organisationers och vänskapliga länders hjälp. Konstaterandet görs av SIDA i dess petita för /75. Det är nödvändigt att ha klart för sig både att måste få vara suveräna att själva välja utvecklingsväg och att de själva svarar och kommer att svara för den helt dominerande delen av den resursmobilisering som måste till för att få i gång en positiv ekonomisk och social utveckling. av investeringar finansieras genom eget sparande. Medvetenheten om att själva står för huvuddelen av kostnaden för sin egen utveckling och måste ha rätten att välja sina egna vägar gör inte biståndsinsatser från de rika länderna mindre angelägna. Ökade sådana insatser är nödvändiga för att skall få det marginaltillskott av kapital som behövs för att klara utvecklingsplanerna, men också för att de skall få ökad del av det kunnande som finns i i-världen. Men strävan måste vara att ge hjälp till självhjälp, att bedriva ett givande samarbete mellan självständiga parter och att främja den frigörelse även i ekonomiskt avseende som vill nå. En särskild vikt bör därför läggas vid sådant bistånd som ökar möjligheter att mobilisera sina egna resurser. Det är också nödvändigt att anpassa insatserna till särskilda förhållanden. Vi pekade i motion till föregående års riksdag, 1972:934, på några områden där det är angeläget att insatserna i de fattiga länderna får ett innehåll som är väl anpassat till de särskilda problem dessa länder står inför. Som SIDA konstaterar i sina petita: Det är uppenbart, att de utbildnings-, försörjnings- och sysselsättningsproblem som möter de fattiga ländernas människomassor inte kan lösas med de metoder som utvecklats i industriländerna. Låt oss här bara peka på en övergripande fråga: arbetslösheten. Man har beräknat att andelen arbetslösa och undersysselsatta i uppgår till av en produktiv arbetsmarknad på en miljard, dvs. 200 miljoner, och 1980 kommer att uppgå till . Arbetskraften beräknas öka med närmare 300 miljoner. Det skulle således totalt behöva skaffas arbete åt ungefär en halv miljard människor. Även om beräkningarna självfallet är mycket osäkra belyser de problemets storleksordning. För resursmobiliseringen spelar sysselsättningen en avgörande roll. Om några hundra miljoner människor fler än annars kunde sättas i arbete skulle detta betyda en ordentlig skjuts uppåt i den sociala och ekonomiska utvecklingen. Det skulle leda till större produktion, högre och jämnare fördelad levnadsstandard och bättre sociala villkor. Överskottet på arbetskraft måste i hög grad påverka utformningen av politiken på en rad områden. Det är t. ex. uppenbart, att sysselsättningsproblemet till stor del måste lösas på landsbygden där det stora flertalet människor i bor. Det måste innebära en stark tonvikt på jordbruk och småindustri/hantverk. Om inte utvecklingsmöjligheterna på landsbygden tillvaratas måste man dels avstå från de vinster i utvecklingsarbetet som finns att hämta där, dels söka klara av allvarliga tillväxtproblem i städerna. Vid den industriella utvecklingen är det viktigt att satsa framför allt på en arbetsintensiv teknologi, som tar vara på den rika tillgången på arbetskraft. Vi förutsätter att den stora biståndsutredning som tillsätts kommer att förutsättningslöst granska hur skall kunna bidra med ett mer nyskapande bistånd på bl. a. teknologiområdet, ett bistånd som anpassas till särskilda förutsättningar och problem. Strävan måste vara att nå ett tillstånd, där kan 1* 1973. utvecklas av egen kraft. Det förutsätter helt andra relationer mellan rika och fattiga länder i världsekonomin, något som vi återkommer till i den del av motionen som behandlar handelspolitik m. m. Men det förutsätter också framåt betydande biståndsinsatser från de rika länderna. har gjort en beräkning utifrån det orealistiska antagandet att skulle öka sin tillväxt per capita dubbelt så snabbt som i-länderna. Med detta antagande skulle det ta innan gapet mellan rika och fattiga länder började minska och ungefär innan gapet är utjämnat. Vad vi nu kan åstadkomma är således att hjälpa de fattiga länderna att skynda på sin egen utveckling och förbättra sina folks levnadsvillkor, inte att överbrygga klyftan mellan rika och fattiga länder. Men också detta begränsade mål fordrar en väsentlig ökning av biståndet i kombination med en effektiv mobilisering av egna tillgångar. Ty problemen förblir stora och i vissa avseenden växande. Vissa framgångar kunde noteras . Om man undantar har livsmedelsproduktionen i u-världen ökat i medeltal något snabbare än befolkningen . Enligt vad egen bräckliga statistik visar uppnådde de också under det första utvecklingsårtiondet det tillväxtmål på som FN hade satt upp. Men folkökningen innebar, att produktionen per person bara ökade med hälften. Vi vet att befolkningen i u-ländema växer med 65 miljoner . Vi vet också att har 100 miljoner fler analfabeter än . Tittar man bakom tillväxtstatistikens fasad finns det än mindre anledning att vara tillfredsställd. De fattigaste halkar oavlåtligt efter i utvecklingen. Den kraftigt snedvridna inkomstfördelningen i den tredje världen blir än mer snedvriden i många med hög tillväxttakt. Det är mot denna bakgrund ytterst beklagligt, att i-länderna sannolikt inte kommer att nå upp till mer än ungefär hälften av det mål för offentligt bistånd som FN angett för . Enligt en beräkning som chef redovisade vid ett möte med internationella valutafonden skulle de rika länderna ge av BNP i offentligt bistånd, medan det mål de varit med om att anta i strategin för det andra utvecklingsårtiondet ligger på . Ändå finns ingen tillstymmelse till tvekan om att de rika länderna skulle ha råd med att hålla sitt löfte. De skulle bara behöva använda av sin egen tillväxt fördetta ändamål, men tydligen har de funnit som påpekat att av tillväxten inte är tillräcklig för de egna behoven. får inte som ett av de allra rikaste bland de rika länderna svika de löften det gett de fattiga folken. Vi anser det anmärkningsvärt att regeringen inte med ett ord i årets statsverksproposition berör hur enprocentsplanen för u-landsbiståndet skall kunna förverkligas. I propositionen redovisas inte ens hur stor ökning av biståndsanslaget som med regeringens förslag fordras /75 för att skall hålla fast vid sitt löfte till de fattiga folken. Det hade varit på sin plats att redovisa regeringens avsikt. Vi förutsätter att en redovisning av hur regeringen tänkt sig att klara enprocentsmålet ges vid utskottsbehandlingen. 1968 beslöt att det svenska statliga biståndet till utvecklingsländerna skulle öka i sådan takt att det /75 motsvarade en procent av bruttonationalprodukten. När beslutade om detta mål uppfattades det inte som särskilt långtgående eller svåruppnåeligt. och ansåg för sin del att målet borde nås senast /73. Detta krav upprepades vid senare tillfällen men röstades ner av majoritet. ställde sig dock 1968 bakom en skrivning i utrikesutskottets betänkande där utskottet förutsatte att det av Kungl. Maj:t framlagda förslaget om /75 som det år då 1-procentmålet senast skulle ha uppnåtts är att betrakta som en minimimålsättning. Därav följer att i den mån det allmänna budgetläget så tillåter en snabbare ökningstakt bör eftersträvas. Också från ansvarigt socialdemokratiskt håll slogs det fast att målet en procent i u-landsbistånd /75 var ett givet löfte till och inför andra i-länder liksom att det var ett etappmål och inte ett slutmål. I rapporten solidaritet med de fattiga folken till socialdemokratiska partikongress heter det t. ex.: Enprocentmålet skall vara en ledstjärna och en stimulans men är bara ett etappmål. Vårt program innebär, att det uppställda enprocentmålet skall vara uppnått /75. I rapporten slogs också fast: En rationell och långsiktig biståndsplanering förutsätter kontinuitet i anslagsökningen. Också majoritet har genom att ansluta sig till skrivningar i utrikesutskottets betänkande angett som önskvärt att få en jämn stegring av biståndsanslaget upp till en procent av BNP 1974/75. Det stod tidigt klart, inte minst sedan långtidsutredningen presenterat beräkningar över den troliga BNP-utvecklingen, att 25-procentiga årliga anslagsökningar inte skulle vara tillräckliga för att klara enprocentsmålet. Mittenpartierna har därför begärt att dels skall göra klart att den står fast vid enprocentsmålet, dels skall besluta om en jämnare anslagsutveckling. Förutom att inte leda till ett uppfyllande av enprocentsmålet innebär de för små årliga höjningarna att den totala svenska insatsen för mellan biståndsmålets antagande och dess uppfyllande får en alltför låg volym. Om utan erinran antar regeringens anslagsförslag för /74 fordras en ökning av biståndsanslaget med uppemot 800 milj. kr. 1974/75 för att enprocentsmålet skall uppnås i föreskriven tid. Det innebär en ca 50-procentig ökning av föregående års anslagsnivå, vilket från både anslags- och planeringssynpunkt blir svårare att klara av. År har vi krävt en annan höjningstakt. Socialdemokraterna har avvisat detta och därmed försatt i ett läge som kräver denna stora höjning. Till detta kommer, att regeringen fört en ekonomisk politik som lett till en kraftigt minskad tillväxt och som därmed begränsat de resurser som står till förfogande för fortsatt reformarbete. Den utbredda arbetslösheten liksom den svaga konsumtionsutvecklingen har också medverkat till att den allmänna opinionen i viss mån är mindre positivt inställd till u-landsbistånd . För att öka förutsättningarna att klara enprocentsmålet måste någonting göras för /74 utöver regeringens förslag. Vid riksdag föreslog och i en gemensam motion att SIDA skulle få bemyndigande att planera för 35-procentiga årliga anslagsökningar. Vi föreslår , att SIDA medges att för /74 planera för en anslagsnivå som är högre än för innevarande budgetår i stället för de regeringen föreslår. Genom den erfarenhetsmässigt betydande tidsutdräkten mellan planering och utbetalning, som bl. a. framgår av redovisade reservationer, kan detta ske utan att direkta medel nu behöver ställas till förfogande. Om det vidgade planeringsbemyndigandet under budgetårets lopp leder till krav på ytterligare anslag förutsätter vi att framställning till härom kommer att göras på tilläggsstat. Därutöver föreslår vi redan på tilläggsstat för innevarande budgetår ett anslag på 100 milj. kr. för framför allt varubistånd (se vidare särskild motion). Inom det svenska näringslivet finns en betydande kapacitet ledig. Ökat varubistånd skulle vid sidan av huvudsyftet, att öka u-landsbiståndet, också medverka till ett bättre utnyttjande av den svenska industrikapaciteten och högre sysselsättning. Vidare föreslår vi på annat ställe i denna motion, att begär förslag av regeringen redan till höstriksdagen om inrättande av ett investeringsbolag för u-landsinvesteringar. Vi föreslår också ett ökat anslag till u-landsinformation i i enlighet med för sådan information. har det skett en gradvis förskjutning i fördelningen av biståndsanslagen till förmån för bilaterala insatser. När biståndet ökas bör alla möjligheter tillvaratas att stödja FN:s olika biståndsprogram även om nya biståndsformer gjort uppdelningen i multilateralt och bilateralt bistånd mindre betydelsefull. 1 detta sammanhang bör speciellt undersökas möjligheterna att inom de ramar biståndspolitikens målsättningar uppställer öka stöd till UNDP, de regionala utvecklingsbankerna, och övriga organ inom världsbanksgruppen, FN:s flyktingkommissarie och till . Vid förhandlingarna om en fjärde påfyllnad av IDA:s resurser bör vara berett att utlova betydande bidrag. har departementschefen överfört vissa verksamheter från det bilaterala anslaget att redovisas under det multilaterala anslaget. Det gäller bidragen till och () forskningsinsatser på familjeplaneringens område liksom bidraget till /GATTs Internationella handelscentrum (ITC) för exportfrämjande verksamhet. Då det synes onödigt att dubblerar den fackkunskap, som SIDA härpå dessa områden och som erfordras för att förbereda medverkan i berörda mellanstatliga organ och projekt, vill vi föreslå att dessa ärenden också i fortsättningen skall beredas av SIDA i sedvanlig ordning. Kännetecknande för svenskt bistånd har varit vår beredvillighet att axla en pådrivande roll i befolkningsfrågor. I linje härmed har SIDA föreslagit en ökning av bidraget till /74 från 15 milj. kr. till 20 milj. kr. Detta förslag har departementschefen ej biträtt. Då fonden har den väsentliga uppgiften att stimulera övriga FN-organ till ökade insatser inom befolkningssektorn och då stödet i dess uppbyggnadsskede är av särskilt stor betydelse, föreslår vi att fonden /74 erhåller ett bidrag på 20 milj. kr. i enlighet med SIDA:s förslag. Detta kan tillgodoses genom omdisponering av medlen under Övriga multilaterala bidrag. Genom att kanalisera bidrag till de regionala utvecklingsbankerna kan vi hjälpa till att möjliggöra större regionala projekt av grundläggande betydelse för utvecklingen i ett eller flera länder. Vi välkomnar därför de föreslagna anslagen till Afrikanska och dess multilaterala utvecklingsfond. Det är också angeläget att regeringen noggrant följer utvecklingen inom övriga regionala utvecklingsbanker och tar de initiativ som är förenliga med våra biståndspolitiska målsättningar. Genom införande av länderprogrammering och samarbetsavtal med enskilda mottagarländer täckande samtliga biståndsinsatser har avsevärda administrativa fördelar vunnits. Genom rationalisering och förenklad administration och genom större delegering från Kungl. Maj:t till SIDA och från SIDA till biståndskontoren uppnås både större effektivitet och snabbhet. Denna metodik medger också att antalet mottagarländer kan öka. I årets proposition kan man också avläsa att på grundval av föregående års riksdagsbeslut Kungl. Maj :t beslutat om avsevärda biståndsinsatser i det nya mottagarlandet . Det yttre tryck som riktats mot ekonomi på grund av kapitalflykt och avbrytande av det offentliga stödet från en rad betydande biståndsorgan gör denna ökning särskilt motiverad. Avsevärda insatser planeras också i (). Departementschefen säger vidare att han under /74 avser att pröva förutsättningarna för nya biståndsinsatser i 1** 1973. Med hänsyn till biståndsprogrammets omfattning i vill vi förorda att detta land i fortsättningen betraktas som ett av programländerna. Vi skulle också finna det naturligt om den fortsatta prövningen av förutsättningarna för nya hjälpinsatser i fick till resultat att kommer att fortsätta som mottagarland för svenskt bistånd. Det utvidgade programmet för bistånd till hälsar vi med stor tillfredsställelse liksom också möjligheterna att nya behov kan täckas genom katastrofhjälpsreserven. Också för är det angeläget att katastrofhjälpsinsatser får komplettera den verksamhet som planeras inom ramen för det ordinarie biståndsprogrammet 1973/74. I fråga om och hänvisas också till vad som anförts i särskild motion om tilläggsanslag på 100 milj. kr. I föregående års biståndsmotion förordade vi att skulle vid den tredje aktivt verka för åtgärder till förmån för de fattigaste och minst utvecklade . I sina petita anser SIDA det särskilt tillfredsställande att aktivt i FN-organen stöder strävan att bygga ut biståndet till de fattigaste bland och fortsätter: Styrelsen förordar att i överensstämmelse med sin linje i FN också genom SIDA okar sitt bistånd till dessa länder och i varje fall inte minskar det. Detta gäller bl. a. som tillhör de mest eftersatta länderna i världen både vad det gäller nationalinkomst och bistånd utifrån. I detta land har de svenska insatserna särskilt de som avser bättre utbildning, hälsovård och födoämnesstandard kunnat verksamt bidra till att förbättra läget för särskilt fattiga befolkningsskikt; troligen har biståndet inte saknat positiv betydelse för den politiska utvecklingen . För hade också SIDA planerat ett anslagsbehov av oförändrat 33 milj. kr. Utan någon motivering föreslår nu departementschefen att anslagsramen sänks till 30 milj. kr. För vår del vill vi helt instämma i SIDA:s synsätt och motivering och föreslår därför att medelsbehovet för /74 beräknas till 33 milj. kr. Detta kan ske genom omdisponering av medel inom anslaget C 2 Bilateralt utvecklingsarbete. har ländervalsfrågan varit ett av de centrala diskussionsämnena. Genom beslut har detaljerade och nyanserade riktlinjer utformats för den svenska biståndspolitiken. Genom ett tillägg till propositionens uttalande fastslogs i statsutskottets betänkande 1970:84 att den svenska biståndspolitikens målsättningar är möjliga att uppnå i länder med olika politiska och ekonomiska system och att en schematisk uppdelning av under olika etiketter är vansklig. uttalande innebär alltså att vår biståndsverksamhet inte kan baseras på en ensidig politisk bedömning av mottagarländernas regimer. Just därför är det följdriktigt att ge hjälp till så olika länder som , , , , , och . Det utslagsgivande bör i stället vara biståndsbehoven, den politiska viljan och förmågan att nyttiggöra sig hjälpen samt storleken på det bistånd sorn kommer från annat håll. Om ett u-land utsätts för yttre tryck är detta också ett skäl för svenskt bistånd. Det gäller t. ex. , och . Hjälpen måste vara långsiktig den kan inte göras beroende av de snabba politiska omkastningarna i många och inte heller av ofta kortsiktiga politiska bedömningar här hemma. Tvärtom är det från biståndssynpunkt en fördel att få erfarenhet från länder med olika politiska förhållanden och olika ekonomiska system. Från denna synpunkt ter det sig både rimligt och angeläget att t. ex. vidga de svenska biståndsinsatserna med ytterligare något mottagarland i . Ett tredje lämpligt mottagarland skulle t. ex. kunna utses ur ländergruppen , och . Synpunkter på biståndet till ges i närmast följande avsnitt. Under en rad av år har från vårt håll betonats att det bilaterala svenska biståndet till södra bör väsentligt vidgas. Det består dels av utvecklingshjälp till oberoende stater, främst och , men även till och , dels av humanitärt stöd och utbildningsstöd till befrielserörelser, som kämpar mot rasdiskriminering och förtryck. Vi kan nu också konstatera att våra krav på att öka dessa hjälpprogram blir tillgodosedda eller planeras bli tillgodosedda. Satsningen på bistånd till södra bör emellertid vidgas. Vi anser det sålunda ytterst angeläget att biståndet till ytterligare starkt ökas . har ett mycket utsatt politiskt läge, vilket återigen klart manifesterades, när avspärrade gränsen till och när hotelser om avbrytande av strömleveranser från kraftverket vid Kariba-dammen framfördes. har konsekvent stött afrikanernas krav på likabehandling och likaberättigande i hela södra och vägrat att böja sig för de ekonomiska påfrestningar som och FN-sanktionerna medfört. Landets starka beroende av inkomsterna från kopparproduktionen har lett till stora ekonomiska svårigheter när kopparpriserna sjunkit . Den sannolikt tillfälliga förbättringen av kopparpriserna förändrar inte detta förhållande. Mot denna bakgrund vill vi föreslå att vårt bistånd till snabbt föres upp på samma nivå som gäller för . Därutöver bör prövas möjligheten att stödja en sådan utbyggnad av vägsystemet i , att skulle kunna leda en väsentlig del av sin export och import via djuphamnen i i södra . , och har ett starkt behov av bistånd utifrån. Ett ökat tillflöde av bistånd skulle inte bara svara mot väsentliga ekonomiska och sociala behov utan även bidra till att öka förutsättningarna för större självständighet gentemot och dess apartheidpolitik. I har glädjande nog vår hjälp intensifierats.