mot · FW022064 · 1973-10-30 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Majås proposition 1973:144 med förslag om slopande av folkpensionsavgiften, m. m. Förslaget att slopa folkpensionsavgiften innebär att regeringen för underkänner sin egen skattepolitik. För avtalsrörelsen är förslaget inte utan värde . Viktiga skatteproblem löses emellertid inte genom det aktuella förslaget. Med nuvarande skatteoch bidragssystem och rådande inflationstakt ligger det utom möjligheternas gräns för barnfamiljer med vanliga inkomster att genom egna insatser uppnå en verklig förbättring av sin köpkraft. Folkpensionärernas extrainkomster beskattas fortfarande hårt. Regeringen har tydligen inte heller tänkt på hur förslaget verkar för statspensionärerna. Vad som skulle underlätta avtalsrörelsen får inte bli en ännu tyngre börda för dem som har svårt att få arbete och de mindre företag som kan ge nya jobb på öppna marknaden. Resultatet får inte leda till orättvisor för ensamföretagare eller till en extra belastning för de ideella organisationerna. En förutsättning för reformen är vidare att inte staten övervältrar kostnader på kommunerna så att kommunalskatterna måste höjas. De allt svårare ekonomiska problemen , regeringens brist på målmedveten långtidsplanering och oförmåga att lösa vitala skatteproblem har ställt många löntagare i en svår situation. Bakom allmänna skatteberedningens förslag, 1964, stod företrädare för , , och riksdagspartierna, varför man kunde vänta att huvudlinjerna skulle ligga till grund för en skattereform. genomfördes emellertid i stället ett skatteförslag som utarbetats inom . Däri ingick det gamla folkpartikravet att ta bort sambeskattningens orättvisor. Kraven på indexreglering av skatteskalorna och marginalskattesänkning saknades emellertid. Det blir skattesänkning för två tredjedelar av alla inkomsttagare, förkunnade regeringen. Första året blev det enligt en SIFO-undersökning inte två tredjedelar utan som fick sänkt skatt. De flesta fick höjd skatt. Året därpå steg skatterna igen. drev oppositionen igenom en begäran i om en ny skatteutredning. Tillsättandet av denna förhalades. Genom direktiven förhindrade finansministern utredningen att mer ingående och förutsättningslöst diskutera skattesystemet. Kritiken mot den föreslagna skatteomläggningen medförde dock att regeringen fann det nödvändigt att vidta en smärre justering av den direkta statsskatten och ta initiativ till utfästelser om skattestopp i kommuner och landsting. Omläggningen finansierades med en höjning av löneskatten mitt under vår värsta arbetslöshetskris. Justeringen var inte tillräcklig, och problemen med det höga skattetrycket i vanliga inkomstlägen löstes inte. Från sida har det gång på gång krävts att skatteutredningen med förtur skall ta upp de mest brännande problemen, t. ex. den s. k. faktiska sambeskattningen, översyn av skattereglerna för inkomsttagare med särskilt låga inkomster, införandet av hemmamakebidrag, förslag om en samordning av skatteregler och bidragsregler i syfte att minska en alltför hög marginalbeskattning samt införande av inflationsskydd i skattesystemet. Det nu aktuella förslaget att slopa folkpensionsavgiften innebär att regeringen för underkänner sin egen skattepolitik. Redan i allmänna skatteberedningen förelåg enighet om att en omläggning av socialförsäkringens finansieringssystem bör äga rum i riktning mot ett ökat inslag av arbetsgivaravgifter. Förslaget är mot den bakgrunden sent framtaget. Det har också brutits ut ur sitt större sammanhang. finns dessutom brännande problem som inte löses genom det aktuella förslaget. Det hade varit naturligt om den kommande avtalsrörelsen föregåtts av en stabiliseringspolitisk konferens av den typ vi länge förordat. Regeringen har emellertid valt att för löntagarorganisationerna enbart lägga fram ett begränsat skatteförSlag, som enligt regeringens egna uppgifter inte ens är ett skatteförslag utan endast ett försök att moderera löntagarnas krav i avtalsrörelsen. I detta sammanhang vill vi starkt kritisera den nonchalans mot svenska traditioner när det gäller utredningsväsendet och förankringen av förslag i organisationer och den allmänna opinionen som regeringens handläggning av skattefrågorna är ett flagrant uttryck för. Allmänna skatteberedningen var den senaste skatteutredning av traditionell typ som regeringen medverkat till. Det aktuella förslaget har visserligen presenterats för löntagarorganisationer, men på ett sådant sätt att de enskilda medlemmarna helt saknat möjligheter att påverka frågan. För avtalsrörelsen är förslaget inte utan värde . Löntagarorganisationerna har förklarat att de kan acceptera förslaget. Från tjänstemannaorganisationerna har dock framhållits att förslaget inte löser marginalskatteproblemen och inte heller tar bort inflationens skattehöjande verkan. är således bekymren tillbaka, t. o. m. förstärkta. Korttidslösningar kan inte bilda ett stabilt underlag för kommande avtalsrörelser. Vid bedömningen av effekterna på realinkomsten bör man också beakta att redan har beslutat om en höjning av sjukförsäkringsavgifterna. De försäkrades avgift kommer att bestå av en fast del på . och en rörlig del av den sjukpenninggrundande inkomsten. Arbetsgivarnas avgift höjs från till av löneunderlaget. Med nuvarande skatte- och bidragssystem och rådande inflationstakt ligger det utom möjligheternas gräns för en betydande del av barnfamil jerna att genom egna insatser uppnå en verklig förbättring av sin köpkraft. Vi kritiserade under valrörelsen regeringen för att förslaget inte löser de grundläggande skatteproblemen. är marginalskatteproblemet lika besvärligt som förut. Vi framhöll det nödvändiga i att skatteutredningen snabbt får i uppdrag att utarbeta ett förslag till en faktisk och bestående marginalskattelättnad för inkomsttagarna i de särskilt utsatta mellaninkomstskikten. hade så sent som avvisat förslag om att behandla frågor om marginalskatteeffekter med förtur. Det är därför glädjande att konstatera att även regeringen nu insett det nödvändiga häri. I propositionen 1973:165, som just framlagts, meddelas att regeringen har gett skatteutredning tilläggsdirektiv om att snabbt utarbeta förslag som kan läggas till grund för ett beslut av riksdag. Problemet med inflationens skattehöjande verkan kvarstår dock. När prisstegringarna är snabba blir effekten av inflation på skattetrycket särskilt kraftig. Det är nödvändigt att bekämpa prisstegringarna. Men det är också nödvändigt att förhindra att inflationen automatiskt höjer skatterna. Den som tjänar . i skattelättnad genom att folkpensionsavgiften tas bort. går med hjälp av inflationen tillbaka i skatt utan att har beslutat om det. Ett sådant system verkar inflationsdrivande. Det tenderar också att förskjuta inkomstfördelningen till nackdel för barnfamiljer med vanliga inkomster. Därför kräver vi ett inflationsskyddat skattesystem. bör få direktiv att undersöka hur detta skall utformas. Det bör ske så att beslut kan fattas av 1974 och innebära en garanti mot automatiska skattehöjningar. Vi kräver en sådan samordning mellan skatter och bidrag att främst de som har barn inte drabbas av orimliga marginaleffekter. Avtrappningen av bostadstilläggen och de inkomstgraderade daghemsavgifterna medför orimliga marginaleffekter som tar större delen av en inkomstökning. Många barnförsörjare har fått minskad köpkraft. föreslog enhetliga daghemsavgifter och en enhetlig reduceringsfaktor för bostadstilläggen. Dessa förslag bör genomföras och även gälla de nya bostadstilläggen till låginkomsttagare utan barn. Ett positivt inslag i det nu aktuella förslaget är det extra pensionstillskottet. Det överensstämmer med principuttalande vid årets vårriksdag, att arbetet på att förbättra pensionärernas villkor ständigt måste fortgå. Stora pensionärsgrupper uppfattar emellertid med rätta förslaget som otillfredsställande. Folkpensionärernas extrainkomster beskattas fortfarande hårt. Det borde vara möjligt att mycket snabbt rätta till detta missförhållande. Genom att ATP efterhand stiger dras allt fler pensionärer in i det mest utsatta skiktet, där det bara blir kvar av en nyförtjänad hundralapp. Detta beror inte endast på beskattningsreglernas utformning utan kanske i än högre grad på att hustrutillägg och kommunala bostadstillägg är behovsprövade och därför reduceras om folkpensionären har sidoinkomster av viss storlek. Den tillåtna skattefria sidoinkomsten bör höjas till förslagsvis . Reduktionen av de inkomstprövade folkpensionsförmånema bör mildras. Regeringen har tydligen inte heller tänkt på hur flyttningen av folkpensionsavgiften verkar för statspensionärerna. De som varit anställda i statlig och finner att samordningsproblemen är lika besvärande. Deras pensioner hänger dessutom direkt samman med lönerörelsen. Det är ett rättvisekrav att de inte berövas sin rättmätiga del av standardhöjningen genom den nya tekniska uppläggningen av lönerörelsen. fick igenom i att pensionärerna borde få förhandlingsrätt via sina fackliga organisationer. Regeringen har inte fullföljt saken trots att den utretts. måste pensionärerna ges en sådan förhandlingsrätt. har upprepade gånger krävt att den ekonomiska politiken måste ta större hänsyn till arbetsförutsättningarna för mindre företag. Det är särskilt viktigt för sysselsättningen att mindre företag får möjlighet att inrätta trygghetsfonder, som föreslagit. Där kan avsättningen ske skattefritt, också av företag som har svag lönsamhet. Vad som skall underlätta avtalsrörelsen får inte bli en ännu tyngre börda för dem som har svårt att få arbete och de mindre företag som skulle kunna ge nya jobb på öppna marknaden. Förslaget innebär att kostnaderna för borttagandet av folkpensionsavgiften skall finansieras genom en ny socialförsäkringsavgift på av löneunderlaget. Avgiften skall betalas av såväl arbetsgivarna som personer med inkomst av annat förvärvsarbete, dvs. i princip egna företagare och fria yrkesutövare. Nettoresultatet av skattereformen för hundratusentals jordbrukare, fiskare, hantverkare, bensinstationsföreståndare, köpmän och andra ensamföretagare blir betydligt oförmånligare än för löntagare. Dessa bör befrias från avgiftsskyldighet. De fria trossamfundens ekonomiska ställning har kraftigt försämrats. Avdragsrätt för gåvor till folkrörelsernas verksamhet skulle ge ett väsentligt och berättigat stöd. Vi hävdar också att samfunden på lämpligt sätt bör få kompensation för den extra ekonomiska belastning som orsakats dem genom skyldigheten att erlägga arbetsgivaravgift och genom den successiva övergången från direkt till indirekt skatt. Införandet av en särskild socialförsäkringsavgift leder till extra belastning för de ideella organisationerna. Trossamfunden, idrotts- och nykterhetsrörelserna m. fl. kommer att belastas med nya avgifter på i runt tal 6 milj. kr. Det kan enligt vår mening inte accepteras. Det är nödvändigt att detta beaktas, då beslutar om bidrag till dessa betydelsefulla folkrörelser. Den nya avgiftens inverkan på landsting och primärkommuner är inte redovisad. En förutsättning för denna reform är att inte kostnaderna tas ut bakvägen genom att staten övervältrar kostnader på kommunerna så att kommunalskatterna måste höjas. Det sägs i propositionen att olika framtida pensionsreformer torde få finansieras genom en utbyggnad av arbetsgivarnas socialförsäkringsavgift. Vi anser att icke nu bör ta ståndpunkt till framtida finansieringsprinciper utan avvakta pensionsålderskommitténs betänkande. Denna kommitté har bl. a. till uppgift att överväga denna fråga, och det måste vara rimligare att då besluta om hur pensioneringen för framtiden skall finansieras. På vederbörande utskott torde få ankomma att utarbeta erforderlig lagtext. Med hänvisning till det anförda hemställer vi A. beslutar att befria egenföretagarna från den föreslagna socialförsäkringsavgiften till folkpensioneringen, B. hos Kungl.Maj:t begär 1. en redovisning av de samlade effekterna för olika grupper av förslag från familjepolitiska kommittén, skatteutredningen, boendeutredningen, bostadsskattekommittén och bostadsfinansieringsutredningen samt förslag till mer samlade och varaktiga lösningar, 2. förslag till kompensation på lämpligt sätt till de ideella organisationerna för den extra ekonomiska belastning som orsakas dem genom den nya socialförsäkringsavgiften till folkpensioneringen, C. uttalar att kommunerna skall ha kompensation till följd av det i propositionen framlagda förslaget, D. ger Kungl. Maj:t till känna vad som i motionen i övrigt anförts.