mot · FW021601 · 1973-03-08 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:17 med förslag till lag om hälso- och miljöfarliga varor, m. m. Det har gjorts uppskattningar som anger att ca 2 000 000 kemiska föreningar är kända och att det på laboratorier jorden runt framställs bortemot 200 000 nya. Även om endast en liten del av de senare kommer ut på marknaden, är de ändå, tillsammans med de produkter som redan används, så många att en effektiv kontroll av deras eventuella farlighet är praktiskt mycket svårgenomförbar. Det är ett tidsödande och dyrbart arbete att söka utröna om ett visst ämne eller en viss ämnesgrupp har skadliga effekter på människan eller hela miljön. Praktiska försök på människor är av många skäl svåra att genomföra. Verkningarna i miljön kommer kanske inte fram förrän . Dessutom finns alla de kombinationseffekter som kan uppstå och som är ändå svårare att förutse och kontrollera. Och det saknas såväl forskningsoch kontrollmetoder som forskare som kan utföra en effektiv kontroll. Sannolikt är tillväxttakten av kemiska ämnen högre än tillväxttakten av kontrollresurserna. Den enda rimliga slutsats som kan dras är därför att det ymniga tillflödet av nya kemiska produkter måste bromsas och tvingas i nivå med växande kontrollmöjligheter. Och kvarstår ändå arbetet med kontroll av kemiska ämnen, som redan används och där många farhågor yppats för hälsovådlighet och skador på miljön. Vi vill också inledningsvis understryka att problemen med hälso- och miljöfarliga ämnen väsentligen är ett arbetsmiljöproblem. Ämnen som i låga koncentrationer kan vara hälsovådliga eller skadliga för miljön förekommer ofta i mycket högre koncentrationer på arbetsplatserna. Miljökontrollen måste därför knytas samman med arbetarskyddet. Kontrollen av befarat hälso- och miljöfarliga ämnen måste byggas ut kraftigt såväl genom internationellt samarbete som genom förbättrad lagstiftning och ökade kontrollmöjligheter i vårt land. Vi tvingas här börja på en låg nivå. Vi saknar i stor utsträckning samordnad laboratoriekapacitet för kontroll. Men inriktningen av verksamheten måste ändå vara klar. I nya partiprogram har vi slagit fast de principer vi anser bör gälla för en utbyggd kontroll av ämnen i vår omgivning: Kontrollen av kemiska ämnen måste skärpas. Den skall i första hand koncentreras till ämnen som kan misstänkas orsaka genetiska skador eller andra allvarliga sjukdomstillstånd. Målet bör vara att användning av nya kemiska produkter inte tillåts förrän den som producerar eller importerar produkten visat att den inte har skadliga verkningar och att den efter användning kan omhändertas på ett godtagbart sätt. Lagens omfattning och inriktning Det förslag till lag om hälso- och miljöfarliga varor som föreligger i propositionen är lovvärt. Det innebär en första ansats i arbetet att få en bättre kontroll över det stora antal produkter som kan vara hälso- och miljöfarliga. Det stadgas att den som hanterar hälso- och miljöfarliga ämnen skall vidta de åtgärder och iaktta de försiktighetsmått som behövs för att hindra eller motverka att varorna får skadliga verkningar. Detta förutsätter en långtgående undersökningsskyldighet. I lagen slås alltså fast att producenten har ett ansvar för sin produkt. Detta innebär inte att någon s. k. omvänd bevisbörda införs men dock ett steg i denna riktning. Producenten får skyldighet att undersöka varans sammansättning och egenskaper från hälso- och miljösynpunkt. Vidare föreslås att Kungl. eller myndighet som Kungl. Maj:t föreslår får rätt att ingripa mot olika kemiska varor förbjuda dem eller utfärda säkerhetsföreskrifter, tillstånd etc. Detta är givetvis värdefullt. Propositionens avsikter är alltså goda, men förutsättningarna för att uppfylla dem är mindre. För att lagstiftningen skall bli effektiv, krävs att kontrollorganen får ökade resurser och en genomtänkt plan att arbeta efter. Det gäller att börja i rätt ända. IVA framhåller i sitt remissutlåtande att det är realistiskt att räkna med att 10 00020 000 kemiska föreningar förekommer i så stor utsträckning, att kunskap om deras toxiska effekter har praktisk betydelse, och att ca 500 nya sådana ämnen kommer ut på marknaden . Med nuvarande metoder krävs enligt IVA för att få fram tillräckliga uppgifter om ett ämnes hälsooch miljöfarlighet. Kostnaderna uppskattas till ca 1 milj. kr. Man tvingas konstatera att inte ens hela världens resurser kommer att räcka för att snabbt tillgodose detta behov. Därför måste en prioritering göras av vilka substanser som i första hand bör kontrolleras. saknas nästan helt möjligheter att inom landet få de tester utförda som bör ingå i en utvidgad produktkontroll. De företag som blir skyldiga att lämna uppgifter om sina produkter blir i stor utsträckning hänvisade till utländska laboratorier. Därför bör föreskrifter lämnas om vilka testmetoder som skall användas. Det är vidare nödvändigt att de svenska laboratorieresurserna snabbt byggs ut. Den lösning av laboratoriefrågan och den resurstilldelning som departementschefen föreslår är inte tillfredsställande. Vi kommer i ett senare avsnitt att ta upp detta. Enligt propositionen förutsätts att producenterna skall hålla sig å jour med de senaste vetenskapliga rönen inom sitt produktområde. Detta är ett utomordentligt vidlyftigt arbete, som det finns ganska små möjligheter vare sig för myndigheter eller företag att verkligen utföra. Detta är desto allvarligare, när enligt lagen ingrepp mot vissa varor skall kunna göras även på, vilket vi anser helt riktigt, vetenskapligt grundade misstankar om ämnets farlighet. Utomordentligt avgörande för lagens effektivitet blir därför litteratursökningen, som måste organiseras på ett enkelt och lättarbetat sätt. Tillverkare, importörer och myndigheter måste få rimliga förutsättningar att uppfylla lagens krav. Detta underlättas genom att ett datorbaserat litteratursökningssystem byggs upp. Den miljödatabank som utreds av miljökontrollutredningen måste få en sådan uppbyggnad att dessa krav uppfylls. Den föreslagna produktkontrollenheten måste också få personella och ekonomiska möjligheter att följa den aktuella forskningens resultat, vilket man inte kan förutsätta att nuvarande resurser räcker till. Den hittillsvarande giftnämnden har haft som en av sina uppgifter att meddela s. k. responsum, dvs. på begäran avgöra och upplysa om huruvida en vara är att anse som giftig eller inte. övervägde att denna responsaskyldighet skulle utvidgas även till hälso- och miljöfarliga varor men beslöt att inte inkomma med ett förslag i denna riktning. ledamot i utredningen reserverade sig dock för att responsainstitutet skulle omfatta även hälso- och miljöfarliga varor. En rad remissinstanser anslöt sig till denna uppfattning, och i propositionen föreslås Kungl. Maj:t få bemyndigande att meddela bestämmelser för myndighet att i vissa fall på begäran meddela beslut om vara är att anse som hälso- och miljöfarlig. Den som begär ett sådant responsum bör själv, enligt propositionen, betala en viss avgift för den. Vi noterar med tillfredsställelse att det således har öppnats en möjlighet för företag eller andra, som önskar få fastslaget att ett ämne är farligt eller inte. Uppenbarligen kan ett sådant svar i allmänhet inte anses täcka alla tänkbara situationer då ett ämne används utan bör ges för en viss situation och ett visst konkret ändamål. Härmed har en viktig formell förutsättning skapats för den allsidiga kontroll av farliga ämnen som är lagens ändamål. Responsum är en möjlighet att göra kontrollen effektivare. Som vi redan anfört, är möjligheten för en myndighet att ensam ha överblick över hela detta område begränsad. Det måste också finnas möjlighet för t. ex. vetenskapliga sammanslutningar och naturvårdsorganisationer att fästa myndighetens uppmärksamhet på visst ämnes miljöfarlighet och att överklaga vissa beslut enligt lagen. föreslog att ett särskilt organ - produktkontrollnämnden skulle inrättas vid för frågor om hälso- och miljöfarliga varor. Huvudansvaret skulle dock ligga på styrelse. Nämnden skulle vara ett specialistorgan med både beslutande och rådgivande funktioner. Utredningen föreslog också att skulle bli central tillsynsmyndighet. enlighet med sina direktiv i första hand inriktat sig på skyddet av den yttre miljön. Det kunde förutsättas att arbetsmiljöutredningen skulle ta upp även frågor rörande kemiska ämnen. har dock i sitt första betänkande föreslagit åtgärder främst av administrativ art. I det läget finns det enligt vår mening skäl för att produktkontrollen i större utsträckning än vad utredningen föreslagit samordnas med andra åtgärder för en bättre arbetsmiljö. Departementschefen har i detta avseende också gått ifrån utredningens förslag. Även om det föreslagna kontrollorganet knyts till , är det klart att arbetsmiljöaspekterna genom den organisation som föreslås ges större tyngd. Således föreslås chefen för arbetarskyddsstyreisen ingå i organet. Tillsynen av efterlevnaden av lagstiftningen skall såväl som arbetarskyddsstyrelsen svara för. Tillsyn föreslås vidare utövad även av yrkesinspektionen, länsstyrelserna, hälsovårdsnämnderna, länsläkarna, lantbruksnämnderna, skogsvårdsstyrelserna samt personalen inom växtskyddet och veterinärväsendet. I propositionen finns här en rad oklarheter, och det torde bli besvärligt att skapa en samordning mellan alla de organ som kopplas in på dessa uppgifter. Det är dessutom utan tvekan så, att flertalet av dessa organ saknar resurser att fullgöra avsett tillsynsarbete. Några förslag om resursförstärkningar lämnas inte, och flera av de berörda organen är redan överbelastade. Riktlinjer och föreskrifter, som i någon mån underlättar en kompetensfördelning, måste därför utfärdas. Någon rimligare ordning av tillsynsuppgifterna torde knappast bli möjlig förrän arbetsmiljöutredningens fortsatta arbete är slutfört. Vi delar departementschefens synpunkt att den föreslagna organisationen måste ses som ett provisorium. På ytterligare en väsentlig punkt har departementschefen frångått utredningens förslag. Denna föreslog att produktkontrollnämnden skulle vara ett specialistorgan och inte ett partsorgan. Departementschefen föreslår att denna nämnd (produktkontrollorganet) skall vara självständigt beslutande och göra de centrala bedömningar som blir aktuella. Den skall vara ett samarbetsorgan med cheferna för , arbetarskyddsstyrelsen, , livsmedelsverket och som företrädare för myndighetsintressen. Dessutom föreslås representanter för arbetstagare och näringsliv ingå. Detta motiveras bl. a. med att arbetsmiljösynpunkterna därigenom skall kunna bli bättre tillvaratagna. Produktkontrollorganets sammansättning är viktig ur principiell synvinkel. Det är väsentligt om produktkontrollorganet blir ett specialistorgan eller ett partsorgan. De problem som organet har att tackla gäller miljöfarlighet kontra samhällsnytta. Någon måste fråga sig och också avgöra frågor av den här typen: Vilka skador på människor och miljö är vi beredda att acceptera för att öka vår tillväxt? Blir det arbetslöshet om vi förbjuder det här speciella ämnet? Rader av gränsfall kommer att uppstå, där avvägningar av den här typen kommer att göras. Det är då ytterst angeläget att argumenten särredovisas. Medicinsk sakkunskap och miljöexpertis måste kunna få öppet redovisa att det här ämnet sannolikt har den och den effekten. För vår egen skull och kommande generationers vore det bäst om ingrepp mot ämnet då kunde göras. Men miljökraven kommer lätt till korta mot mera handfasta ekonomiska krav. Dessa avvägningar får inte göras i det fördolda. Det måste inrättas myndigheter som har till uppgift att förfäkta de renodlade miljöintressena och andra organ som svarar för avvägningar och tummanden på miljökraven. Med den organisation som föreslås får man en avvägning inom miljökontrollorganet. Utredningens förslag hade från den synpunkten varit att föredra. Vi är ändå beredda att nu acceptera den föreslagna organisationen, främst därför att arbetsmiljöaspekterna bättre kan tillgodoses med denna konstruktion. Vi vill dock understryka att redovisningen av beslut i produktkontrollorganet måste innehålla ett klargörande av de totala hälso- och miljöaspekterna och av de ekonomiska hänsyn som tagits. För att ytterligare understryka hälso- och miljöaspekterna, vill vi föreslå en vidgad besvärsrätt. Enligt lagförslaget skall huvudorganisationerna på arbetsmarknaden kunna föra talan mot beslut enligt lagen. Detta är inte tillräckligt. De beslut som fattas i detta sammanhang är av stor betydelse för alla människor. Det måste finnas generell rätt för konsumenterna att komma med initiativ och klaga över fattade beslut. Det är en viktig princip, som hävdar i en rad sammanhang. Helst borde denna rätt ges åt alla enskilda konsumenter, men det är av praktiska skäl nödvändigt att göra en viss avgränsning. Klagorätten bör därför förbehållas ett generöst bestämt antal organisationer, som företräder konsumenter i vid bemärkelse. De organisationer som därvid bör komma i fråga är t. ex. husmodersföreningar, miljöföreningar, föreningar för allergiker (och andra sjuka som kan bli berörda av ämnet i fråga), vetenskapliga sammanslutningar, naturvårdsföreningar. Även om det finns bestämda svårigheter att utforma bestämmelser på sådant sätt att klagorätten blir en praktisk möjlighet och inte i onödan förhalar verkställigheten av beslut, måste de övervinnas. bör utfärdas, som anger avgränsningen av den av oss föreslagna vidgade klagorätten. För att lagen skall fungera annat än på papperet, krävs effektiva möjligheter att göra de kontroller som fordras för att visa om en vara är hälso- och miljöfarlig. I propositionen sägs att ett flertal myndigheter bedriver undersökningsverksamhet direkt inom eller på områden med nära anknytning till miljövården. Där nämns bl. a. , , arbetsmedicinska institutet, statens bakteriologiska laboratorium, , , , , . har redovisat 18 statliga laboratorier eller sådana där staten är intressent. Majoriteten av dessa laboratorier kan dock främst användas endast för att undersöka en varas kemiska sammansättning med avseende på huvudkomponenter och kemiska ämnens eventuella akuttoxiska effekter. Svensk industri har utomordentligt små möjligheter att inom landet, under ordnade förhållanden, få undersökningar utförda av kompetenta forskare. Man kan givetvis inte förvänta sig att varje svensk industri kan anställa biokemister, analytiska kemister, genetiker, cancerforskare, teratologer etc. för att utvärdera riskerna med de ämnen och produkter som varje industri producerar. De mindre och medelstora företagen får givetvis särskilt svårt att genomföra kontroller. Lagen kan i detta avseende, om inte bättre laboratorieresurser tillskapas, bli konkurrensbegränsande. Det kan givetvis tänkas att svenska företag slår sig samman och bildar egna privata undersökningslaboratorier, vilkas resultat då troligen kommer att ifrågasättas av somliga, med stora politiska och administrativa följdproblem. Vissa undersökningar utförs av oberoende forskare vid universitet åt industrin. Dessa forskare arbetar dock under stark meriteringspress och under otrygga anställningsförhållanden. Undersökningar av denna typ har inget speciellt akademiskt meritvärde. Vidare blir samhället beroende av uppgifter som kommit fram vid undersökningar i utlandet. För att utvärdera dessa rapporter krävs sakkunskap inom landet, som kan bedöma värdet av de undersökningar som presenterats. föreslog att undersökningsverksamheten skulle koncentreras till , genom sammanläggning av det nuvarande undersökningslaboratoriet och en del andra enheter, samt vidare att tre regionala laboratorier skulle inrättas. Departementschefen frångår utredningens förslag och föreslår en tillfällig lösning genom förstärkning av och arbetarskyddsstyrelsens undersökningsverksamhet och genom att medel ställs till produktkontrollorganets förfogande för undersökningar. Enligt vår mening kan denna lösning av laboratoriefrågan inte godtas annat än under en kortare övergångstid, dvs. till dess arbetsmiljöfrågorna fått en tillfredsställande organisation. För att de miljöfarliga ämnena både på arbetsplatserna där de vanligen är mest koncentrerade och farliga och utanför dem skall kunna ställas under rimlig vetenskaplig kontroll, anser vi det lämpligt att ett centralt undersökningslaboratorium inrättas. Ett sådant bör arbeta tvärvetenskapligt och på ett sätt som ger den forskande personalen möjlighet att bibehålla sin vetenskapliga kompetens. Undersökning och forskning bör inte ligga på samma organ som har de mera rutinmässiga, myndighetsadministrativa funktionerna, men nära kontakt bör givetvis uppehållas mellan olika personalgrupper. Ett sådant centralt undersökningslaboratorium skulle kunna omfatta samarbetande enheter förslagsvis en analytisk-kemisk enhet, som kan analysera en varas sammansättning med avseende på huvudkomponenter samt eventuella föroreningar och som kan analysera nedbrytningsprodukter som bildas, användning, destruktion eller annan nedbrytning av kemiska ämnen; vidare en syntes-kemisk enhet, som kan syntetisera de ämnen som analytikerna och biologerna behöver för att fullfölja undersökningarna; samt en biologisk enhet som kan studera ämnens biologiska nedbrytning i olika system i den yttre och inre miljön och som kan studera den biologiska effekten av eventuella hälso- och miljöfarliga ämnen i olika system (av särskild vikt är då långtidseffekter, såsom påverkan av olika organismers ämnesomsättning, genetiska effekter ledande till cancer samt ämnens tendens att upplagras i delar av miljön). Den forskande personalen bör vara vetenskapligt skolad och helst ha dokumenterad tvärvetenskaplig skicklighet. För att upprätthålla den vetenskapliga kompetensen, bör de anställda forskarna ha skyldighet och rättighet att bedriva grundforskning inom sina vetenskapliga områden. Laboratoriet bör förslagsvis omfatta ca 60 anställda, varav 50 kan vara laboratoriepersonal medan resterande 10 krävs för administrativa och underhållande funktioner. Undersökningslaboratoriet bör endast vara ett rådgivande organ. Råden från laboratoriets forskare bör vara offentliga. Detta undersökningslaboratorium kan givetvis inte lösa alla problem, men det kan starkt bidraga till att rensa miljön. Med den uppbyggnad av det särskilda laboratoriet som vi föreslår följer a. att svenska myndigheter och svensk industri får tillgång till avancerade opartiska undersökningsmöjligheter, b. att svenska myndigheter får tillgång till personer som opartiskt kan bedöma värdet och betydelsen av undersökningar från annat håll, som myndigheterna använder som utredningsmaterial, c. att den vetenskapliga litteraturen följs av forskande personer, d. att kompetenta forskare inte utnyttjas för rutinundersökningar. Vi föreslår således att hos Kungl. Maj:t begär förslag om inrättande av ett undersökningslaboratorium med förslagsvis den av oss skisserade uppläggningen. Vi vill understryka att gifterna i miljön måste betraktas som det svåraste av alla miljöproblem, att vi måste få effektiva möjligheter att stoppa hälso- och miljöfarliga ämnen, att detta kräver effektiva laboratorieresurser och att det förslag som lämnas i propositionen i detta avseende är otillräckligt. Med hänvisning till det anförda hemställer vi A. att hos Kungl. 1. att en angelägenhetsgradering görs upp som anger vilka ämnesgrupper som i första hand bör kontrolleras med avseende på hälso- och miljöfarlighet, 2. att föreskrifter utfärdas om vilka krav som bör ställas på testmetoder etc. vid kontroll som utförs utomlands, 3. att miljökontrollutredningen måtte få i uppdrag att framlägga förslag till organisation av ett datorbaserat litteratursökningssystem inom området för hälso- och miljöfarliga ämnen, 4. att miljökontrollmyndigheten får tillräckliga ekonomiska och personella resurser för att följa den vetenskapliga litteraturen inom ansvarsområdet, 5. att förslag om inrättandet av ett centralt undersökningslaboratorium med förslagsvis den i motionen angivna inriktningen föreläggs , B. att till Kungl. Maj:t som sin mening ger till känna vad i motionen säges angående redovisning av miljökontrollmyndighetens beslut, samt C. att hos Kungl. Maj :t anhåller om förslag till ändring i § 19 i den föreslagna lagen om hälso- och miljöfarliga varor, i syfte att vidga kretsen av besvärsberättigade i enlighet med vad i motionen anförts. GOTAB 73 3479 S 1973