ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FW021872 · 1973-04-13 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:90 med förslag till ny regeringsform och ny riksdagsordning m. m. I förslaget till ny regeringsform 10 kap. 2 § föreskrivs bl. a. att regeringen ej får ingå för riket bindande internationell överenskommelse utan att har godkänt denna, om överenskommelsen förutsätter att lag ändras eller upphävs eller att ny lag stiftas eller om den i övrigt gäller ämne i vilket skall besluta. Regeringen får ej heller i annat fall ingå för riket bindande internationell överenskommelse utan att har godkänt denna, om överenskommelsen är av större vikt. Enligt förslaget kan dock regeringen underlåta att inhämta godkännande av överenskommelsen, om rikets intresse kräver det. Formuleringen om rikets intresse kräver det överensstämmer med vad som gäller . Trots detta anser jag att bestämmelsen är alltför vag. Vad som torde åsyftas är de fall då tiden inte medger att beslutar. Jag föreslår följande formulering: Regeringen kan dock underlåta att inhämta godkännande av överenskommelsen, om beslut av hänsyn till rikets intresse inte kan avvaktas. Med hänvisning till det anförda hemställs att vid behandlingen av propositionen 1973:90 forsin del antar följande lydelse av 10 kap. 2 § tredje stycket regeringsformen: Regeringen får ej heller i annat fall än som avses i första stycket ingå för riket bindande internationell överenskommelse utan att har godkänt denna, om överenskommelsen är av större vikt. Regeringen kan dock underlåta att inhämta godkännande av överenskommelsen om beslut av hänsyn till rikets intresse inte kan avvaktas.
mot · FW021874 · 1973-04-13 00:00:00 — Regeringen äger medgiva ändring i vad som har föreskrivits i testamente, donationsbrev, stiftelseurkund eller annan sådan handling, om föreskriften ej längre kan tillämpas eller eljest synnerliga skäl till ändring föreligger. (Propositionen 13 §) Regeringen får äga rum. Den som är eller har varit statsråd får fallas till ansvar för brott i utövningen av statsrådstjänsten endast om han därigenom har åsidosatt sin tjänsteplikt. Åtal beslutas av och prövas av högsta domstolen. 2 Förslag till Riksdagsordning Budgetåret börjar april månad. Annan proposition angående anslag för det närmast följande budgetåret skall avlämnas , såvida regeringen icke finner att propositionens behandling kan uppskjutas till följande . Propositionen med planen redovisas. Annan proposition än sådan som avses i 2 § skall avlämnas , om regeringen anser att propositionen bör behandlas under pågående . Bestämmelserna i 2 § andra stycket och 3 § om den tid då proposition skall avlämnas gäller endast vid lagtima som enligt 1 kapitlet 4 § skall avslutas . 1. om budgetpropositionen med stöd av 2 § har avlämnats efter ; 2. i fråga om proposition varigenom regeringen enligt grundlag eller annan lag för prövning underställer en utfärdad förordning; 3. om har medgivit undantag innan propositionen avlämnas; 4. om regeringen anser att propositionen måste behandlas skyndsamt och medgivande från icke kan avvaktas utan avsevärt men. Framställning från regeringen om medgivande att få avlämna proposition efter utgången av föreskriven tid göres i skrivelse till . Skrivelsen anmäles i kammaren så snart den har kommit till handa och hänvisas därefter till talmanskonferensen för yttrande. Frågan om medgivande tages upp på föredragningslistan till sammanträde med kammaren vid vilket den skall avgöras. Utskott sammanträder första gången på kallelse av talmannen efter valet. Därefter sammanträder utskottet på kallelse av ordföranden. För ändamål som säges i 9 kap. 4 § regeringsformen kan finansutskottet sammankallas också på begäran av regeringen. Kallelse utfärdas därvid av talmannen. Personlig kallelse skall utgå till samtliga ledamöter och suppleanter. Kallelse bör om möjligt anslås i senast sammanträdet och införas i en eller flera dagliga tidningar. Utskott skall är närvarande. Sammanträde för inhämtande av upplysningar eller yttrande som säges i 10 § skall dock vara offentligt, därest detta begäres av en tredjedel av ledamöterna i utskottet. () () () () () () () N. () PER () G. () GOTAB 73 3734 S 1973
mot · FW021877 · 1973-04-13 00:00:00 — i anledning av Kungl. Majds proposition 1973:90 med förslag till ny regeringsform och ny riksdagsordning m. m. Enligt 72 § riksdagsordningen utser tolv revisorer att enligt särskild instruktion granska statsverkets tillstånd, styrelse och förvaltning. Av annan författningstext framgår att den officiella benämningen på dessa revisorer är revisorer. I sitt föregående år avgivna betänkande med förslag till ny regeringsform och ny riksdagsordning har grundlagberedningen inte förutsatt någon ändring härutinnan. Revisorerna själva har emellertid i remissyttrande över beredningens betänkande föreslagit, att de i fortsättningen skall kallas statsrevisorer. Till stöd härför har revisorerna anfört följande. Liksom i 72 § gällande riksdagsordning talas i 11 kap. 7 § förslaget till ny regeringsform om revisorer. 1 andra sammanhang använder grundlagberedningen benämningen revisorer, vilket ju är revisorernas officiella beteckning. Denna beteckning är emellertid oklar i så måtto som den kan föranleda missuppfattningen, att den av revisorerna bedrivna verksamheten avser en granskning enbart av egen förvaltning. Det är vidare lätt att förväxla riksdagsrevisorerna med riksrevisorerna, en benämning som allt oftare brukas om eller dess granskningspersonal. Med hänsyn härtill synes revisorer i fortsättningen böra kallas statsrevisorerna, en benämning som har gammal hävd och därtill ger ett bättre uttryck för verksamhetens syfte och karaktär. Genom en sådan namnändring skulle det vidare bli möjligt att tillgodose det praktiska behovet av en kort och koncentrerad beteckning på den institution som revisorerna har ledningen för. Den långa och något otympliga benämningen revisorer och deras kansli skulle nämligen då kunna ersättas av det enda ordet statsrevisionen. I propositionen 1973:90 med förslag till ny regeringsform och ny riksdagsordning m. m. har föredragande departementschefen, såvitt nu är i fråga, förklarat sig inte vara beredd att frångå grundlagberedningens förslag. Någon motivering för sin ståndpunkt har departementschefen inte lämnat. Då de av revisorer anförda skälen för en namnändring måste anses bärande, hemställer jag att beslutar a) att 12 kap. 7 § i den nya regeringsformen skall ha följande lydelse: väljer inom sig statsrevisorer att granska den statliga verksamheten. kan besluta att revisorernas granskning skall omfatta också annan verksamhet. Statsrevisorerna får enligt bestämmelser i lag infordra handlingar, uppgifter och yttranden som behövs för granskningen. Närmare bestämmelser om statsrevisorerna finns i riksdagsordningen. b) att 8 kap. 11 § i den nya riksdagsordningen skall ha följande lydelse: Statsrevisorerna skall vara tolv. De väljes för valperiod. väljer bland statsrevisorerna en ordförande och en eller flera vice ordförande. Ordföranden och varje vice ordförande väljes för sig. c) att i överensstämmelse härmed benämningen statsrevisorer skall användas också i annan författningstext vari revisorer avses.
mot · FW021882 · 1973-04-12 00:00:00 — Motioner nr 18821884 är 1973 i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:90 med förslag till ny regeringsform och ny riksdagsordning m. m. I 8 kap. 6 § i förslaget till regeringsform återfinnes en bestämmelse om viss delegering av nuvarande exklusiva beskattningsrätt. Sålunda förordar Kungl. Maj:t, att finans- och skatteutskotten såsom en enhet och efter förslag av regeringen , då ej är samlad, skall kunna med stöd av särskild i lag given fullmakt besluta om vissa ändringar av sådana skatter, som ej särskilt nämns i lagförslagets text. Av departementschefens utförliga motivering framgår att förslaget främst bör ses mot bakgrund av regeringens önskan att skaffa sig ett nytt och enligt regeringens mening viktigt redskap för att bedriva en aktiv konjunkturpolitik i ett ekonomiskt högt utvecklat samhälle. Härigenom anser sig departementschefen uppnå det resultatet att en skattefråga kan behandlas med kort varsel, snabbt och i obundna former. Eftersom det gemensamma utskottet i ett demokratiskt valt parlament, som det svenska, förutsättes ha en sådan sammansättning att regeringen kan påräkna godkännande av sitt skatteförslag, har naturligtvis departementschefen goda skäl för sitt resonemang om snabb behandling i obundna former. Emellertid kan det också på goda grunder hävdas, att ett snabbt och i obundna former fattat skattebeslut inte har föregåtts av någon genomlysning av förslaget i form av sådan offentlig debatt som normalt föres innan enligt nuvarande regler beslutar i skattefrågor. Enligt min åsikt kan de eventuella, och i så fall rent marginella, vinster med avseende på hamstring och liknande företeelser, som en delegering resulterar i, under inga förhållanden uppväga de nackdelar av skilda slag som förslagets förverkligande skulle medföra. Den offentliga debatten om sådana pålagor som skatter synes mig helt omistlig i ett demokratiskt samhälle av västerländsk modell. Ett frångående av urgamla och tidigare aldrig på allvar ifrågasatta exklusiva beskattningsrätt vore ägnat att i medborgarnas ögon på ett farligt sätt reducera centrala roll i samhället som deras ombud och deras värn mot överhetens godtycke. Med anledning av det anförda och då Kungl. Maj:t inte heller i övrigt synes ha tillfredsställande motiverat förslaget om delegering av rätt att beskatta folk hemställer jag att måtte besluta att inte godkänna 8 kap. 6 § i förslaget till ny regeringsform.
mot · FW021883 · 1973-04-13 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:90 med förslag till ny regeringsform och ny riksdagsordning m. m. Stadgandet i 2 kap. 3 § i förslaget till regeringsform synes inte innebära någon acceptabel garanti för att den, som frånhändes sin egendom, erhåller rimlig ersättning. Följande lydelse vore ett bättre skydd för den enskilde: Enskild skall vara tillförsäkrad omedelbar ersättning i penningar enligt grunder som bestämmes i lag för det fall att hans egendom tages i anspråk genom expropriation eller annat sådant förfogande. För att inte den enskildes rätt till ersättning emellertid skall bli illusorisk är det nödvändigt, att en bestämmelse tillfogas som såvitt möjligt preciserar de lagliga grunderna för ersättningens fastställande. Principen bör vara att den faktiska förlusten, i den mån den kan uppskattas och uttryckas i ekonomiska termer, skall till fullo ersättas. På vederbörande utskott torde få ankomma att utarbeta erforderlig författningstext. Åberopande det anförda hemställer jag att måtte besluta 1. att § 3 skall ha den ovan citerade lydelsen, 2. att § 3 kompletteras med en bestämmelse innehållande regler avsedda att definiera de principer enligt vilka den enskilde skall erhålla full ersättning för den lidna förlusten.
mot · FW021886 · 1973-04-13 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:90 med förslag till ny regeringsform och ny riksdagsordning m. m. I fråga om avgivande av interpellationer föreslås i propositionen den förenklingen (tilläggsbestämmelse 6.1.2 till RO) att interpellation skall ingivas till kammarkansliet och icke som framställas i kammaren. Detta är en värdefull förenkling. En ytterligare förenkling av kammararbetet skulle kunna åstadkommas om bestämmelsen att interpellation skall godkännas av kunde slopas. Framställan av interpellation bör givetvis kunna vägras endast då framställan strider mot RF eller RO. Detta bör emellertid kunna avgöras av talmannen. Samma regler bör således i detta avseende gälla för interpellationer och frågor. Någon särskild bestämmelse om att i plenum skall avgöra huruvida interpellation eller fråga får framställas bör därför ej finnas. Med anledning av vad jag här anfört hemställes 1. att 6 kap. 1 § första stycket i riksdagsordningen får följande lydelse: Interpellation skall ha bestämt innehåll och vara försedd med motivering. Interpellation bör väckas endast i angelägenhet av större allmänt intresse., 2. att tilläggsbestämmelsen 6.1.1 till riksdagsordningen får följande lydelse: Interpellation ingives till kammarkansliet och anmäles av talmannen vid närmast följande sammanträde med kammaren. 3 sami Nr 1886-1895
mot · FW021887 · 1973-04-13 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:90 med förslag till ny regeringsform och ny riksdagsordning m. m. I förslaget till ny riksdagsordning 3 kap. 10-11 §§ anges motionstiden , dvs. samma som den längsta motionstiden enligt gällande bestämmelser. I vissa fall kan starka motiv anföras för längre motionstid än . Om en proposition omfattar t. ex. 900 sidor text, varav omkring hälften utgöres av tidigare inte offentliggjort material, är det uppenbart att en noggrann behandling kräver mer än 15 dagars motionstid. I dessa fall torde dock en motionstid om cirka en månad vara tillfredsställande. Väsentligt kan erfordras för en typ av propositioner som kan komma att bli aktuell , nämligen propositioner med förslag till långsiktsplaner för stora samhällssektorer. Enighet råder om att måste få ökade möjligheter att påverka inriktningen av den långsiktiga planeringen av den statliga verksamheten. En form för sådan parlamentarisk medverkan i planeringsarbetet är att föreläggs propositioner som redovisar långsiktsplaner. För att ledamöter verkligen skall ges tillfälle att tränga in i sakmaterialet kan motionstiden behöva förlängas . Kanske kan ett system utvecklas där en gång per mandatperiod får tillfälle att styra inriktningen av en planering med perspektiv. Härvid kan propositionerna läggas fram i början av och motionstiden löpa till höstriksdagens början. För att en snabb utveckling av arbetsmöjligheter, t. ex. avseende den långsiktiga planeringen, inte skall hindras bör i riksdagsordningen 3 kap. 11 § öppnas en möjlighet till avsevärt förlängd motionstid i särskilda fall. En närmare reglering kan sedan ske i tilläggsbestämmelser. 11 § andra stycket bör därför kompletteras med: kan i särskilda ärenden besluta om längre motionstid. Med hänvisning till det anförda hemställer jag att vid behandlingen av propositionen 1973:90 antar förslaget till ny riksdagsordning 3 kap. 11 § med tillägg till andra stycket av meningen: kan i särskilda ärenden besluta om längre motionstid.
mot · FW021888 · 1973-04-13 00:00:00 — av i m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:90 med förslag till ny regeringsform och ny riksdagsordning m. m. I förslaget till ny riksdagsordning, tilläggsbestämmelse 4.11.2, uttalas att utskott får sammanträda med kammaren om behandlingen i kammaren avser annat än ärendes avgörande eller val och utskottet i förväg har medgivit det genom enhälligt beslut. Utskottssammanträde skall alltså kunna pågå med interpellations- eller frågedebatter i kammaren. Detta innebär att redan i författningstexten sådana debatter förutsättes vara mindre väsentliga än ärendebehandling. För en enskild riksdagsledamot kan tillämpning av denna bestämmelse leda till att ett utskottssammanträde sammanfaller med en fråge- eller interpellationsdebatt som ledamoten skall delta i. Eftersom exakt tidpunkt för en debatt sällan kan förutsägas, räcker inte förbehållet att utskottet i förväg och enigt skall besluta om sammanträde med viss kammarförhandling. Även i fortsättningen bör därför riksdagsarbetet planeras så att utskott och kammaren inte sammanträder . Med hänvisning till det anförda hemställer jag att vid behandlingen av prop. 1973:90 beslutar att avslå förslaget till tilläggsbestämmelse 4.11.2 till riksdagsordningen. () ( )
mot · FW021891 · 1973-04-13 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:90 med förslag till ny regeringsform och ny riksdagsordning m. m. En författning skall reglera formerna för utövande av statsstyrelsen. Politikens innehåll bör däremot normalt icke anges i grundlagen. Det kan därför ifrågasättas om en rättighetsförklaring av målsättningskaraktär innehållande vissa portalstadganden bör införas i grundlagen utan att någon form av särskilda regler för skydd av rättigheterna införes. Kap. 2 i den föreslagna regeringsformen är från dessa utgångspunkter principiellt otillfredsställande. Något faktiskt skydd för de uppräknade rättigheterna finns icke, och portalstadgandena i §§ 1-3 ter sig relativt godtyckliga genom att vissa rättigheter av allmän karaktär medtagits och vissa utlämnats. Det senare gäller t. ex. rätten till bostad och till adekvat vård. Om man på allvar vill skapa skydd för de mänskliga rättigheterna är det därför enligt min mening nödvändigt att göra en översyn av kap. 2 i RF både med hänsyn till innehållet i rättighetsstadgandena och med hänsyn till möjligheten att skapa ett författningsreglerat skydd för rättigheterna. Flera olika förslag har förts fram med syfte att skapa ett effektivt grundlagsskydd för de medborgerliga rättigheterna. Dessa återges i propositionen (s. 192 och framåt). Man kan tänka sig att lagar som inskränker rättigheterna skall beslutas på annat sätt än övriga lagar, t. ex. med kvalificerad majoritet eller genom någon form av upprepade beslut. Om man uppställer krav på särskild procedur vid stiftande av lagar som inskränker de i grundlagen angivna rättigheterna, måste emellertid dessa inskränkningar redan i grundlagen vara preciserade till sitt syfte. Annars riskerar man omfattande tvistigheter om huruvida en lag innehåller bestämmelser som inskränker de grundlagsfästa rättigheterna eller ej. Erfarenheterna från utländska författningar visar att en beskrivning av syftena bakom de inskränkningar av de grundlagsfästa rättigheterna som skall få göras genom lag sannolikt blir ganska omfattande och komplicerade. F. n. saknas underlag för en sådan beskrivning, även om den delvis kan göras med utgångspunkt i vissa av biträdda internationella konventioner. Det är emellertid enligt min mening uppenbart att ett beslut om en grundlagsfäst rättighetsförklaring icke kan fattas på grundval av det material som tillhandahålles i propositionen. Om utskottet inte kan utarbeta en ny lagtext som uppfyller bl. a. kraven ovan bör hela detta problemkomplex bli föremål för fortsatt utredningsarbete. 1. att avslår proposition nr 90 med förslag till ny regeringsform ivad avser 2 kap. §§ 13, 2. att i skrivelse till Kungl. Maj:t begär utredning om utformningen av regeringsformens rättighetsavsnitt.
mot · FW021897 · 1973-04-24 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:72 med förslag till lag om ändring i lagen (1916:156) om vissa inskränkningar i rätten att förvärva fast egendom eller gruva eller aktier i vissa bolag, m. m. I propositionen 1973:72 klargörs inledningsvis den snabbt ökande internationaliseringen av svenskt näringsliv i form av direkt utlandsägande av svenska företag. Mot denna bakgrund föreslås vidgade möjligheter till etableringskontroll över utlandsförvärv i utöver vad lag om vissa inskränkningar i rätten att förvärva fast egendom m. m. innebär i nuvarande form. Det finns anledning att välkomna denna vidgade etableringskontroll, som efter hand blivit alltmer nödvändig. Genom föreslagen provisorisk lagstiftning skulle prövning av tillstånd att få ändra eller upphäva s. k. utlänningsklausul i bolagsordning kunna innefatta också bedömning av huruvida förvärvet strider mot allmänt intresse. I sådant fall skulle tillstånd kunna vägras. Det synes välgrundat, att sådan möjlighet tillkommer vid tillståndsprövningen liksom att möjligheterna till indirekt etablering via annan juridisk person elimineras. Mot denna bakgrund förefaller det inte motiverat att göra undantag för fusion enligt 174 § aktiebolagslagen. Någon närmare förklaring till detta fortsatta undantag ges ej i propositionen. Eftersom det föreliggande förslaget anmäls som provisorisk lagstiftning kan knappast beredningen av förslaget till ny aktiebolagslag utgöra något hinder. Det finns anledning att pröva tillståndsfrågan utifrån propositionens huvudlinje även när en fusion mellan moderbolag och dotterbolag är aktuell. Det är f. ö. den vanligaste formen av fusioner enligt AL och går till så att ett aktiebolag som önskar fusion med ett annat förvärvar aktierna i detta eller åtminstone av dem och resten genom tvångsförvärv. Skulle tvångsförvärvet inte lyckas finns möjligheten till fusion genom bolagstämmobeslut med viss kvarstående splittring av aktierna i det överlåtande bolaget. Naturligtvis kan ett starkt utlandsintresse också denna väg tillföras svenskt näringsliv i strid med allmänt intresse. Därför bör undantaget för fusioner enligt 174 § AL avlägsnas. Det torde få ankomma på vederbörande utskott att göra de smärre ändringar i föreliggande lagförslag som detta föranleder. Med hänvisning till vad som anförts hemställes att vid behandlingen av Kungl. Maj:ts proposition 1973:72 beslutar att ur inskränkningslagens § 18 avlägsna undantaget för fusion enligt 174 § aktiebolagslagen.
mot · FW021898 · 1973-04-24 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:72 med förslag till lag om ändring i lagen (1916:156) om vissa inskränkningar i rätten att förvärva fast egendom eller gruva eller aktier i vissa bolag, m. m. Genom bifall till Kungl. Maj:ts i proposition 1973:72 framlagda förslag skaffar sig samhället ett i och för sig välbehövligt instrument, med vars hjälp man kan förhindra att utländska intressenter vinner kontroll över svenska företag. Etableringskontrollen utvidgas därmed till att avse i princip alla svenska företag som driver rörelse inom landet men motiveras med önskemålet att förhindra ett utländskt övertagande, som skulle vara oförenligt med väsentliga inhemska intressen. Den kraftigt ökade utländska etableringen på svensk botten inte minst inom livsmedelssektorn har till följd av det för näringslivet ogynnsamma klimatet i visserligen något dämpats, men behovet av sådana regler som föreslås är dock uppenbart. Föredragande statsrådet framhåller, att lagstiftningsförslaget är att betrakta som ett provisorium och att en översyn av lag erfordras. Denna översyn beräknas dock ta avsevärd tid. Under sådana förhållanden synes det väsentligt att ett system åstadkommes, med vars hjälp samhället får en praktisk möjlighet att genom köp eller på annat ändamålsenligt sätt intervenera i syfte att hindra en företagsnedläggning, om ägaren av de skäl, som föranlett framläggandet av proposition nr 72, vägras rätten att överlåta rörelsen till utländska intressenter. En liknande interventionsmöjlighet torde samhället ha behov av även i andra sammanhang än de nu aktuella. Åberopande det anförda föreslår jag 1. att bifaller Kungl. Maj:ts proposition 1973:72, samt 2. att i skrivelse till Kungl. Maj:t hemställer om förslag ägnat att möjliggöra samhällelig intervention i syfte att dels förhindra företagsnedläggning, då sådan skulle innebära betydande arbetslöshet eller annan allvarlig olägenhet, dels i rimlig omfattning hålla ägaren skadeslös.