mot · FW022057 · 1973-10-30 00:00:00 — i anledning av Kungl. Majrts proposition 1973:141 med förslag till lag om ändring i miljöskyddslagen (1969:387). Miljöskyddslagen intar en central plats i miljölagstiftningen. Grundtanken i denna lag är att miljöstörningar skall förebyggas så långt detta är möjligt. a. får vissa slag av fabriker och andra inrättningar inte anläggas utan tillstånd eller dispens. Vid den prövning som då sker fastställs villkor för verksamheten. I propositionen 1973:141 föreslås en uppmjukning av lagen. , och länsstyrelserna skall enligt förslaget få rätt att medge att vissa arbeten skall kunna påbörjas fastän frågan om tillstånd eller dispens inte prövats slutligt, s. k. igångsättningstillstånd. Vi anser detta vara ett avsteg från en mycket väsentlig princip i hela miljöskyddslagstiftningen. Det betyder att de tillståndsbeviljande myndigheterna i praktiken ofta vid sin slutgiltiga prövning blir låsta av de stora investeringsbelopp m. m. som redan nedlagts. Därmed kan anläggningar, vilka vid en förhandsprövning skulle ha underkänts, i vissa fall tänkas komma att vara i drift under årtionde efter årtionde med allvarliga miljöverkningar för många människor. Uttalanden i propositionen om att tillstånd endast skall ges uppenbara fall är inte till fyllest, eftersom just en grundlig tillståndsprövning kan innebära att nya, väsentliga synpunkter framkommer på en anläggning. Vi anser inte att de praktiska vinster som nås genom lagförslaget är av sådan betydelse att de motiverar en lagändring. I stället bör ökade resurser ges åt berörda myndigheter, så att en snabbare, definitiv handläggning av angelägna ärenden kan ske och ge ökad styrka åt miljöskyddsarbetet. Förslaget innebär att respekten för denna väsentliga lagstiftning ytterligare undergrävs. Vi vill erinra om att brott mot lagen förekommit bl. a. genom att byggnadsarbeten påbörjats innan någon miljöskyddsprövning skett utan att detta beivrats. Det nu föreliggande förslaget är ett tecken på bristande planering hos sökandena och otillräcklig kapacitet hos myndigheterna. Då är det dessa missförhållanden som bör ändras, inte miljöskyddslagen som skall urholkas. Lagändringen är principiellt sett en eftergift för en tendens som är riskabel. Propositionen bör därför i denna del avslås. Vi vill i detta sammanhang ytterligare beröra frågan om lagens effektivitet. Förslaget i propositionen att tillsynsmyndighet skall kunna föreskriva att undersökning av verksamheten och dess verkningar skall kunna utföras av annan än den som utövar verksamheten och på dennes bekostnad innebär en förstärkning. Vi vill inte ifrågasätta att flertalet utövare av miljöfarlig verksamhet känner ett ansvar för miljön och följer de föreskrifter som lagts fast. Men det har förekommit att utövare av miljöfarlig verksamhet åsidosatt de villkor för verksamheten som utfärdats. Självfallet kan genom tekniska fel, olyckshändelser etc. utsläppen bli större än vad som avsetts. Men man kan inte helt bortse från möjligheten av att en utövare av miljöfarlig verksamhet avsiktligt av ekonomiska skäl överträder villkoren. Med tanke på risken för stora, kalkylerade brott, där många människors hälsa sätts på spel, är det inte rimligt att tillsynsmyndigheten inte har skyldighet att till åtal anmäla flagranta överskridanden av de utsläpp som högst tillåtits. Tillsyn utövas visserligen. Råd och anvisningar kan meddelas för att motverka olägenheterna. kan förordna om rättelse på tillståndshavarens bekostnad eller förelägga honom att själv vidtaga rättelse. Vite kan också utsättas. Preskriptionstiden för brott mot miljölagstiftningen är , vilket med tanke på svårigheterna att kontrollera och övervaka kan synas kort, och erfarenheten visar att tiden inte alltid är tillräcklig. Vid åtminstone ett tillfälle har frågan om åtal mot en större industri varit aktuell. har numera möjlighet men inte skyldighet att till åklagare rapportera brott mot miljölagstiftningen. Det väsentliga är naturligtvis inte i och för sig att få åtal och straff utan att få förbättrade reningsanläggningar och begränsning av utsläppen. I förebyggande syfte är det emellertid enligt vår mening angeläget att bl. a. befogenheter att gripa in mot miljöfarlig verksamhet förstärks, oavsett om denna baseras på miljöskyddslagstiftningen, hälsovårdsstadgan eller annan miljölagstiftning. Detta kan förslagsvis ske genom att ges skyldighet att till åklagare rapportera brott mot miljölagstiftningen i de fall där skadorna genom utsläppen är till betydande men för miljön genom att ålagda utsläppsbegränsningar länge eller väsentligt överskridits. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi att 1. avslår propositionen 1973:141 i de delar den avser igångsättningstillstånd, 2. hos Kungl. Maj:t begär förslag om skärpt lagstiftning i syfte att beivra brott mot miljölagstiftningen i enlighet med vad i motionen anförts.