mot · FW02932 · 1973-01-26 00:00:00 — Samhället har här en utomordentligt god möjlighet att främja återanvänding genom att låta sina tillsynsorgan (naturvårdsenheter och hälsovårdsnämnder) bli icke blott övervakningsorgan utan också serviceorgan för aktiv information och rådgivning till avfallslämnarna. Även med en långt driven återvinningsverksamhet kommer huvuddelen av vårt avfall att finnas kvar just som avfall. Hanteringen av detta avfall regleras genom olika lagar. Dessa är bl. a. miljöskyddslagen, naturvårdslagen, hälsovårdsordningen samt renhållningslagen. Särskild lagstiftning väntas i fråga om omhändertagandet av olika specialavfall som anses innebära betydande risker för samhället. Åtskillig kritik kan riktas mot dagens kommunala avfallshantering. Kortsiktiga ekonomiska bedömningar ligger ofta till grund för beslut om destruktionsmetoder. Soptippar och förbränningsanordningar har tillkommit utan att alternativa förslag om kompostering beaktats från samhällsekonomisk synpunkt. Från miljövårdssynpunkt är samkompostering av sopor och avlopps slam den bästa metoden att lösa avfallsproblemen. Komposteringen bör då ske tillsammans med reningsslam, vars innehåll av kväve erfordras i processen. Härigenom löses dessutom ytterligare ett avfallsproblem. Fördelarna med kompost som slutprodukt är stora. Hushållsavfallet och slammet har ett visst innehåll av växtnäringsämnena kväve, fosfor och kalium, vilka stannar i komposten. Metoden producerar en hygieniskt invändingsfri humusrik produkt, vars jordförbättrande egenskaper, mullhalt, kan bli av betydelse inte minst för det kreaturslösa jordbruket. Den nybildade stiftelsen återvinning och har beslutat att starta komposteringsförsök med det avfall som återstår sedan tidningar, glas och metall avskiljts. Supra, som tillsammans med , Persöner och PLM ingår i stiftelsen, kommer att prova kompostens egenskaper genom jordbruksförsök. Det är särskilt glädjande att STU och planerar en utredning om kompostering av avfall. Denna utredning tycks dock begränsas till frågeställningen huruvida några risker finns förenade med användningen av komposten och hur sådana eventuella risker skall undanröjas. Kvar står de stora problemen med tillförsel av avfallet och i än högre grad hur slutprodukten skall finna avsättning. Vi föreslår därför att denna undersökning utvidgas till att omfatta också den senare frågeställningen, eftersom dess lösande är av avgörande betydelse för den framtida lönsamheten vid kompostering. Återvinning får inte bli ett självändamål i så måtto att man bortser från att de återvunna produkterna måste få avsättning. Vårt konsumtionsmönster har i alltför hög grad medfört att konsumenterna i sin efterfrågan ställer onödigt höga krav på många varor. Åtskilliga produkter som bygger på återanvänt material kommer att ha ett enklare utförande än sådana av nya råvaror - för andra kommer kvaliteterna att vara likvärdiga. Det finns olika sätt att öka efterfrågan på återvinningsprodukter. Det mest effektiva torde vara priset, och i de fall kostnaderna för materialets framställning blir lägre vid återanvändning kan därmed efterfrågan på sådant material öka. I många fall är emellertid hanteringskostnaderna så höga att återanvändningen inte innebär någon kostnadsbesparing vid framställningen, om man ensidigt betraktar produkten eller materialet i fråga. Vi har förut dock påpekat vikten av att återanvändningen måste ses i ett större samhällsekonomiskt sammanhang och att hanteringskostnaden måste bedömas i relation till kostnaderna vid avfallsdestruktion. Ett annat sätt att öka efterfrågan på produkter framställda av avfallsmaterial är att öka informationen. Det finns ett växande miljömedvetande hos många människor, ett medvetande som bl. a. resulterat i att man reagerat negativt mot slöseriet med våra naturresurser. skulle uppleva tillfredsställelse i vetskapen om att man genom val av produkt kan medverka till att minska detta slöseri. Detta fordrar emellertid att konsumenten får kunskap om att produkten är baserad på återvunnet material, alternativt kan återvinnas. Sådan information skulle kunna lämnas genom att på produkten i fråga fanns ett märke som upplyste om detta förhållande. Vi föreslår därför att får i uppdrag att tillsammans med berörda producenter söka åstadkomma ett sådant märke och fastställa villkoren för dess användande. Även producenterna borde i högre grad än som är fallet lägga återvinningssynpunkter på sin produktion. Åtskilliga matriklar och skrivmaterial framställs av papper med plastpärmar. Detta omöjliggör en återanvändning eftersom avlägsnandet av pärmarna skulle ställa sig alltför dyrbart. Många sådana exempel finns. Man skulle kunna tänka sig ett råd där erforderlig återvinningsexpertis fanns tillgänglig och dit producenterna kunde vända sig för att få synpunkter på utformningen av sina produkter och därigenom underlätta materialets recirkulation. Staten och kommunerna är de största upphandlarna i vårt land. Militärförband, statliga verk och skolor upphandlar enorma kvantiteter av bl. a. papper. En ökad efterfrågan från samhällets sida på produkter framställda av återvunnet material skulle skapa stora förutsättningar att öka sådan produktion. Vi föreslår därför att Kungl. Maj:t låter utreda möjligheten att för statlig och upphandling utarbeta regler som syftar till att i större utsträckning använda produkter som ställer sig fördelaktiga från återvinningssynpunkt. Den existerande processindustrin representerar ett stort kunnande- och anläggningskapital. Många av återvinningsproblemen kommer säkerligen att lösas inom ramen för dess resurser. I andra fall kommer nya resurser att tillskapas. I båda fallen är det viktigt att resurserna får möjligheter till säker utvecklingsbar verksamhet. eller samhälle gagnas av att insamling och återvinning av avfall splittras på alltför små enheter. Varje enhet bör ha tillräckligt omfång för att klara de krav som avfallets natur och miljöskyddet ställer inom den sektor där den arbetar. För att nå resultat inom rimlig tid måste staten genom och länsstyrelserna på ett konkret sätt verka för att samlande lösningar kommer till stånd. Viktigast är att få till stånd översiktliga transportkalkyler och kalkyler över den totala samhällsekonomiska kostnaden för sophantering och återvinning. Det gäller speciellt att beakta fördelningen av arbete och kostnader mellan samhälle, hanterare, hushåll och återvinningsindustri. suboptimeras det friskt över hela linjen, och de kommunala kostnaderna åker i höjden. Det kommunala renhållningsmonopolet får inte leda till stelbenthet och försvåra en vettig arbetsfördelning i syfte att få en lägre totalkostnad för samhället. Det kommunala renhållningsmonopolet ställer också kommunerna i vissa fall inför svåra ställningstaganden när det gäller att avgöra i vad mån visst avfall kan anses som industriavfall eller bör falla inom ramen för kommunens renhållningsansvar. Dessa frågor bör enligt vår åsikt utredas, och vi föreslår att Kungl. Maj:t tillsätter en utredning med uppdrag att lägga fram förslag om hur den framtida hanteringen av hushållssopor skall kunna ske med hänsynstagande till ökad återvinning. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos Kungl. 1. att aktivit medverkar för att initiera försöksverksamhet med separering av hushållssopor, 2. att vid utarbetandet av anvisningar till utformningen av soputrymmen beaktar de ökade krav som kommer att ställas på separering av hushållsavfall, 3. att beslutet om statligt stöd till avfallsbehandling utvidgas till att gälla också sådana anläggningar som uteslutande tillkommer för att öka användningen av returpapper, 4. att beaktar avsättningsproblemen vid undersökningen om samkompostering, 5. att medverkar till att åstadkomma ett märke att åsätta sådana produkter som huvudsakligen tillverkats av återvunnet material, alternativt kan återvinnas, 6. om utarbetandet av sådana anvisningar för statlig och upphandling att användningen av produkter som ställer sig fördelaktiga från återvinningssynpunkt stimuleras, 7. om tillsättandet av en utredning med uppdrag att lägga fram förslag om hur den framtida hanteringen av hushållssopor skall kunna ske med hänsynstagande till det samhällsekonomiska kravet på ökad återvinning. N. () i Trobro GOTAB 73 3204 S 1973