mot · FW021808 · 1973-04-10 00:00:00 — av i m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:41 angående industripolitisk verksorganisation, m. m. Maj:ts proposition 1973:41 angående industripolitisk verksorganisation, ni. m. har förslag framlagts om att en speciell utvecklingsfond skall skapas för att stödja sådana tekniska utvecklingsinsatser som ligger närmast före produktion och marknadsföring av en produkt, exempelvis tillverkning av prototyper. I propositionen sägs att fonden måste vara beredd att ta stora risker och att fondens verksamhet kräver en ingående projektbedömning. Vidare fordras en noggrann uppföljning av projektens vidareutveckling och resultat. Fonden, som skall ge stöd i form av lån med viss garanti, skall enligt propositionens förslag administrativt knytas till det industripolitiska verket men ha en självständig ställning med egen styrelse med verkställande ledamot som handhar de exekutiva funktionerna. Undertecknade delar uppfattningen att det behövs ett förstärkt stöd med detta syfte. Vi anser också att de synpunkter som framförts beträffande fondens verkningssätt, såsom flexibilitet, möjligheter till avtal om olika ersättningsgrunder m. m., är viktiga för att uppfylla syftet. Däremot anser vi att avgörande skäl talar emot att skapa ett nytt organ för att handha fondens uppgifter. Det är i stället, med hänsyn till den verksamhet som fonden skall bedriva, för oss uppenbart att fonden bör förankras hos styrelsen för teknisk utveckling (STU). Propositionen anger visserligen också att det finns skäl som talar för denna lösning men stannar slutligen för förslaget om ett industriverk. Till grund för propositionens förslag ligger en teoretisk modell av ett projektarbete. För sådana arbets- och beslutsprocesser som väsentligen består av i förväg kända moment kan det vara lämpligt att, på sätt som görs i propositionen, dela upp processerna i olika faser, att kartlägga de olika fasernas krav och att slutligen försöka uppfylla dessa krav genom att inrätta specialiserade administrationsinstanser för varje fas i modellen. När det gäller utveckling av nya produkter ger emellertid propositionens modell en starkt missvisande bild av det verkliga skeendet. Utveckling av nya produkter är till sin natur en process med mycket väsentliga inslag av okända moment. Detta gör att man i flertalet fall inte får en enkelriktad och stegvis förlöpande arbetsprocess. Det typiska för detta utvecklingsarbete är att man på grund av uppdykande svårigheter och hinder ofta tvingas gå tillbaka till tidigare steg för nyutveckling på olika punkter även när man nått de faser som i propositionens teoretiska modell framstår som avslutande. Att enligt propositionens förslag inte ta hänsyn till denna mycket viktiga karaktär hos tekniskt utvecklingsarbete vid utformandet av ändamålsenliga former för stöd leder ofelbart till en allvarlig sänkning av stödets effektivitet. Den stora betydelsen av sådana förhållanden underströks också i propositionen 1968:68 i samband med tillskapandet av STU. Vi ser det framförda som så viktigt att det skall fordras exceptionellt starka andra skäl för att inrätta en ny, särskild instans för ett visst steg i utvecklingsprocessen i stället för att påbygga och vidareutveckla den organisation, projektkontakt och erfarenhet som redan finns hos STU. Olämpligheten av att dela upp utvecklingsstöd på olika instanser finns dokumenterad i en omfattande erfarenhet såväl i som i utlandet. I själva verket var detta den viktigaste utgångspunkten vid beslut att 1968 i STU sammanföra de olika statliga organ för utvecklingsstöd som då existerade. I propositionen 1968:68 sägs om detta: Innovationsförloppet har ofta uppfattats som en kedja av relativt artskilda aktiviteter med forskning, tekniskt utvecklingsarbete, exploatering och marknadsföring som de viktigaste länkarna i kedjan. har denna syn på innovationsförloppet alltmer ifrågasatts. Den skarpa gränsdragningen mellan forskningen och andra aktiviteter i innovationsverksamheten anses ha skapat psykologiska och organisatoriska hinder för vidareutveckling av fruktbara idéer i företag och andra utvecklingsinstitutioner. Nackdelarna med att fördela den statliga stödverksamheten på flera organ påtalades i en om svensk forskningspolitik. har den statliga stödverksamheten expanderat ytterligare och problemen har blivit alltmer kännbara. I (departements-)promemorian konstateras, att gränserna mellan de olika organens verksamhet i praktiken ofta torde överskridas, vilket innebär ytterligare oklarheter i kompetensfördelningen. Dessa förhållanden gör enligt promemorian att en bidragssökande kan behöva vända sig till flera organ innan möjligheterna att erhålla stöd till ett projekt kan slutligt bedömas. Det förefaller omöjligt att såsom en organisation av nuvarande slag förutsätter generellt göra en klar uppdelning mellan grundforskning, tillämpad forskning, tekniskt utvecklingsarbete och exploatering i den tekniska utvecklingsverksamheten. En sådan uppdelning är heller inte eftersträvansvärd med hänsyn till att innovationsverksamheten i betydande utsträckning är en integrerad process. De organisatoriska gränserna mellan olika moment i innovationsverksamheten är konstlade och bör därför så långt möjligt elimineras. Vad som i promemorian anförts om kraven på samordning av nuvarande resurser och kravet på en slagkraftig organisation för framtidsplanering och avvägning mellan olika ändamål har mött instämmande från praktiskt taget alla remissinstanser. Den utveckling som följt efter 1968 har ytterligare accentuerat denna strävan mot integration. Detta förhållande har kommit till ett mycket starkt och bestämt uttryck i den av Kungl. omorganisationen av STU, varvid man som motivering för omorganisationen i från industridepartementet till vilken hänvisats i regleringsbrev av anfört: De organisatoriska förändringarna syftar främst till en ökad samordning av styrelsens projektstöd från planering, projektbedömning och uppföljning till exploatering och nyttiggörande av resultat. De erfarenheter som styrelsens nu treåriga verksamhet givit, har visat på behovet av en ökad samordning för att den ekonomiska satsningen skall få ökad effekt. Grundtanken bakom förslaget är därför att styrelsen operativt i huvudsak inom en enhet skall följa upp olika projekt från ett idéstadium fram till ett nyttiggörande, och att inriktningen av styrelsens insatser därvid skall styras av samhällets behov av teknisk utveckling. Av motiveringarna för dessa två omorganisationer framgår mycket tydligt dels att en uppdelning av utvecklingsstöd mellan olika instanser ansetts skadlig, även med hänsyn tagen till att dessa haft samma huvudman och möjligheter till samråd och andra kontakter, dels att man, för att få godtagbar effekt av stödet, måste på ett utomordentligt sammanhållet sätt stödja och följa upp projekten hela vägen från idé till nyttiggörande. Vi kan inte se att propositionen innehåller några väsentliga skäl erfarenhetsmässiga eller andra för att nu bryta dessa principer och återgå till tidigare förhållanden. Som ett skäl för fondens anknytning till industriverket anger propositionen att stödet skall ges med hänsyn till bransch- och sektorsekonomiska konsekvenser, liksom behovet av stöd till mindre och medelstora företag, och att de grundläggande bedömningarna härför skall utarbetas inom industriverket. Om detta kan sägas att man noga bör skilja mellan uppgiften att ange prioriteringar av stödet, med hänsyn till vissa branscher, sektorer och företagsstorlekar, och uppgiften att inom givna ramar och prioriteringar värdera individuella projekt, påverka arbetet på att utveckla dessa samt följa upp resultaten. Kompetensen att göra bedömningar av hur stödet generellt bör inriktas må ligga inom industriverket, och dess intentioner torde lätt kunna överföras till t. ex. STU. Men det betyder inte att industriverket därmed också har den bästa kompetensen att på ett riktigt sätt värdera tekniska utvecklingsprojekt och att driva utvecklingsprojekt vidare med aktiv och noggrann uppföljning. Denna kompetens finns inom STU, dit stödet alltså bör knytas. Vi vill påpeka att genom och inrättandet av de nya styrningsformerna med behovsområden etc. har man skapat just de möjligheter och resurser som behövs för att effektuera önskemål om styrning av stödet mot vissa branscher och sektorer på ett enkelt, smidigt och effektivt sätt. I själva verket har mycket målmedvetna steg tagits för detta i STU:s praktiska handlande. Vid sidan om styrningen via behovsområdena, med dessas direkta anknytning till sociala, industriella och branschmässiga behov, kan nämnas att STU ansvarar för stödet till inte mindre än 15 branschforskningsinstitut med en total budget av 60 milj. kr. Redan detta visar att STU är ett näringspolitiskt instrument med stora branschmässiga insikter och anknytningar. Beträffande stödet till mindre och medelstora företag har en likartad utveckling påbörjats. Åtgärderna beskrivs anslagsframställan från STU och har resulterat i att andelen stöd till mindre och medelstora företag fördubblats /72 till 1972/73 och uppgår nu till av STUs totala stöd till tillverkande företag. Detta hade inte varit möjligt, om inte STU hade byggt upp ett omfattande kontakt- och informationssystem för att nå fram till företagen och stimulera dessa till kontakt med STU. Programmet syftar dessutom till att på flera andra sätt än genom finansiellt stöd underlätta arbetet för innovativa människor inom de mindre företagen. Som exempel kan nämnas den idéinventering som pågår i i samarbete med företagarföreningen eller de fem kontaktsekreterare som anställts för att hjälpa mindre företag att söka rätt på experter och andra resurser vid bl. a. universiteten, som kan hjälpa utvecklingsprojekt framåt. Vi anser att om utvecklingsstöd till mindre och medelstora företag skall ge verkligt god effekt måste det finansiella stödet kompletteras med och inordnas i ett sådant brett program som STU här framgångsrikt har påbörjat. På alla dessa punkter finner vi följaktligen att en anknytning av fonden till STU skulle ge fördelar som klart överväger propositionens skäl för en anknytning till industriverket. Vi förutsätter därvid att fondens stöd i tillämpliga delar på ett effektivt sätt integreras med STU:s övriga projektstöd samt att statsmakterna ger sådana allmänna anvisningar beträffande fondens insatser som man nu gör för insatserna på . Med hänvisning till det anförda hemställer vi att beslutar 1. att den i propositionen 1973:41 nämnda fonden för stöd till industriellt utvecklingsarbete (statens utvecklingsfond) och de för denna avsedda personella och andra resurserna administrativt knyts till styrelsen för teknisk utveckling (STU), 2. att ett rådgivande organ, med i princip samma ställning som STU:s nuvarande nämnder, inrättas inom STU, i vilket representation kan ges t. ex. industriverket och Investeringsbanken för att att ge rekommendationer beträffande fondens projektstöd. () () () ()