mot · FW02283 · 1973-01-23 00:00:00 — om ersättning från sjukförsäkringen för psykoterapi. Psykisk ohälsa framträder som ett växande problem allteftersom den psykologiska forskningen vidgar kunskaperna om människan och hennes reaktionssätt. Även om sådan ohälsa inte faktiskt ökar utan problemet växer fram och blir känt som ett resultat av bättre diagnostiseringsmetoder och allmänkunskap om psykiska problem, är det självfallet anledning att ägna även denna hälsofråga ökad uppmärksamhet i de allmänna strävandena för en förbättrad folkhälsa. Många menar dock att den psykiska folkhälsan försämras som en följd av förändringarna i boende- och arbetsmiljöerna och de nya förhållandena i arbetslivet i stort. Många människor visar sig inte tåla påfrestningarna i modernt industriarbete och den ökade takten i umgängeisen mellan individerna i det moderna tätortssamhället, trafiken i den yttre miljön osv. Resultatet blir att psykiskt insufficienta människor ökar i antal. Av dessa reagerar en del med giftmissbruk, kriminalitet, arbetsoförmåga, förlamande känsla av isolering och andra typer av funktionssvikt. De s. k. utstöttas problem anses av många ha denna orsaksbakgrund. Så mycket kan anses någorlunda invändningsfritt konstaterat som att den psykiska ohälsan utgör en växande del av folkhälsoproblematiken och därför måste ägnas likartat intresse rent principiellt som den somatiska ohälsan, då hälso- och sjukvården söker komma till rätta med hälsoproblemen i stort. Det visar sig dock att psykoterapi alltjämt betraktas med misstro av många läkare, i varje fall om denna meddelas av annan än läkare. Psykologens roll som vårdgivare är inte helt accepterad. Det psykoterapeutiska området domineras alltfort av läkare, vilket också avspeglas i sjukförsäkringslagstiftningen. Psykoterapi meddelad av vilken läkare som helst ersätts av sjukförsäkringen. För psykoterapi, som meddelas av privatpraktiserande psykolog, får patienten däremot själv betala. Psykologen tillhör nämligen inte den s. k. medicinalpersonalen (SFS 1964: 428). Hos den offentliga sjukvården anställda psykologers insatser är inte heller försäkringsmässigt ersättningsberättigade men utförs i de flesta fall likväl utan kostnad för patienten. Vid riksdag väcktes motioner, i vilka begärdes utredning av frågan om ersättning från sjukförsäkringen av kostnader för psykologisk samtalsbehandling och rådgivning, som ordinerats av läkare. Efter tillstyrkan av och medicinalstyrelsen överlämnades motionerna till sjukförsäkringsutredning. I ett sedermera avgivet betänkande (SOU 1970: 56) förordade utredningen att sjukersättning borde kunna utgå för psykoterapi meddelad av annan än läkare, om behandlingen utöver att denna föranletts av sjukdom och föreskrivits av läkare utfördes av kompetent personal. Vårdgivaren måste därför enligt utredningen vara underkastad tillsyn av offentlig sjukvårdsmyndighet antingen genom anställning eller genom att tillhöra den s. k. medicinalpersonalen. Frågan om psykologers kompetens som alltså enligt utredningen bl. a. måste garanteras, om sjukförsäkring skall utgå för meddelad psykoterapi, var uppe vid riksdag, varvid uppmärksamheten riktades på frågan om psykologutbildningen (socialförsäkringsutskottets betänkande 1971: 38). Denna fråga har emellertid nu lösts genom att regeringen utfärdat bestämmelser om psykologutbildning. Frågan om eventuell legitimation för psykologer borde under sådana förhållanden vara närmare sin lösning och hinder av detta slag för ersättning för psykoterapi, meddelad av annan än läkare, således kunna avlägsnas. Med stöd av vad sålunda anförts får jag hemställa att hos regeringen begär förslag av innebörd att psykoterapi meddelad av kompetent psykolog ersätts över sjukförsäkringen.