mot · FW0249 · 1973-01-11 00:00:00 — angående stödet till skogsbilvägar. Skogen är det främsta målet för de många människorna i vårt land som är intresserade av friluftsliv. Det är välkänt och framgår även av de undersökningar i ämnet som gjorts vid skogshögskolan. Det är ur hälso- och trivselsynpunkt viktigt att så många människor som möjligt kan beredas tillfälle till rekreation och friluftsliv. Det bör vara ett samhällsintresse att underlätta sådana aktiviteter. Det medel som gör det möjligt för det stora flertalet att komma ut i skog och mark är bilen. De flesta torde betrakta det som önskvärt och naturligt att kunna utnyttja de skogsbilvägar som finns. Det kan upplevas som ett ingrepp i friheten att inte få åka på alla vägar. En del människor uppfattar det till och med som en inskränkning i allemansrätten. I regel är det dock endast skogsbilvägar på domänverkets marker som är öppna för allmän trafik. I de trakter av landet där kronan äger små eller ringa skogsarealer är det alltså i regel inte möjligt för allmänheten att komma ut i skogen med bil annat än till områden med allmänna vägar eller enskilda vägar med underhållsbidrag. Enligt en utredning gjord av uppgår den totala längden av alla avstängda skogsbilvägar i riket till . Man kan, grovt och schematiskt räknat, anta att varje km öppen väg gör 100 ha skogsmark lättillgänglig. Det betyder att om de nu stängda vägarna kan öppnas blir mer än skogsmarker lätt åtkomliga marker som till stor del är belägna i tättbefolkade delar av landet. Det finns emellertid skäl som gör att skogsägarna inte utan vidare vill ställa sina privata vägar till allmänhetens förfogande. Vägarna i skogen byggs i första hand för virkestransporterna och för att man lätt och snabbt skall kunna transportera personal och maskiner till och från skogen. Skogsvägarna ägs av markägarna, på bondeskogarna i regel samfällt. De anläggs och underhålls vanligen genom en form av förening vägsamfällighet. Vägarna är alltså privat egendom och kan disponeras på det sätt som ägarna bestämmer. De representerar stora värden. Det kostar ca . per kilometer att anlägga en skogsbilväg. Det årliga underhållet av dessa vägar kostar normalt i grovt genomsnitt . Många skogsbilvägar framför allt i tätorternas närhet utsätts för en kraftig förslitning om de hålls öppna för alla. Skogsvägarna är enkelt byggda jämfört med de allmänna vägarna. De tål inte trafik i tjällossningen eller under långvariga regnperioder. De är byggda med tanke på ganska gles trafik. Översta delen av vägen, slitlagret, består av krossgrus eller naturgrus. Det medger inga höga farter. När tillfälliga besökare kör på skogsvägarna går det ofta avsevärt fortare. Det medför att gruset som skall förhindra spårbildning och deformation kastas åt sidan. Följden blir snabbare förslitning och ökade underhållskostnader. Risken för olyckor måste också beaktas. Kurvor och backkrön är inte utformade så att de medger hög fart. Siktsträckorna är korta. En olägenhet utgör också de störningar av virkestransporterna som kan uppkomma. Vägarna är i regel inte mer än och i många fall ännu smalare. Det medger inga möten med lastbilar vare sig vid körning eller lastning. Mötesplatserna ligger glest eller saknas helt. Andra mycket allvarliga saker i sammanhanget är tjuvskytte, soptömning, stöld av redskap och förstörelse av raststugor och andra hus. Tjuvskyttet efter skogsbilvägar tycks ha ökat i omfattning. Älg, rådjur och skogsfågel drabbas. Djuren blir ofta ett lätt byte för bilburna skyttar. Dessa olagligheter, som naturligtvis en mycket liten del av alla dem som vill utnyttja vägarna kan lastas för, drabbar dock alla i form av förbud för allmän trafik. Skogsägarna har alltså juridisk rätt att stänga av sina vägar. Det gäller även sådana vägar som har byggts med statsbidrag från skogsvägsanslaget (Kungl. Maj:ts kungörelse 1943:540, omtryckt 1957:142, ändrad 1960:325, 1965:303, 1967:376 och tillämpningsföreskrifter utfärdade av ). Undantag utgör sådana vägar som har fått förhöjt statsbidrag på grund av att de är av särskilt betydelse för det rörliga friluftslivet. I sådana fall föreskrivs att vägen skall hållas öppen för allmän trafik. Förutsättningarna för dessa högre bidrag är att vägen går fram till ett naturområde som är av särskild betydelse för rekreation och friluftsliv. Bidrag till sådana s. k. fritidsvägar har utgått i relativt liten omfattning. Från bestämmelsens tillkomst har fr. o. m. /66 t. o. m. /fritidsvägar erhållit statsbidrag. Det är en blygsam siffra jämförd med den totala längden av färdigbyggda vägar som uppgick på all skogsmark i riket. De möjligheter som finns att med förhöjt bidrag till byggnadskostnaderna öppna fler vägar för fritidstrafik har givit små resultat. Orsaken torde vara att det som ovan beskrivits framför allt är underhållskostnaderna som påverkas vid ökad personbilstrafik. Om det funnes möjlighet att med statsbidrag täcka underhållskostnaderna skulle vissa vägar kunna öppnas för allmänheten. Genom att öppna en fjärdedel av de nu avstängda vägarna eller jämte de som nybyggs med statsbidrag kan man göra de för det rörliga friluftslivet viktigaste områdena lätttillgängliga. Kostnaderna för underhållet har ovan angivits till . per kilometer och år. Underhållskostnaderna för blir således . Ett särskilt anslag för detta ändamål bör införas i riksstaten. Med hänvisning till ovanstående hemställes att 1. beslutar om stöd till skogsbilvägar som upplåts för allmän trafik i enlighet med vad i motionen anförts, 2. till Underhållsbidrag till skogsbilvägar anvisar ett förslagsanslag av . för /74.