mot · FW021173 · 1973-01-26 00:00:00 — av m. fl. angående huvudmannaskapet för den statliga nykterhetsvården. Landstingen är huvudman för såväl kroppssjukvården som för den psykiatriska sjukvården. I och med denna samordning lär bättre administrativa förutsättningar ha skapats för en medveten prioritering av resurserna mellan dessa två sektorer av människovärd än när stat och landsting delade på huvudmannaskapet. Det gick att lösa alla svåra frågor som aktualiserades när staten överlät huvudmannaskapet för den psykiatriska vården på landstingen. Inte minst beaktansvärt är att kostnadsfördelningen mellan staten och landstingen fick en lösning som kunde accepteras av båda parterna. finns dock kvar områden där frågan om huvudmannaskapet kan vålla allvarliga problem såväl för verksamheten som sådan som för fördelningen av resurserna för verksamheterna. Ett viktigt sådant område är samhällets nykterhetsvård. Huvudmannaskapet för våra s. k. alkoholistanstalter ligger hos staten. Den mer lokala vården omhänderhas av primärkommunerna. Den tredje möjliga huvudmannen, landstingen, är inte direkt knuten till någon del av nykterhetsvården. Denna vår indelning av huvudmannaskapet vore helt logisk om man kunde hävda att samhällets alkoholproblem saknade medicinska och psykiatriska sidor. Så är nu inte fallet, utan en alldeles övervägande del av alla som sysselsatts med dessa sociala problem är ense om att nykterhetsvården har ett mycket stort behov av kontinuerliga kontakter med medicinsk och psykiatrisk sakkunskap. Huvudmannaskapsindelningen utgör ett hinder för sådana kontakter. Den nuvarande behandlingen på våra alkoholistanstalter leder ofta till att många omhändertagna sänds till anstalter som ligger på mycket stora avstånd från hemorten. Det förekommer också att de som behandlats färdigt sänds till helt andra orter än där de har sin normalt belägna boning. Båda dessa fenomen försvårar sannolikt allvarligt en rehabiliterande vård, och huvudmannaskapsindelningen inbjuder till dylika tillämpningar av något slags fjärrprincip. Ett närmare samarbete mellan de primärkommunala organ som har hand om den lokala nykterhetsvården och landstingen borde ge goda möjligheter till en helhetsprincip, där socialt, medicinskt och psykiatriskt inriktade vårdansatser var samordnade med sikte att rehabilitera den alkoholsjuke till ett normalt liv med arbete, umgänge och självfallet bostad bland de människor som står honom eller henne närmast. De gamla repressiva idéerna om att skilja ut den alkoholskadade från sitt dåliga sällskap är orealistiska. Spärrar vi inte in de här människorna för gott och det lär ingen ha tänkt oss att vi skall göra mäste den alkoholskadade lära sig att leva diciplinerat med spriten, och varje tillstymmelse till fjärrprincip i samhällets handlande omöjliggör en sådan rehabiliterande nykterhetsvård. Dessa tankar om en närhetsprincip är inte alls nya. lade kriminalvårdsberedningen fram sitt betänkande som byggde på principen att den straffade skulle avtjäna sin fängelsetid så nära sin hemort som det vore praktiskt möjligt. Från vårdsynpunkt och från rehabiliteringssynpunkt vore det ytterst märkligt om dessa idéer inte kunde tillämpas med fördel också på andra områden än kriminalvårdens. Skulle den alkoholskadade vara svårare att rehabilitera än den som dömts till straff? Skulle han vara farligare? Skulle det vara sannolikare att den som vårdats på en alkoholistanstalt har mindre behov att komma tillbaka till sin naturliga hemort än den straffade? Ingen kan med förnuftsskäl hävda något sådant. En hel rad utredningar har också förordat en förändring av huvudmannaskapet inom nykterhetsvården bl. a. för att möjliggöra den s. k. helhetsprincipen och den s. k. närhetsprincipen. I årets statsverksproposition har departementschefen valt att citera följande från den avslutade utredningen om nykterhetsvårdens anstalter: Utredningen redovisar i sitt betänkande vissa allmänna ställningstaganden beträffande nykterhetsvården. Behandlingen av alkoholmissbrukare bör grundas pä en helhetssyn. Vidare framhålls att patienterna bör beredas plats på institutioner som är belägna så nära sin hemort som möjligt. Departementschefen har valt att inte lämna några värdeomdömen kring utredningens synpunkter, vilket ju är skäligt eftersom materialet remissbehandlas. Blotta faktum att de citeras är dock sympatiskt och bör rimligen i fortsättningen få statsmakternas fulla stöd. Skulle emellertid en förskjutning av huvudmannaskapet komma i fråga måste de ekonomiska problemen få sin lösning. En ytterst välmotiverad vårdpolitisk reform får inte sinkas av formalekonomiska problem. De skall kunna lösas om den goda vilja nu finns som en gång fanns när det gällde den psykiatriska sjukvårdens överförande på landstingen. Ur skattebetalarnas synpunkt är det åtminstone på kort sikt samma summa pengar som skall ut vare sig det är staten eller landstingen som ansvarar för alkoholistanstalterna. Fördelningen mellan skattebetalarna blir självfallet mer sympatisk om de belastar den progressiva statliga skatten än om den belastar den nu nedfrysta proportionella landstingsskatten. För att kommande förhandlingar mellan stat och landsting skall ske snabbt och effektivt bör därför utgångsläget vara att staten under en lämplig övergångstid ersätter landstingen för de nya insatser dessa skall göra. På torde inte oväsentliga besparingar kunna komma till stånd. Vissa försök på några psykiatriska kliniker tyder på detta. Under hänvisning till vad som ovan anförts hemställes att som sin mening uttalar dels att huvudmannaskapet för den statliga nykterhetsvården vid våra alkoholistanstalter bör övergå till landstingen, samt dels att de kostnader sorn då överflyttas på landstingen på lämpligt sätt betalas av staten. () ()