mot · FW021146 · 1973-01-26 00:00:00 — av fru andre vice talmannen m. fl. om allmän egenpension. Tanken på en allmän egenpension framfördes i en motion från vårt håll till riksdag (1966: II: 392). Den skiss till pensionssystem som framlades i motionen innebar bl. Självständig pensionsrätt för hemarbetande eller deltidsarbetande make. Därigenom skulle bl. a. kravet på att barnavårdsåren skall vara ATP-grundande kunna tillgodoses. Försörjarpension som ersättning för änkepension och obefintlig änklingspension. Generösa möjligheter till förtidspension för efterlevande make eller hemmadotter som inte efter omskolning kan gå ut i förvärvsarbete. Barnpension efter generösa regler till den avlidne makens barn. Lika regler för familjepensionen inom folkpensionssystemet och tillläggspensionen. Övergångsbestämmelser så att inte nu utgående förmåner försämras. Detta program upprepades i en partimotion från till riksdag (1970:1: 5). riksdag beslöt på förslag av andra lagutskottet att överlämna motionen till pensionsförsäkringskommittén. De i motionen berörda frågorna behandlas i kommitténs slutbetänkande, som framlades (SOU 1971: 19). Betänkandet har remissbehandlats. I fjolårets statsverksproposition meddelades att socialministern hade för avsikt att ta upp betänkandet till behandling i anslutning till familjepolitiska kommitténs slutbetänkande angående det ekonomiska stödet till barnfamiljerna. Behandlingen av familjepensionsfrågorna i årets statsverksproposition för inte tanken på en allmän egenpension ett enda steg framåt. framlägger i sitt betänkande dels vissa riktlinjer för en långsiktig reform av familjepensioneringen, dels ett antal konkreta ändringsförslag av mindre räckvidd, avsedda att genomföras . Det långsiktiga programmet innebär att änkepensioneringen i ett framtida familjepensionssystem ersätts med dels en utbyggd barnpensionering, dels en försörjarpension till efterlevande make som har vård om minderåriga barn (gäller både änka och änkling), dels särskilda åtgärder för efterlevande make utan barn, som på grund av ålder eller av andra skäl inte kan gå ut på arbetsmarknaden. tén vill emellertid inte ansluta sig till tanken att barnavårdande arbete i hemmet skall kunna vara ATP-grundande. Kommittén anser det inte möjligt att nu säga något bestämt om när en övergång kan ske till det nya systemet. Den föreslår varken någon tidsplan eller ens ett principbeslut om familjepensionssystemets utformning . Man nöjer sig med att understryka att övergångstiden måste bli lång. Denna inställning hos kommittén har kritiserats vid remissbehandlingen. Så anför t. ex. i sitt yttrande: FBF anser att kommittén på ett tillfredsställande sätt redovisar de områden inom socialförsäkringen där denna jämställdhet mellan män och kvinnor ännu ej råder. Förbundet är också helt ense med kommittén då den drar upp riktlinjer för en kommande större familjepensionsreform, enligt vilken änkepensionen bör ersättas med dels utbyggd barnpensionering, dels försörjarpension och dels särskilda åtgärder för efterlevande med svårigheter att finna arbete. Förbundet delar dock ej kommitténs uppfattning att en sådan reform skulle vara så genomgripande att ej ens en tidsplan för dess genomförande nu kan skisseras. Änkepensionen fyller visserligen, som kommittén framhåller, och för ett stort socialt behov. Eftersom de särskilda åtgärderna till stöd för sådana efterlevande (främst medelålders kvinnor) som har svårigheter på arbetsmarknaden, enligt kommitténs principskiss också skall kunna omfatta åtgärder inom pensioneringens ram, vilka eventuellt kan anknytas till den avlidne makens inkomst, ifrågasätter FBF om inte en tidsplan nu skulle kunna fastställas för en övergång till det föreslagna systemet. Liksom nu är fallet i den norska pensionslagstiftningen skulle prövningen av den pensionssökandes möjligheter att själv erhålla inkomst av arbete kunna göras mycket generös när det gäller änkor, åtminstone under en längre övergångstid. På detta sätt skulle man i praktiken kunna behålla ett socialt motiverat änkepensionssystem, som man uppnår ett fastställande, i lagstiftningen och i det allmänna medvetandet, av principerna för ett nytt familjepensionssystem, främst grundat på efterlämnade barns och bamförsörjares behov. Vi ansluter oss till uppfattningen att ett konkret förslag till nytt pensionssystem och en tidsplan för dess genomförande bör utarbetas. Det ligger i sakens natur att övergång från ett pensionssystem till ett annat alltid tar , eftersom inga ändringar kan ske som innebär minskning av nu utgående förmåner. Man måste även för dem som blir änkor i relativt hög ålder räkna med en betydande övergångstid av sociala skäl. Det förhållandet att reformen tar att genomföra är enligt vår mening ett skäl att beslutet fattas . Ju längre ett principbeslut dröjer, desto fler unga familjer hinner ju inrätta sitt liv med utgångspunkt i det nu rådande systemet, trots att det vilar på värderingar som inte stämmer med en modern syn på jämlikhet mellan män och kvinnor. Vi föreslår att regeringen föranstaltar om utredning av ett nytt fa miljepensionssystem, byggt på allmän egenpension, antingen genom tillläggsdirektiv till pensionsålderskommittén eller genom tillsättande av en särskild parlamentarisk kommitté. Även frågan om ATP-poäng för de barnavårdande åren behandlas av . En fråga synes det förbundet som om kommittén alltför lättvindigt skjuter ifrån sig: frågan om ATP-poäng för vård i hemmet av minderåriga eller andra vårdbehövande. Kommittén uppställer i detta sammanhang en rad frågor som ett sådant förslag skulle ge upphov till; frågeställningarna tas dock ej upp till allvarlig diskussion. FBF finner det förvånande att kommittén ej mer utförligt behandlat problemet med det dåliga egenskydd som hemmavarande make erbjuds inom den allmänna försäkringen. Så länge samhällets åtgärder för vård och tillsyn av barn i förskole- och den lägre skolåldern samt för åldringsvården är så otillräckliga, måste samhället anses ha ansvaret för att de, som i eget hem handhar denna vård och tillsyn, skall få ett tillfredsställande ålderdomsoch invaliditetsskydd. Man bör i sammanhanget ej bortse från att dessa personer utan kontant ersättning utför arbetsuppgifter för vilka betalning, om vården sker utanför hemmet, delvis finansieras med skattemedel. Kommittén anför även att man kan vara borta från förvärvsarbete för att vårda barn, utan att detta behöver ha en menlig inverkan på ålderspensionens storlek, då det för rätt till oreducerad ålderspension räcker att ha förvärvat pensionspoäng under . Här måste dock uppmärksammas att den hemarbetande i praktiken oftast gör en ekonomisk förlust på , genom att inte ha förvärvsarbete under den ålder när framtida befordringsmöjligheter normalt byggs upp och högre pensionspoäng därigenom förvärvas. Rätten att erhålla ATP-poäng för vårdarbete i hemmet måste dock givetvis begränsas, t. ex. med avseende på det yngsta hemmavarande barnets ålder. Motsvarande synpunkter har framförts av talesmän i . De utgår ifrån grundsynen att varje människa så långt som möjligt skall ges möjlighet att bygga upp ett eget pensionsskydd, grundat på den egna arbetsinsatsen. Lika väl som det allmänna på olika sätt stöder det barnavårdande arbetet genom daghem, barnbidrag m. m. bör staten kunna finansiera pensionsrätt för den som vårdar sina barn i hemmet. I synnerhet som tillgången på barnstugor och familjedaghem inte kommer att täcka efterfrågan vore en sådan pensionsrätt tillsammans med någon form av vårdnadsbidrag ett rimligt sätt att ge erkännande åt det samhällsnyttiga och produktiva arbete som hemmavarande föräldrar utför. Hur pensionsrätt skall utformas måste givetvis närmare utredas. En möjlighet är att anknyta poängberäkningen till den ersättning som utgår till dagbarnvårdare, anställd enligt gällande avtal mellan och . Med hänvisning till det anförda föreslår vi att hos Kungl. Maj:t hemställer om utredning och för slag om allmän egenpension enligt de riktlinjer som skisserats i motionen. /ENKEL (fp)