ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FW021205 · 1973-01-26 00:00:00 — av i Agnäs angående abort på allmänt sjukhus. Enligt en undersökning, redovisad i , finns en negativ inställning till legala aborter bland sjukhuspersonalen. Abort på andra indikationer än de rent medicinska avvisas sålunda av en tredjedel av de tillfrågade. Från läkare har ofta anförts att de känner olust mot att ställa de krafter som borde tjäna livet i dödens tjänst. Mödrar som kommer till klinikerna som föderskor upplever de abortsökande som delar samma vårdutrymmen som en psykisk påfrestning. ökar antalet aborter i vårt land och nådde 1972 uppskattningsvis den skrämmande siffran 27 000. har det meddelats att ett slutligt ställningstagande i lagstiftningsfrågan ånyo skjutits , och läget kräver då att åtgärder vidtages i syfte att befria sjukvårdspersonalen från plikten att biträda vid fosterfördrivning, att skona mödrar som kommer till klinikerna och att ställa våra resurser helt till läkandets och hälsovårdens förfogande. Cancersjuka får vänta på behandling, aborter prioriteras. Endast aborter som är medicinskt motiverade bör få ske på allmän klinik. Det är av nöden att abortförebyggande åtgärder från samhällets sida sätts in, att mödrar som behöver stöd och hjälp om de skall avstå från abort får det. upplysningsverksamhet bör inriktas på att snabbt klargöra för alla att sjukhus och kliniker endast är avsedda för sjuk- och hälsovård och att abort inte får betraktas som en preventiv åtgärd som bekostas av samhället. Den nuvarande principen att av alla abortansökningar beviljas är allvarlig. Från synpunkt reses de allvarligaste invändningar mot den situation som vi nu befinner oss i. Här kan två uttalanden anföras: Respekten för människolivets okränkbarhet alltifrån dess tillkomst i moderlivet måste återupprättas i folkmedvetandet genom en återgång till den av både och profan humanism omfattande synen på människovärdet och människolivets oförytterlighet. Vi tror att en brett upplagd information i våra skolor och massmedier om den moderna embryologiska forskningens rön rörande människolivets tillblivelse i moderlivet mycket snart skulle i det allmänna rättsmedvetandet lägga grunden för den respekt och den omsorg om det ofödda barnets rätt att leva, varförutan vårt folks möjligheter att fortleva i den demokratiska livsformen förr eller senare kommer att gå till spillo. Det andra uttalandet är en svensk författares och kyrkomäns: Endast i en kultur där man glömt identifikation med människan, kan abortsituationen se ut som den gör . Här råder en skrämmande känslokyla för den broder man inte sett. Den yttersta konsekvensen blir att samhället övertar makten över liv och död i ställe. En ny lag måste till så fort som möjligt, vilken beaktar aktning för människovärdet och hävdar fostrets rätt. I avvaktan på att får denna lagstiftning bör redan nu åtgärder vidtagas som avlastar klinikerna från aborter och prioriterar den vård våra resurser bör brukas till. Med hänvisning till det anförda hemställes att beslutar att endast abort betingad av medicinsk indikation av grav karaktär må ske på allmänt sjukhus. () i Agnäs
mot · FW021207 · 1973-01-01 00:00:00 — av m. fl. om ersättning till praktikanter vid daghem och förskolor. Den praktiktjänstgöring på daghem och inom förskolor som är ett krav för inträde till förskoleseminarium medför ekonomiska problem för de berörda. betalar kommunerna i allmänhet mellan som ersättning för det arbete som utförs av praktikanterna, vilka i allmänhet är ungdomar. Några statliga studiemedel utgår inte till denna typ av praktiktjänstgöring, utan ungdomarna hänvisas till andra utvägar. Var och en förstår att den summa som kommunerna betalar är omöjlig att leva på. Det finns därför tre alternativ: Att ta ett banklån, att begära hjälp av sina föräldrar eller att gå till socialvården. Det förstnämnda alternativet är föga lockande, eftersom praktiktiden i och för sig inte utgör någon garanti för att man skall komma in på förskoleseminarium. De två andra alternativen är inte mera attraktiva och inte heller de riktiga. Det finns också exempel på att praktikanter har begärt social hjälp för att kunna existera men också på att en sådan begäran avslagits. Det har ibland diskuterats möjligheten av att slopa kravet på förpraktik för att kunna söka in till förskoleseminarium. Men det finns också skäl som talar mot detta. Ungdomarna får en praktisk inblick i yrket och har också möjlighet att på ett tidigt stadium känna sig för om de passar och kommer att trivas med de arbetsuppgifter de ställs inför. Praktikanterna utför ett reellt arbete och är en värdefull hjälp på de kommunala daghemmen och förskolorna. Det är också ett känt faktum att i de flesta kommuner skulle det vara omöjligt att klara sig utan den arbetsinsats som praktikanterna gör. Mot den bakgrunden kan det inte vara riktigt att samhället utnyttjar dessa ungdomar på det sätt som sker. Arbetaren är sin lön värd heter det i ett gammalt talesätt, och det bör gälla även i detta sammanhang. Praktikanterna utför ett arbete och bör också uppbära en någorlunda godtagbar ersättning härför. En sådan ersättning bör fastställas till ett belopp som är lika stort i alla kommuner och statsbidrag bör utgå härtill . Med hänvisning till det ovan anförda föreslås att att i skrivelse till Kungl. Maj :t uttalar sig för att en mot arbetets art svarande ersättning måtte utgå till praktikanter på daghem och förskolor och att statsbidrag utgår . (vpk) (vpk) (vpk) i
mot · FW021208 · 1973-01-26 00:00:00 — av m. fl. om förbättrad miljö i daghem m. m. med hänsyn till personer med allergibesvär. Enligt vad uppger, har av svenska folket, eller omkring en miljon människor, tvingats att söka läkarvård för allergi av något slag. Allergiska problem är ofta mycket individuella. Vissa personer är känsliga mot visst material, t. ex. färg, tvättmedel, krom, nickel, andra åter mot luftburna partiklar. En del personer får t. ex. astmabesvär vid kontakt med pälsbärande djur. är klimatet på en ort otjänligt för ast m asjuka. Allergiker kan liksom annan svårplacerad arbetskraft beredas sysselsättning i skyddade verkstäder. Särskilda åtgärder har dock ej vidtagits för allergikerna, och något sådant planeras ej från sida. ställer sig tveksam till förslag som går ut på att särskilda arbetslokaler inrättas för allergiker. En förbättring av arbetsmiljön, så att allergisjuka utan hinder kan arbeta tillsammans med andra människor och därmed undslippa isolering, är en angelägen målsättning. För att minska påfrestningarna för allergiska personer bör inte bara på arbetsplatser utan även i offentliga lokaler skapas så ren miljö som möjligt. Heltäckande mattor, större blomsteruppsättningar och andra allergiframkallande material bör undvikas. Även olika former av luftrening kan minska besvären från luftburna partiklar. Det vore också värdefullt om försöksvis kunde förlägga arbetsplatser till orter med gynnsamt klimat för astmatiker. De skulle då arbeta tillsammans med ortsbefolkningen och därmed ej isoleras. Ett bra klimat bör betraktas som en lokaliseringsfaktor. De allergiska barnen får i hemmet skydd genom de förebyggande åtgärder som vidtas där. Problemen blir akuta när barnet kommer till daghem, lekskola eller skola. Då kan enbart kontakten med en kamrat i vars hem det finns pälsbärande sällskapsdjur, vara tillräckligt för att utlösa ett anfall hos ett astmasjukt barn. De allergiska förskolebarnen måste ofta placeras i familjedaghem och går då miste om den kamratkontakt som är självklar för barnen på daghem. För skolbarnen blir det svårt att deltaga i undervisningen om miljön i skollokalerna är olämplig. Daghems-, lekskole- och skollokaler är samtliga under samhällets ansvar. Därför bör snabba åtgärder kunna vidtagas för att allergiska barn utan hinder skall kunna deltaga i samvaro och undervisning. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. Maj:t hemställer om en utredning i syfte att snabbt förbättra miljön i daghem, förskolor och skolor och därmed minska de allergiska barnens besvär. () () () ()
mot · FW021209 · 1973-01-26 00:00:00 — av fröken och i Ulfsbyn om ökat stöd till pensionärsorganisationer. I statsverkspropositionens socialhuvudtitel (bil. 7) anför departementschefen i anslutning till anslagspunkten A 4 Extra utgifter (s. 23) att anslaget under nästa budgetår bör tas upp med och att han därvid räknat med att bidrag från detta anslag skall kunna utgå till . Vi vill i detta sammanhang framhålla att utför ett värdefullt arbete som är värt stöd och uppmuntran från statens sida. Det bör dock erinras om att det finns fler organisationer som organiserar pensionärer. Vi finner det angeläget att även dessa beredes möjlighet att komma i åtnjutande av statligt stöd för sin verksamhet på samma grunder som statsstöd utgår till . Vi föreslår därför att medger Kungl. Maj:t att ur anslag för extra utgifter (bil. 7, p. A 4) utbetala stöd till ytterligare pensionärsorganisationer på samma grunder som stöd utgår till . Med hänvisning till det anförda hemställes att för sin del medger att Kungl. Maj:t ur anslag för Extra utgifter (bil. 7, P. A 4) utger anslag även till andra pensionärsorganisationer än . () i Ulfsbyn
mot · FW02121 · 1973-01-18 00:00:00 — av herrar i och om ökat antal kandidater vid val av landstingsman eller kommunfullmäktige. Vid höstriksdag antogs en ny vallag som skall tillämpas fr. o. m. Enligt den nya vallagen får registrerat parti möjligheter att genom anmälan av kandidater skydda sin partibeteckning även då det gäller landstings- och kommunalval. Anmälan av kandidater till riksdagsval är liksom tidigare knuten till valkrets, och endast en mindre justering har gjorts när det gäller antalet namn som får anmälas. Mot detta finns ingen anledning till erinringar. För val av landstingsman och kommunfullmäktige föreskriver den nya vallagen att minst fyra och högst tio personer får anmälas i landstingskommunen eller kommunen. Här knyts alltså anmälan till hela landstingskommunen respektive kommunen. Vid planeringen av nomineringsförfarandet i främst landstingskommunerna det kan också gälla i nybildade storkommuner har det i flera fall visat sig att mer än tio listtyper kommer att användas. I dessa fall kommer man alltså att i praktiken få avstå från att använda det skydd för partibeteckningen som vallagen skulle ge möjlighet till. För att undvika de olägenheter som här kan uppstå vill vi föreslå att högsta antalet personer som får anmälas vid landstings- och kommunfullmäktigeval höjs från tio till tjugo. Med hänvisning till vad som anförts hemställes att beslutar 1. att 8 § i 5 kap. i vallagen ändras så att registrerat parti förval av landstingsman eller kommunfullmäktige får anmäla minst fyra och högst tjugo personer i landstingskommunen eller kommunen; samt 2. att denna ändring äger tillämpning vid anmälan av kandidater till val. H. () ii .v ad: - /l! . ; avi'? ' " ' ' " ' : -< ' .i s -i- : .' .... . ..... .... ^ ... . .. . > .. I * ,li. V ... i I : - . . ««. ' }j»3< '* vf . : ?dr, <.
mot · FW021210 · 1973-01-25 00:00:00 — av fröken m. fl. angående anslaget till Bidrag till vissa hjälpmedel för handikappade. Under anslaget Bidrag till vissa hjälpmedel för handikappade meddelar socialministern, att Kungl. Maj:t utfärdat bestämmelser för statsbidrag till glasögon åt starropererade samt att bidraget skall utgå av kostnaden, dock högst . En starroperation innebär att linsen borttages ur ögat, som därigenom förlorar en avsevärd del av sin ljusbrytande förmåga. För att patienten över huvud taget skall kunna fungera efter en gråstarrsoperation måste han bära glasögon med mycket stark förstoring. Från denna synpunkt kan således starrglasögon helt jämföras med andra typer av proteser. Statsbidrag till exempelvis arm- och benproteser har utgått alltsedan 1937, till en början med 2/3 av kostnaden och med hela kostnaden. I samband med införandet av statsbidrag till ADL-hjälpmedel 1967 utvidgades bidraget till att omfatta andra typer av proteser som peruker, vadutfyllnader samt bröst- och ögonproteser. Principen för bidrag till starrglasögon avviker således från gällande bestämmelser om bidragsgivning till alla sådana proteser som beviljas genom hjälpmedelskungörelsen. Departementschefen anför som ett skäl, att de flesta starropererade är personer som upphört att vara yrkesverksamma och att bidraget är avsett som en ekonomisk lättnad då det gäller att skaffa starrglasögon. Några sådana motiv då det gäller andra proteser har inte tidigare framförts. Dessutom företages starroperationer i inte obetydlig utsträckning på barn och ungdomar samt synskadade i aktiv ålder. Eftersom bidraget föreslås utgå enbart i samband med operationen, bereds dessa ingen ekonomisk lättnad i samband med återanskaffning av glasögon. I hjälpmedelsgruppens utredning anges att kostnaden för olika typer av glas varierar högst avsevärt, men förekomsten av ett flertal typer av glas måste ställas mot de individuella behoven, och man måste förutsätta att patienten skall få de glas som ger bästa rehabiliteringen. Vad som möjligen kan anföras som skäl för en kostnadsbegränsning är att patienten kan välja onödigt dyra bågar. Variationen i pris på dessa torde dock inte vara särdeles stor i jämförelse med vad fallet är beträffande andra proteser. Utredningen anger ytterligare som skäl för begränsning av bidragsgivningen att man kan befara en prisstegring till följd av införande av bidrag. Detta bör dock motverkas på annat sätt än genom egenavgifter. Principen för bidragsgivning till starrglasögon bör i likhet med vad som gäller för andra typer av proteser vara full kostnadstäckning. Av utredningen kan man sluta sig till att flertalet patienter skulle få full kostnadstäckning med ett bidrag på högst . då öka med ca utöver Kungl. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att beslutar att bidrag till starrglasögon skall utgå med den faktiska kostnaden, dock högst , att utgå från förslagsanslaget Bidrag till vissa hjälpmedel för handikappade. () () . () () () ()
mot · FW021211 · 1973-01-25 00:00:00 — av fröken m. fl. om ökat anslag till kostnader för viss verksamhet för blinda. startade De blindas förening en systematisk verksamhet för vuxna dövblinda. Det visade sig mycket snart att denna lilla grupp om några hundra personer ofta levde under rent skandallösa förhållanden. Man fann bl. a. flera dövblinda som intagits på mentalsjukhus utan att vara mentalt sjuka. Andra dövblinda fanns på ålderdomshem eller på andra institutioner utan någon som helst specialinriktning på denna grupp. Även där saknade personalen ofta möjlighet att få kontakt med de dövblinda. Det hände inte sällan att dövblinda klassificerats som mentalt utvecklingsstörda enbart därför att man saknat möjligheter att få kontakt med dem. Å andra sidan fann man också dövblinda som tack vare ovanlig energi och envishet lyckats leva ett självständigt liv utanför samhällets institutioner, och andra återigen hade goda familjeförhållanden. Det visade sig snart att man i många fall genom ganska enkla åtgärder kunde väsentligt förbättra situationen för många enskilda dövblinda. Föreningen och De blindas förening har sålunda ordnat en rad aktiviteter i form av aktiveringskurser, rekreationsvistelser, utlandsresor, skidveckor osv. Erfarenheterna från denna verksamhet har gjort att och startat en särskild anpassningsundervisning i . planerar också i samarbete med och kommun ett projekt för att lösa boende- och sysselsättningsfrågorna för en grupp dövblinda. Kostnaderna för den enskilde dövblinde i samband med olika aktiviteter täcks i huvudsak av vederbörande landsting. Däremot har De blindas förening kostnader för en dövblindkonsulent och för central administration av verksamheten som täckts av insamlade medel. Det är obestridligt att de dövblinda utgör en av de allra mest eftersatta grupperna i vårt samhälle, och det är därför angeläget att åtgärder snabbt vidtas för att ge även denna grupp bättre förhållanden. Det är därvid rimligt att staten påtar sig det ekonomiska ansvaret för viss riksverksamhet genom att täcka De blindas förenings kostnader för verksamheten. Dessa kostnader utgjorde : Löner och sociala kostnader Beräknade kostnadsstegringar 1973 och 1974 Med hänvisning till det anförda hemställer vi att beslutar om ett anslag för /74 till De blindas förenings verksamhet för dövblinda med att utgå från anslaget K 8, Kostnader för viss verksamhet för blinda, vilket anslag bör ökas till .
mot · FW021212 · 1973-01-25 00:00:00 — av fröken m. fl. om statsbidrag till skolskjutsar i samband med förskoleverksamhet. Vid införandet av förskola i glesbygder är skolskjutsavstånden ett av de största problemen. Samordning i så stor utsträckning som möjligt av förskoleelevemas resor med grundskoleelevernas är angelägen. Trots att en viss samordning är möjlig blir transportkostnaderna stora. Extrakostnader utöver resorna för grundskoleelever uppkommer. Det måste ordnas med extra transporter bl. a. för att undvika alltför lång bortvaro från hemmet vilken kan verka tröttande på förskolebarnen. föreslog i petita 1970 att statsbidrag skulle utgå efter särskild prövning till glesbygdskommuners extrakostnader för skjutsar i samband med lekskoleverksamhet. Den gången beviljades inte anslag med hänvisning till det särskilda anslaget för serviceanordningar i glesbygd. I anslagsframställning för /74 konstateras att endast kommuner inom de s. k. stödområdena kan ifrågakomma för bidrag ur glesbygdsanslaget. Det finns över hela landet kommuner med såväl tätortsbebyggelse som glesbygd. Enligt har det från sådana kommuner inkommit ett flertal framställningar om bidrag till de extrakostnader som uppkommer i samband med att kommunen vidtar åtgärder för att barn från glesbygdsområdena skall få tillfälle att deltaga i lekskoleverksamhet i tätort. Vi vill för vår del understryka angelägenheten av att förskoleverksamheten görs så decentraliserad som möjligt. Detta kan bl. a. ske genom en integrering mellan förskola och grundskola. Även med en sådan ordning kommer emellertid extrakostnader för skolskjutsar i samband med förskoleverksamhet att uppstå. föreslår att statsbidrag utgår efter särskild prövning till extrakostnader för skjutsar i samband med lekskoleverksamhet. Kostnaden beräknas rymmas inom ramen för föreskrivet driftanslag. I statsverkspropositionen framlägges inte förslag i anledning av förslag. Vi föreslår att beslutar om statsbidrag till extrakostnader för skjutsar i samband med förskoleverksamhet. Under hänvisning till det anförda hemställes att beslutar om införande av statsbidrag för skolskjutsar i samband med förskoleverksamhet. () () () i Nennesholm
mot · FW021213 · 1973-01-26 00:00:00 — av i Gäddvik m. fl. om förbättring av arbetsmiljön. Begreppet arbetsmiljö har blivit så brett och omfattande att det är svårt att avgränsa. Men inom den helhetssyn man har tänker man oftast mest på bullriga fabrikslokaler, arbete ute i alla slags väder och den stress som tempoarbete ofta medför. Det är självklart att de direkta skade- och hälsoriskerna, som produktionsprocessen medför, måste angripas. Frågan gäller inte bara rent fysiska risker; även de psykiska påfrestningarna i arbetslivet måste lindras. De stora arbetstagargrupperna har som regel inom sina organisationer anställda experter som för de stora gruppernas talan. Men det finns mindre gupper vilkas arbetsmiljö bör förbättras. En sådan grupp utgör de som sysslar med arbete i gamla arkivlokaler. Deras arbetsplatser är ofta trånga, arbetet är enformigt och ibland även smutsigt. Ofta saknar arbetslokalerna fönster och friskluftintag. är det på olika sätt handikappad arbetskraft som erbjuds arbete i arkiv, arbetskraft som har svårt att få annan anställning. Även dessa anställda har behov av en trivsammare arbetsmiljö, behov av att känna att deras arbetssituation omfattas av samhällets omsorger. Med stöd av det anförda hemställes att ger Kungl. Maj:t till känna att arbetsmiljöutredningen bör åläggas att beakta vad som har anförts i denna motion. PER () i Gäddvik
mot · FW021214 · 1973-01-26 00:00:00 — angående utlämning av patientjournaler. Allt fler patienter begär att få läsa sin sjukjoumal. Tryckfrihetsförordningen av 1949 och lag om inskränkningar i rätten att utbekomma allmänna handlingar av 1937 (sekretesslagen) reglerar frågan om utlämnande av patientjournaler och andra allmänna handlingar. Som huvudregel gäller att patienten har rätt att när som helst läsa sin sjukjournal. Det är bara i förhållande till utomstående som journalen är hemlig. Dessutom får sjukhuset vägra att lämna ut journalen eller delar av den när det skulle motverka ändamålet med vården dvs. vid allvarliga psykiska sjukdomar o. d. Likaså kan sjukhuset utesluta sådana delar av journalen som innehåller uppgift om vem som anmält någon för tvångsintagning. Om en patient är intagen på fångvårdsanstalt kan man också vägra honom att se journalen. Det händer emellertid inte sällan att sjukhus eller försäkringskassa vägrar patienter att läsa sin egen journal. Ofta svarar man att journalen är hemlig. Och ibland skickar man bara journalen men utesluter olika remisser, brev och laboratorieresultat som hör till den. I praktiken är det rätt sällan en patient har glädje av att se sin egen journal. Har han ett förtroendefullt förhållande till läkaren, är det naturligtvis bättre att denne förklarar sjukdomar och undersökningar ordentligt för honom. Bråk kring journaler uppstår oftast när patienten misstänker att han blivit felbehandlad och vill kunna bevisa det. Det är överläkaren på den klinik där journalen finns som skall besluta om den skall lämnas ut. Om han vägrar, kan patienten klaga först hos sjukhusdirektionen, sedan hos regeringsrätten. JO anför i ett beslut den . 1971 i anledning av en inkommen begäran om framställning till angående förfarandet vid utlämnande av sjukjournaler, att han ofta haft anledning granska hur frågor om utbekommande av sjukjournaler handlagts. Ej sällan har därvid kunnat konstateras att misstag begåtts. Med anledning av att läkarna uppenbarligen ofta är osäkra om hur bestämmelserna i tryckfrihetsförordningen och sekretesslagen skall tilllämpas på handläggningen av patientjournalerna och att även sjukhusdirektionerna begått misstag härvidlag anser jag att en instruktion i dessa frågor skulle fylla en uppgift. Den bör vara tillgänglig för läkarna och utöver gällande författning även innefatta diskussion av tolkningsfrågorna med hänvisning till praktiska fall. Även patienterna har rätt att få klar och lättfattlig information om vad som gäller. Rätten att få del av sin journal kan ibland av patienten upplevas som en trygghet sfråga. Genom förbättrad information i första hand till läkarna bör man undanröja riskerna för att denna rätt inte skall kunna utövas. Med hänvisning till det anförda föreslår jag att hos Kungl. anhåller att sjukhusdirektioner och läkare erhåller mera utförliga anvisningar beträffande utlämning av sjukjournaler.
mot · FW021218 · 1973-01-26 00:00:00 — av och angående statliga bosättningslån. Statligt bosättningslån kan med nuvarande bestämmelser ej erhållas av person, som vid ett skilsmässoförfarande erhållit hemskillnadsdom men ej äktenskapsskillnadsdom. Hemskillnadsåret medför ofta en svår ekonomisk situation, och behövs ibland hjälp för att kunna starta på nytt. Enligt vår mening bör bestämmelserna ändras så att bosättningslån kan erhållas under hemskillnadsåret. Enligt nuvarande bestämmelser om lånets återbetalning är varje låntagare som undertecknat reversen ansvarig för att betalningsskyldigheter fullgöres, även om man i samband med hemskillnad överenskommit om att den ene av dem ensam skall svara för lånet. Härigenom kan man, om vårt förslag genomföres, komma i den situationen att en person kan stå ansvarig för två olika lån. Detta bör dock kunna lösas genom att i sådana fall accepterar att den andre av makarna vid en hemskillnadsdom ensam övertar ansvaret för tidigare lån. Med hänvisning till det anförda hemställes att som sin mening ger Kungl. Maj:t till känna att bestämmelserna om statliga bosättningslån överses i enlighet med vad i motionen anförts. /ENKEL (fp)