mot · FW022085 · 1973-11-01 00:00:00 — Motion nr 2085 är 1973 Mot. av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:165 med förslag till vissa ekonomisk-politiska åtgärder. Den ekonomiska utvecklingen i står i påtaglig kontrast till utvecklingen inom flertalet andra . Vi har endast i ringa utsträckning fått del av den internationella konjunkturuppgången. Den ekonomiska tillväxten i går långsammare än vad som tidigare förutsatts. Särskilt gäller att den privata konsumtionen utvecklas sämre än beräknat konsumtionsökningen tycks stanna vid mot förutsatta . Som en följd härav är situationen på arbetsmarknaden fortfarande otillfredsställande. Antalet lediga platser per arbetssökande är väsentligt lägre än som varit regel. Enligt regeringens bedömning sammanhänger den dåliga ekonomiska utvecklingen framför allt med ett ökat personligt sparande. Det kan emellertid ifrågasättas om det verkligen i nämnvärd utsträckning är fråga om ett sparande, som av den enskilde kan ersättas med konsumtion. Och även om folk i allmänhet verkligen ökat t. ex. sitt banksparande ursäktar detta inte bristerna i den ekonomiska politiken. I den mån människor spar är det sannolikt bl. a. till följd av en ökad ekonomisk otrygghet. Vid sidan av arbetslösheten är inflationen ett av vårt lands allvarligaste problem. Penningvärdeförsämringen har visserligen gått något långsammare än i många andra länder. Den är ändå alltför hög, särskilt med tanke på den höga arbetslösheten och den dåliga ekonomiska utvecklingen. ekonomiska problem är i grunden av långsiktig natur. Den offentliga sektorns alltför snabba expansion, det höga skattetrycket och de orimliga marginalskatterna hör till de främsta orsakerna. För att balans skall kunna uppnås bör en ökad sparsamhet med skattemedel eftersträvas. En skattereform som ger lägre och rättvisare skatter måste genomföras. En resursskapande näringspolitik är ett tredje centralt krav. I det aktuella dagsläget måste svensk ekonomi ges en stimulans som leder till ökad efterfrågan och därmed ökad sysselsättning. En rad olika åtgärder kan få sådan effekt: ökad offentlig efterfrågan, sänkt arbetsgivaravgift, sänkt direkt skatt eller sänkt mervärdeskatt, ökade sociala bidrag, regionalpolitiska åtgärder och åtgärder för att öka efterfrågan på äldre arbetskraft. De förslag till stimulansåtgärder som regeringen föreslagit i propositionen 1973:165 är enligt moderata samlingspartiets uppfattning mera av fördelningspolitisk än av konjunkturpolitisk natur. Det kan ifrågasättas om de får tillräcklig stimulanseffekt. De är därtill ägnade att öka den offentliga sektorn och behovet av ytterligare skatteinkomster. Vi föreslår bl. o en sänkning av mervärdeskatten , o en höjning av det allmänna barnbidraget samt studiebidraget och det förlängda barnbidraget, o en sänkning av arbetsgivaravgiften inom stödområdet , o en utredning om möjligheterna att differentiera ATP-uttaget med hänsyn till ålder, o utarbetandet av ett stabiliseringspolitiskt program, o tillsättandet av en parlamentarisk besparingsutredning, o åtgärder för att förbättra de mindre och medelstora företagens situation, 0 särskilda åtgärder på skolans område. Moderata samlingspartiet vill emellertid inte binda sig för detta åtgärdspaket som det enda tänkbara. De önskade effekterna torde på centrala punkter också kunna uppnås genom någon annan kombination av åtgärder. Vi är sålunda vid utskottsbehandling av den ekonomiska politiken beredda att överväga också andra alternativ om vilka enighet skulle kunna uppnås. Vi konstaterar emellertid , att det råder enighet om att stimulansåtgärder är nödvändiga och hoppas att det skall gå att nå största möjliga enighet om vilka metoder som är bäst för att öka sysselsättningen, skapa bättre prisstabilitet och skapa en fast grund för en ökning av den samhälleliga välfärden. Den ekonomiska utvecklingen har inom OECD-området präglats av en påtaglig högkonjunktur. I ligger utvecklingen i linje med en tidigare förutsedd, kraftig expansion; också i har den väntade ökningen av den ekonomiska aktiviteten förverkligats eller t. o. m. överträffats. Inom flertalet länder beräknas produktionen öka . Som en följd av den kraftiga högkonjunkturen har prisstegringarna över lag blivit betydande. En rad länder har satt in långtgående ekonomisk-politiska åtgärder för att förhindra en okontrollerad inflation. a. har detta tagit sig uttryck i en alltmer restriktiv penningpolitik och 1 utomordentligt kraftiga räntehöjningar. I uppgår det officiella diskontot till och i uppgår den lägsta utlåningsräntan till 111/. Vi delar regeringens i propositionen 1973:165 gjorda bedömning att insatta restriktiva åtgärder endast i begränsad utsträckning kan förväntas dämpa expansionen under resten av innevarande år. Det är däremot troligt att de kommer att medverka till att dämpa tillväxttakten under 1974 och sålunda under detta år ge en lugnare internationell konjunkturutveckling. Den ekonomiska utvecklingen i Utvecklingen i står i påtaglig kontrast till utvecklingen i övrigt inom . En viss förbättring har visserligen inträtt jämfört med förhållandena , men uppgången är på intet sätt jämförbar med konjunkturförbättringen . De prognoser som presenterades i årets finansplan och reviderade finansplan har på centrala punkter inte infriats. Trots att exporten nu synes komma att öka med jämfört med de som förutsågs i den reviderade finansplanen tycks den totala produktionsuppgången komma att stanna vid jämfört med beräknade . Importökningen stannar vid mot förutsedda . I själva verket innebär detta att ökningen av den inhemska efterfrågan endast blir hälften så stor som den reviderade finansplanen förutsatte: mot de som regeringen tidigare räknat med. I första hand är det den privata konsumtionen som stagnerat. Denna antogs tidigare komma att öka . tycks ökningen stanna vid . Också i vad gäller de kommunala investeringarna tycks utvecklingen bli svagare än vad som beräknades . Däremot tycks den reviderade finansplanens beräkningar om en ökning av industriinvesteringarna kunna hålla. Denna uppgång sammanhänger självfallet till övervägande del med den på grund av den internationella högkonjunkturen snabba ökningen av exportefterfrågan. Den långsamma utvecklingen av den inhemska efterfrågan är allvarlig från sysselsättningssynpunkt. Ökningen understiger den genomsnittliga produktivitetsökningen. Det betyder att efterfrågan kan tillgodoses med oförändrad eller t. o. m. minskad insats av arbetskraft. På grund av den höga efterfrågan på svenska produkter från utlandet har en ytterligare försämring av sysselsättningsläget kunnat undvikas genom att exportindustrin efterfrågat arbetskraft och gjort betydande nyanställningar. Med tanke på att den höga exportefterfrågan kan befaras komma att dämpas denna bedömning gör också regeringen i propositionen 1973:165 torde det emellertid stå klart att den ekonomiska politiken måste inriktas på att åstadkomma en sådan ökning av den inhemska efterfrågan att vi av egen kraft kan hålla sysselsättningen uppe. En viss förbättring av sysselsättningsläget har skett jämfört med . Antalet lediga platser har också ökat. Arbetslösheten är emellertid fortfarande oacceptabelt hög. Antalet arbetslöshetsanmälda var ca 60 400 mot 64 300 . 1971 var motsvarande siffra 57 800 och 1970 så lågsom 27 700. I fråga om den totala arbetslösheten, dvs. antalet arbetslöshetsanmälda plus antalet sysselsatta med beredskapsarbeten, omskolning m. m., kan konstateras att denna ännu inte tenderat att minska. 1* 1973. nedgången i fråga om den öppna arbetslösheten till stor del beror på att ett ökat antal arbetslösa blivit föremål för direkta, arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Ett intressant mått på balansen på arbetsmarknaden är antalet lediga platser per arbetssökande. Detta illustreras i figur 1 nedan. Kurvan speglar i stort sett konjunkturutvecklingen. Lediga platser per arbetssökande Figur 1: Antalet lediga platser per arbetssökande 1962-1973 enligt statistik. Anmärkningsvärt är emellertid att det har gått ungefär två arbetslösa per ledig plats, trots att enligt propositionen 1973:165 den svenska ekonomin fortsätter att stadigt förbättras. Det finns utan tvivel utrymme för en avsevärd protuktions- och efterfrågeökning inan situationen på arbetsmarknaden ens kommer i närheten av den överhettning som förelåg 1969/70 eller 1965. Detta betyder också att en kraftig stimulans av svensk ekonomi är nödvändig för att det läge skall kunna uppnås där sysselsättningen kan beskrivas som tillfredsställande. Enligt propositionen är förklaringen till att tidigare konsumtionsprognoser inte hållit att en ny, kraftig och oväntad ökning av hushållssektorns sparande skulle ha inträffat . Detta kan i och för sig vara riktigt, även om det långt ifrån är säkert. Faktum är att våra kunskaper om hushållssparande! och dess förändringar är utomordentligt begränsade. Den ökning av sparkvoten som enligt regeringens bedömning skall ha skett kan mycket väl komma att visa sig bero på ofullständig statistik sparandet beräknas statistiskt som en restpost. Det kan i stället komma att visa sig att inkomsterna ökat långsammare än beräknat eller att hushållens skatteinbetalningar har underskattats. Det kan konstateras att hushållens reala inkomster efter skatt exklusive transfereringar över huvud taget inte ökat. Inkomstökningen efter skatt har med andra ord inte varit tillräcklig ens för att kompensera de stigande priserna. Det kan inte uteslutas att detsamma gäller också , i vilket fall det i första hand är skattesystemet som är orsaken till att konsumtionen hållits tillbaka. Men även om det skulle vara sant att en betydande ökning av hushållssparande! har ägt rum, är detta ingen ursäkt för de negativa följder som den ekonomiska politiken åstadkommit för folkhushållet. Det är i och för sig naturligt om hushållen i ett läge med osäkerhet på arbetsmarknaden vill skaffa sig en trygghetsmarginal genom att öka sparandet. Det är också tänkbart att det håller på att ske en förändring i konsumtionens struktur genom att ett ökat antal människor sparar för att kunna skaffa sig ett eget hem eller ett fritidshus. Sannolikt är att de senaste årens ökade småhusbyggande och egnahemsägande fått till effekt att ett ökat personligt sparande registrerats i nationalräkenskaperna. De stora studentkullar som senare hälft sökte sig till universitet och högskolor har till stor del förvärvsarbete och har börjat att göra återbetalningar på sina studielån. Också detta kommer att registreras som sparande. Det bör i fråga om dessa två senare exempel observeras att det är fråga om ett sparande som från den enskildes synpunkt är bundet och som i allmänhet inte kan förbytas i omedelbar konsumtion. Det är enligt moderata samlingspartiets uppfattning stötande att, som sker, det privata sparandet närmast beskrivs som asocialt och som ett sabotage mot regeringens ekonomiska politik. Enligt vår uppfattning ligger det ett självklart värde i ett högt privat sparande och i den förmögenhetsbildning i de mångas händer som detta medför. Ett högt privatsparande är en förutsättning för en utveckling mot det ägardemokratins samhälle som vi i andra sammanhang har förespråkat. Vi vill påpeka att det inte bara är det privata sparandet som sägs ligga på en förhållandevis hög nivå. Enligt årets reviderade nationalbudget kommer den offentliga sektorns finansiella sparande att uppgå till ca . Den offentliga sektorn har haft en direkt återhållande effekt på den totala efterfrågan i samhället, och även torde stimulanseffekten bli mycket begränsad. Om sålunda det totala sparandet tycks bli för högt i förhållande till tidigare kalkyler och till den politik som denna föranlett, borde den logiska reaktionen från statsmakterna vara att genom egna åtgärder bringa balans mellan efterfrågan och det totala sparandet. Det kan t. ex. ske genom att den direkta eller indirekta skatten sänks eller genom sänkt ATP-uttag. Det är inte den enskildes uppgift att anpassa konsumtion och sparande till finansministerns kalkyler det är däremot finansministerns uppgift att grunda den ekonomiska politiken på den faktiska utvecklingen. Den politiska debatten om vårt lands ekonomiska problem och möjligheterna att lösa dessa har i alltför hög grad präglats av ett otidsenligt budgetsaldotänkande. Inte minst har regeringen själv genom sina uttalanden och agerande underblåst detta. Krav på stimulansåtgärder utöver vad regeringen själv rekommenderat har konsekvent beskrivits som ekonomiskt ansvarslösa. Sitt kanske mest drastiska uttryck fick denna politik då bl. a. den s. k. flaskskatten genomdrevs för att finansiera statskassans utgifter i samband med prisstoppet på livsmedel. Vaije krona i minskade statsinkomster eller ökade utgifter skulle finansieras genom nya inkomster tycktes principen vara. Utan tvivel har denna inställning varit en belastning för den ekonomiska politiken. Utvecklingen hade säkerligen tett sig väsentligt mer gynnsam, om moderata samlingspartiets tidigare krav på efterfrågestimulerande åtgärder hade kommit till genomförande. Därför hälsar vid med tillfredsställelse att regeringen nu genom propositionen 1973:165 har lagt fram förslag om ett stimulanspaket utan att kräva avgifts- eller skattehöjningar för dess finansiering. Vid sidan av arbetslösheten och den otillfredsställande efterfrågeutvecklingen är de snabbt stigande priserna vårt kanske allvarligaste ekonomisk-politiska problem. Det torde stå helt klart att regeringen i tidigare bedömningar underskattat takten i prisökningarna i vårt land. Troligen kommer uppgången i konsumentindex att överstiga . Det förhåller sig visserligen så, att prisstegringarna i flera länder varit snabbare än i i motsats till vad som varit fallet då genomgående hört till de som haft den snabbaste inflationen. Men det bör därvid observeras att priserna i stigit långt snabbare än trots att det här till skillnad från flertalet övriga inte förelegat någon överefterfrågan på varor och tjänster. De stigande priserna i vårt land är främst av kostnadsinflatorisk natur. Vi har ett skattesystem som gör att den vanlige inkomsttagaren behöver lönepåslag på enbart för att kompensera sig för tidigare prisstegringar. För att uppnå en real inkomstförbättring efter skatt har än högre lönepåslag varit nödvändiga eller upplevts som nödvändiga. Det kan i och för sig ifrågasättas om löntagarna som kollektiv med nuvarande skattesystem och med de priseffekter som följer av ytterligare löneökningar över huvud taget kan förbättra sin standard. Det är uppenbart att sådana förhållanden måste verka kostnadspådrivande. har näringslivet belastats med bl. a. en fyrdubbling av arbetsgivaravgiften. Ovanpå detta kommer sedan de internationella prisstegringarna. Det har beräknats att av konsumentprisindex 7-procentiga uppgång 1973 kommer att vara att hänföra till internationellt bestämda priser, kommer att bero på inhemskt orsakade prisökningar och kommer att bero på förändrade indirekta skatter. Det finns risk för att priserna kommer att stiga än snabbare . Skärpt uppmärksamhet måste därför ägnas prisfrågorna. Vi tror därvid inte att en erfarenhetsmässigt svåradministrerad priskontroll är en ändamålsenlig väg. Med tanke på bl. a. oron i fråga om världsmarknadspriserna på livsmedel kan vi emellertid acceptera en förlängning av prisstoppet på livsmedel. Men prisstegringarna är symton på brister i vår ekonomis funktionssätt. En riktig ekonomisk politik skall inte i första hand angripa symtomen utan de bakomliggande orsakerna. Skattesystemet intar därvid, som redan påpekats, en central plats. Den ekonomiska politiken måste medverka till kostnadspressande investeringar och till en prisåterhållande konkurrens. Ett stabiliseringspolitiskt program bör utarbetas. Krav på den ekonomiska politiken Moderata samlingspartiet har i en rad motioner om den ekonomiska politiken hävdat att vårt lands ekonomiska problem är av långsiktig, strukturell natur. Den offentliga sektorns mycket snabba expansion och det allmännas i motsvarande mån snabbt stigande behov av skatteinkomster är därvid en väsentlig förklaringsfaktor. Över har en alltför stor del av de samlade resurserna slukats av den offentliga sektorn, och otillräckliga resurser har blivit över för såväl den privata konsumtionen som för näringslivets investeringar. De nya investeringar varigenom arbetstillfällen skulle ha kunnat beredas åt såväl de unga som kommer ut på arbetsmarknaden som åt dem som blivit friställda på grund av rationaliseringar och strukturomvandlingen inom näringslivet har inte kommit till stånd i erforderlig utsträckning. 1973 har det visserligen funnits ett finansiellt utrymme för ökade näringslivsinvesteringar, men då har i stället konsumtionsefterfrågan på hemmamarknaden svikit bl. a. på grund av det orimliga skattesystemet. Det har förts en näringspolitik som snarare motverkat än uppmuntrat initiativ och nyföretagande. Nyföretagandet har sjunkit till en oroande låg nivå. Mot denna bakgrund är det ett centralt krav på den ekonomiska politiken, att den offentliga sektorns expansion begränsas. Inte minst är detta nödvändigt för att ett rimligt skattesystem skall kunna skapas och en sänkning av det totala skattetrycket åstadkommas. Det svenska skattesystemet har, som redan framhållits, medverkat både till de senaste årens otillräckliga konsumtionsutveckling och till att accelerera prisstegringarna. har marginalskatter som saknar motstycke i något annat land. För normalinkomsttagaren går ca 2/3 av en inkomstökning till skatt. Systemet blir än mer orimligt genom den kombination av höga marginalskatter och avtrappade sociala bidrag som drabbar betydande inkomsttagargrupper. Det rör sig ofta om marginaleffekter på . Regeringen har i annat sammanhang föreslagit att folkpensionsavgiften skall tas bort och ersättas med en socialförsäkringsavgift på arbetsgivaren. Detta betyder en skattesänkning på och motsvarar till följd av de höga marginalskatterna för en inkomsttagare med en lön av en inkomstökning på så stor löneökning är nödvändig för att det skall bli kvar efter skatt. Regeringen har sagt sig förutsätta att löntagarorganisationerna tar hänsyn till denna omläggning inför de kommande avtalsförhandlingarna och dämpar sina löneanspråk. Moderata samlingspartiet har i en annan motion givit sin anslutning till huvuddragen i denna omläggning. Vi har emellertid i samband därmed också påpekat att omläggningen inte löser några av de långsiktiga problem som sammanhänger med skattesystemet. är situationen t. ex. återigen densamma som den skulle ha varit utan omläggningen. Det bör också påpekas att borttagandet av folkpensionsavgiften visserligen ökar den disponibla inkomsten men att denna ökning för normalinkomsttagaren knappast ens kommer att motsvara det senaste årets inflation; motsvarar kostnadsökningen för en inkomst på efter skatt vid en inflation på , och som ovan konstaterats torde prisstegringarna inte understiga . Att omläggningen behövdes är emellertid en belysande illustration till hur orimligt vårt skattesystem är. En omläggning av skattesystemet är det andra centrala kravet på den ekonomiska politiken. Enligt nya direktiv till skatteutredningen skall denna utarbeta förslag till bl. a. sänkta marginalskatter motsvarande ca . Moderata samlingspartiet har tidigare i förordat en skattesänkningsplan motsvarande just detta belopp. Till skillnad från regeringen anser vi emellertid att en sådan skattesänkning kan genomföras utan att staten kompenseras genom att andra skatter höjs i motsvarande grad. En resursskapande och sysselsättningsstimulerande näringspolitik är ett tredje centralt krav. Regeringens näringspolitik har enligt vår uppfattning på ett olyckligt sätt kommit att koncentreras till selektiva insatser och punktvisa åtgärder. Sitt klaraste uttryck fick denna politik i den massiva satsningen på statliga företag med en lång rad misslyckanden och felsatsningar som följd. har regeringens näringspolitiska handlande speglat en bristande insikt i den betydelse en god lönsamhet och tillfredsställande självfinansieringsförmåga har för näringslivets utveckling. Även under de senaste årens lågkonjunktur har näringslivet belastats med nya bördor. Utvecklingen mot en alltmer selektiv politik med långtgående detaljingripanden måste enligt vår uppfattning brytas. Huvudregeln bör vara att man i den ekonomiska politiken skall arbeta med generella medel. De selektiva insatserna skall begränsas till situationer, där de generella inte ger erforderligt resultat. Näringslivets kapitalförsörjning måste ägnas ökad uppmärksamhet. AP-medel bör i ökad utsträckning kanaliseras till näringslivet inte minst till de mindre och medelstora företagen genom bankväsendet och institut av typen AB Industrikredit och AB Företagskredit. Nyföretagandet måste stimuleras. Detta har stor betydelse för utvecklandet av innovationer och uppfinningar och är väsentligt för upprätthållandet av en effektiv konkurrens. Tendensen till minskat nyföretagande måste brytas. Den mindre och medelstora företagsamhetens skatteproblem måste ägnas ökad uppmärksamhet. Här diskuterade åtgärder är ägnade att åstadkomma en bättre balans i den svenska ekonomin och för att trygga en snabb ekonomisk tillväxt, full sysselsättning och stabila priser. Dagsläget, som enligt vad som ovan anförts präglas av en otillräcklig efterfrågeutveckling på framför allt hemmamarknaden, påfordrar emellertid en mer direkt efterfrågestimulans. Detta kan uppnås genom en rad olika typer av åtgärder. Nedan följer en genomgång av de viktigaste ekonomisk-politiska stimulansåtgärderna. Ökad offentlig efterfrågan. Under denna rubrik ryms en rad olika typer av åtgärder såsom ökad statlig konsumtion, ökade statliga investeringar och åtgärder för att stimulera till ökad konsumtion eller kommunala investeringar. Till denna kategori bör också direkta En fördel med åtgärder av denna typ är att deras sysselsättningseffekter relativt lätt kan beräknas åtminstone då det är fråga om statliga insatser. Effekterna kan också begränsas regionalt och sålunda sättas in där behovet av sysselsättningsstimulans är som störst, t. ex. inom stödområdet. Man bör dock vara medveten om att budgeteffekten av åtgärder som ökar det allmännas efterfrågan i allmänhet torde vara större än den samhällsekonomiska effekten. Den som exempelvis får ett beredskapsarbete saknade i allmänhet inte inkomster tidigare utan åtnjöt sannolikt arbetslöshetsbidrag och andra sociala förmåner. Det finns alltså inte anledning att räkna med att den totala efterfrågan kommer att öka med samma belopp som budgetmässigt anslås. En klar nackdel med åtgärder som ökar det allmännas efterfrågan är att den utgiftsökning som därigenom åstadkommes ofta tenderar att bli bestående. Detta betyder också att det kan vara förenat med betydande svårigheter att dra tillbaka de insatta åtgärderna i ett läge då konjunkturen påfordrar återhållsamhet. Övriga arbetsmarknadspolitiska insatser. Vid sidan av de direkta beredskapsarbetena är omskolning och en aktiv arbetsförmedling naturliga inslag i den ekonomiska politiken. Särskilt genom den obalans som uppstått mellan å ena sidan exportindustrins efterfrågan på arbetskraft och å andra sidan hemmamarknadsindustrins otillräckliga efterfrågan är åtgärder nödvändiga varigenom arbetssökande kan omplaceras till de näringsgrenar som efterfrågar folk. Man bör emellertid vara medveten om att omskolningen alltför ofta förutsätter att den utbildade byter bostadsort för att få ett nytt arbete. I första hand bör man i arbetsmarknadspolitiken eftersträva att den arbetslöse skall kunna få arbete på hemorten. Sänkt arbetsgivaravgift och andra näringspolitiska åtgärder. Denna kategori av åtgärder är primärt avsedd att öka företagens efterfrågan på arbetskraft genom att sänka arbetskraftskostnaderna och öka lönsamheten. Förutom sänkt arbetsgivaravgift är sänkt ATP-uttag eller sänkt företagsbeskattning m. fl. åtgärder tänkbara möjligheter. Vi har här kommit in på kategorin generellt verkande åtgärder, vilkas effekter kommer hela närlingslivet till del.