mot · FW02145 · 1973-01-17 00:00:00 — av herrar Böijesson i och i angående ersättningen till överförmyndare och förmyndare. Enligt 15 kap. 19 § FB äger förmyndare uppbära arvode med belopp som kan anses skäligt med hänsyn till förvaltningens omfattning. Arvodet får emellertid icke, med mindre rätten annorlunda förordnar, överstiga för år räknat ett belopp motsvarande av den omyndiges behållna inkomst enligt årsräkning eller sluträkning. Rätt till förmyndararvode tillkommer ej fader eller moder som på grund av lag är förmyndare, med mindre än rätten med hänsyn till särskilda omständigheter lämnar tillstånd därtill. Arvode åt överförmyndare utgår enligt gällande bestämmelse med belopp motsvarande en procent av den omyndiges behållna årsinkomst, där denne inte överstigit , och eljest därav, dock av varje omyndig högst för år. Den behållna årsinkomsten skall beräknas enligt årsräkning eller sluträkning eller, såvitt fråga är om inkomst från oskiftat dödsbo, enligt årsuppgift rörande boet. Frågan om formerna för ersättning till förmyndare och överförmyndare har varit föremål för övervägande. Sålunda har ett flertal riksdagar i motioner framställt yrkande om utredning rörande det allmännas skyldighet att av allmänna medel ersätta dem som ställer sig till förfogande som överförmyndare och förmyndare. Som framhållits i många motioner kan det anses vara otidsenligt att ersätta överförmyndarens och förmyndarens arbete genom procentuellt beräknat arvode av myndlingens inkomster och att ersättningen borde i stället utgå av allmänna medel. Det kan inte vara tillfredsställande att exempelvis den omyndiges pension (barnpension) skall bli beskuren av arvode till överförmyndaren och i vissa fall också förmyndaren. Det nuvarande systemet leder till att folkpensioner, underhållsbidrag och dylika förmåner, som är avsedda att trygga myndlingens försörjning, minskas med belopp som motsvarar ifrågavarande arvode. Även med hänsynstagande till de kostnader som det här kan vara fråga om torde det ändock framstå som en rättvisesak att de kostnader som vidlåder kontrollen och handhavandet av den omyndiges medel borde kunna täckas av allmänna medel. Det kan inte vara rimligt att exempelvis en omyndigs begränsade inkomster i form av barnpension skall beläggas med avgift till överförmyndaren och i vissa fall även förmyndaren, en avgift som är ganska betungande för den omyndige, då det borde vara det allmännas skyldighet att utan kostnad tillhandahålla dylik samhällsservice. Även förmynderskapsutredningen 1970:67 har i nämnda be tänkande föreslagit att ersättning bör utgå till överförmyndare av allmänna medel och att med hänsyn till de finansiella verkningarna för det allmänna som en sådan kostnadsövervältring skulle innebära skulle en särskild tillsynsavgift utgå till statsverket, vilken avgift skulle beräknas så att de små förmynderskapen skulle bli helt avgiftsfria. Vidare föreslås att under vissa förhållanden skall jämväl också arvode utgå av allmänna medel för ersättning åt förmyndare. Även med hänsynstagande till de kostnader som det här kan vara fråga om, synes det vara i högsta grad befogat att det allmänna svarar för de kostnader som sammanhänger med kontrollen och handhavandet av den omyndiges tillgångar. Att tillsynsavgift till det allmänna borde kunna utgå torde endast få förekomma i de fall då den omyndige äger tillgångar och beskattningsbar inkomst, och avgiften borde baseras därefter. Men i sådana fall då tillgångarna är ringa och inkomsten låg skall någon avgift ej utgå. Med hänsynstagande till att frågan om ersättning till överförmyndare och förmyndare har varit föremål för övervägande i förmynderskapsutredningen 1970: 67 torde någon förnyad utredning ej behövas för ett ställningstagande i denna fråga. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att ersättning till överförmyndare och förmyndare skall utgå av allmänna medel då den omyndiges tillgångar är ringa.