mot · FW021892 · 1973-04-13 00:00:00 — av herrar i och i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:90 med förslag till ny regeringsform och ny riksdagsordning m. m. När grundlagberedningen avgav sitt förslag väntade man sig att även frågan om kyrka och stat skulle kunna lösas parallellt med antagandet av en ny regeringsform. har det blivit klart att frågan om kyrka och stat blivit ställd . Det är under sådana omständigheter icke längre på samma sätt motiverat att överföra alla de regler som i den nuvarande grundlagen handlar om kyrkan och om kyrkliga förhållanden till regeringsformens övergångsbestämmelser. Man hade därför nu bort överväga att införa dessa regler på sina platser i en ny regeringsform. Möjligen borde denna ha innehållit ett särskilt kapitel om kyrkans förhållande till staten, dit de väsentligaste frågorna samlats, bl. a. om sambandet mellan kyrkan och staten samt reglerna om den kyrkliga lagstiftningen. I det läge som inträtt är det knappast möjligt att i avsaknad av utarbetade förslag ta upp denna fråga i hela dess vidd. Det torde nu knappast finnas annan väg än att låta de hittillsvarande reglerna kvarstå oförändrade. På en punkt föreligger emellertid en nyhet i grundlagsförslaget som också direkt berör det kyrkliga området, nämligen den kyrkokommunala organisationen. Nuvarande grundlag innehåller icke några regler om den kommunala självstyrelsen och därför icke heller något om församlingarna. I förslaget till regeringsform återfinns emellertid nu en grundläggande regel i 1 kap. 5 § om kommunerna, sedan den kommunala självstyrelsen nämnts redan i 1 kap. 1 §. Den kommunala förvaltningen nämns i 1 kap. 6 §. I 8 kap. 5 § återfinns därutöver vissa regler om den kommunala indelningen och den kommunala beskattningen. Departementschefen har tagit avstånd från tanken att reglera den kyrkliga kommunen parallellt med de vanliga kommunerna, som kallas primär- och sekundärkommuner i lagtexten (s. 230). Enligt hans mening bör reglerna om dessa ingå i övergångsbestämmelserna. Vi delar inte denna uppfattning. De kyrkliga kommunerna, församlingarna, representerar den ursprungliga kommunindelningen i . I de kyrkliga kommunerna har man kunnat bevara något av den ursprungliga decentraliseringstanken som på så många håll gått förlorad i och med bildandet av de 270 storkommunerna med uppoffrande av lokala intressen och värden. När man nu skall grundlagsfästa kommunernas kompetens ter det sig orimligt att icke jämställa den kyrkliga kommunen med de övriga två slagen av kommuner i regeringsformens första kapitel. Det finns enligt vår mening all anledning att låta också den minsta kommunala enheten bli grundlagsfäst på samma sätt som övriga kommuner. Under hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att, vid antagande av förslag till ny regeringsform för grundlagsenlig behandling, femte stycket i punkt 9 i övergångsbestämmelserna utgår och 1 kap. 5 § nämnda förslag får följande lydelse: I riket finns primärkommuner, sekundärkommuner och kyrkliga kommuner. Beslutanderätten i kommunerna utövas av valda församlingar. I kyrkliga kommuner kan dock beslutanderätten utövas av kommunmedlemmarna. Kommunerna får taga ut skatt för skötseln av sina uppgifter.