mot · FW022100 · 1973-11-13 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:156 med förslag till lag om avveckling av vissa godmanskap för delägare i skifteslag. I motionen yrkas avslag på propositionen samt begärs nytt förslag, vari klart anges de civilrättsliga verkningarna av den utbetalning av vissa medel som blir en följd av den föreslagna lagen. begärs att Kungl. Maj.t underställer lagrådet det nya förslaget innan det föreläggs . 1 proposition nr 156 föreslås en särskild lagstiftning för att möjliggöra avveckling av vissa godmanskap för bortovarande eller okända delägare i skifteslag som undergått laga skifte. De godmanskap lagstiftningen närmast tar sikte på avser förvaltning av för vissa i belägna s. k. myrslogar, som gode männen försålt för delägarnas räkning. Den föreslagna lagstiftningen innebär att köpeskillingarna efter ett särskilt förrättningsförfarande skall utbetalas i möjlig mån till myrslogarnas tidigare ägare eller dessas rättsinnehavare eller, i andra hand, till skifteslagens samfällighetsförvaltningar. Därefter skall gode männens uppdrag vara slutfört. Behovet av lagstiftning för att avveckla de ifrågavarande godmanskapen torde vara helt klart. Den metod som föreslås i propositionen förefaller också välmotiverad. Eftersom den innebär en av speciella förhållanden påkallad avvikelse från vanliga rättsgrundsatser beträffande förfogande över bortovarande eller okända rättsägares tillgångar är det emellertid enligt min mening angeläget att rättsverkningarna av de åtgärder som föreslås anges klart och otvetydigt i lagtexten. Med hänsyn till lagstiftningens principiella innebörd anser jag det vidare högst önskvärt att lagrådet yttrar sig i ärendet innan tar ställning till lagförslaget. I 13 och 14 §§ i den föreslagna lagen stadgas att gode mannen efter lagakraftvunnet beslut i ärende enligt lagen skall utge av honom förvaltade medel till dem som i beslutet berättigats utfå sådana medel samt därefter överlämna återstoden till vederbörande skifteslags samfällighetsförvaltning. När gode mannen gjort detta samt avgivit redovisning härför skall han enligt 15 § anses ha slutfört sitt uppdrag. Mot dessa regler är enligt min mening i sak intet att invända. Jag anser emellertid att de bör kompletteras med en uttrycklig regel om de civilrättsliga verkningarna av det föreslagna förrättningsförfarandet och medelsutbetalningen. Innebär med andra ord förrättningen och medelsutbetalningen att en person, som senare kan bevisa att han rätteligen bort erhålla vissa medel, skall vara avskuren från möjligheten att göra sin rätt gällande i rättegång mot den som fått till sig utbetalade medlen i fråga? Upphör alltså de rättigheter som ej blivit tillgodosedda i förrättningsförfarandet? Eller kvarstår rättigheterna, möjligen underkastade 10-årspreskription, genom att de anses ha övergått från äganderätt till fordringsrätt gentemot den eller dem som erhållit medlen? I propositionen (s. 20) refereras ett uttalande i den departementspromemoria som ligger till grund för propositionen. Där sägs om rättsverkningarna, att alla frågor rörande rätten till förvaltade medel bör anses slutligt avgjorda genom förrättningsmannens eller, om besvär anförs, domstols avgörande. Sedan avgörandet vunnit laga kraft, tilläggs det, bör det med andra ord i motsats till vad som gäller i fråga om äganderättsutredning enligt den särskilda lagen härom äga rättskraft gentemot alla, oavsett om talan förts vid förrättningen eller inte. Detta uttalande ger vid handen att avsikten är att alla anspråk på ersättning ur köpeskillingarna för myrslogarna avgörs vid förrättningsförfarandet och att alltså någon möjlighet därefter ej skall föreligga att på civilrättslig grund göra gällande rätt till medel som influtit vid försäljning av myrslogarna. I lagtexten anges emellertid endast den verkan av ett lagakraftvunnet avgörande att gode mannen är skyldig att avge redovisning till den som genom avgörandet förklarats berättigad till andel i de förvaltade medlen, respektive till vederbörande samfällighetsförvaltning. Propositionens redovisning av promemorian (se prop. s. 20) kan kanske anses tyda på att lagtextens avsedda innebörd är vad som sägs i det återgivna uttalandet i promemorian. Detta framgår dock i vart fall knappast av lagtexten. Uppenbarligen kan goda skäl, främst angelägenheten att bringa frågan om rätten till de ifrågavarande medlen till en såvitt möjligt slutlig lösning, anföras för att anspråk som ej tillgodosetts i förfarande enligt den föreslagna lagen förlorar sin eventuella civilrättsliga giltighet. Det skulle dock vara av stort värde att få lagrådets yttrande, huruvida av andra orsaker tvekan kan råda om lämpligheten av en sådan lösning. I vart fall bör lagtexten klart ange vilka rättsverkningar som åsyftas. Måhända skulle detta kunna ske genom ett tillägg av innebörd, att anspråk på medel som fördelats vid förrättning enligt den föreslagna lagen icke får göras gällande i annan ordning. Att märka är därvid att en sådan regel icke torde utgöra hinder t. ex. för en skadeståndstalan mot den som genom falska bevis eller annan brottslig gärning fått medel till sig utbetalade till förfång för den som kräver skadestånd. Lagen bör med andra ord reglera endast de rent civilrättsliga verkningarna. Om det däremot är propositionens mening att det även efter avslutat förfarande skall vara rättsägare obetaget att i rättegång mot den som erhållit medel ur köpeskillingarna göra gällande rätt till medlen i fråga, bör detta framgå av lagtexten. I så fall synes en regel om särskild preskriptionstid, förslagsvis efter det att avgörandet i ärendet vunnit laga kraft, böra övervägas. I den situation som föreligger är det enligt min mening lämpligast att avslår propositionen men begär nytt förslag av i huvudsak samma innebörd men med angivande i lagtexten av de civilrättsliga verkningarna av förrättningsförfarandet. bör därvid begära att Kungl. Maj.t inhämtar lagrådets yttrande innan det nya förslaget föreläggs . På grund av vad sålunda anförts hemställer jag att måtte 1. avslå propositionen nr 156; samt 2. begära att Kungl. Maj:t efter hörande av lagrådet förelägger nytt förslag i frågan med beaktande av vad som anförts i motionen. 1* 1973.