mot · FW02448 · 1973-01-24 00:00:00 — av m. fl. om åtgärder mot maktkoncentration inom den kommersiella kultursektorn. Viljan att åstadkomma ett öppnare samhälle har karakteriserat många politiska insatser . Insyn och vidgade möjligheter till påverkan är drivkraften för ökad demokratisering på samhällslivets olika områden. Stor enighet råder om att den politiska demokratin måste kompletteras med social, ekonomisk och kulturell demokrati. Kravet på konkreta åtgärder för att uppnå ekonomisk demokrati har ökat i styrka. Ett led i denna riktning var beslutet vid riksdag om styrelserepresentation för de anställda i aktiebolag och ekonomiska föreningar. Den ökade insynen har vidare utvecklats genom riksdagsbeslutet att tillsätta offentliga styrelseledamöter i banker, men också i förvaltningsbolag och allmännyttiga stiftelser. De värderingar som bär upp dessa insatser på det ekonomiska området anmäler sig också med ökad styrka på det kulturella. betänkande Ny kulturpolitik (SOU 1972:67), som är föremål för remissbehandling, leder vidare på vägen till ett öppnare samhälle. Förslagen som framläggs innebär bland annat ökad klarhet i de frågor som har förts om inflytandet och vem som skall ha avgörandet inom olika kulturella institutioner. Diskussionen om inflytandet makten över kan i detta sammanhang lämnas åsido. Dess uppbyggnad befriad från privata och kommersiella intressen ger stora möjligheter för en mångsidighet och en obundenhet som motsvarar allmänhetens krav även om man inte till alla delar uppnått dessa anspråk. Beträffande frågan om inflytandet över de statliga och kommunala institutionerna är förslag konstruktiva och kan ligga till grund för en fortsatt debatt i dessa frågor. Det framstår som alltmer självklart att en klar ansvarsfördelning måste åstadkommas för att yttrandefriheten skall vara skyddad. Sker inte detta kan denna grundläggande rättighet gå förlorad. I sammanfattning av de olika förslagen framhålls: »Kulturpolitiken medverkar till att skydda yttrandefriheten och att skapa reella förutsätningar för att denna frihet skall kunna utnyttjas.» framhåller vidare »att samhället har ett övergripande ansvar för att främja mångsidighet och spridning av kulturutbudet och för att minska eller hindra den negativa verkan som marknadsekonomin kan medföra». I motiveringen framhålls att »samhällets kulturpolitiska ansvar måste vidare vidgas till att avse all kulturverksamhet, oavsett om den drivs av samhället eller av enskilda». Som en självklarhet framhålls att det demokratiska inflytandet över kulturpolitiken under inga förhållanden får innebära att kulturens innehåll styrs en mening som torde delas av de allra flesta. Mot denna bakgrund preciserar hur ansvarsfördelningen inom den offentliga kulturdistributionen skall vara fördelad för att friheten och medborgarinflytandet skall garanteras. Den ambition som karakteriserar strävan att lösa maktbalansens problem inom den offentliga kulturdistributionen får inte sin motsvarighet i några liknande anspråk på förhållandena inom den privata kultursektorn. Inom den privata sektorn är dessa förhållanden helt otillfredsställande så länge det finns företag, i vissa fall familjedominerade, som på vissa områden intar en ställning som utvecklar sig i monopolistisk riktning. Förhållandena på pressens område är ett exempel. Det gäller företag vilka styrs från slutna styrelserum och som dominerar vissa spridningsområden i sådan omfattning att de helt har fjärmat sig från de stora tankarna som bär upp det gamla liberala yttrande- och tryckfrihetsidealet. Pressbyråns roll som »kulturdistributör» får en alltmer monopolistisk karaktär i mycket stora delar av landet som är utan alternativ. Där låter man uppenbarligen den kommersiella lönsamheten tränga undan det kulturella ansvaret. Filmdistributionen inom många företag styrs mer av kommersiella intressen än av de allmänt kulturella. Filmsättarna kan för orter som endast har en biograf fungera som anonyma kulturella makthavare. Några undantag från denna regel finns numera bl. a. genom insatser av folkrörelserna i de s. k. kontrastbiograferna men problemen kvarstår alltjämt. Det demokratiska samhället accepterar att saluförandet av kulturprodukter av de mest skiftande slag får ske från snävt affärsmässiga grunder. Detta är möjligt så länge mångfalden och friheten är garanterad och så länge inte utvecklingen slagit in på okontrollerade monopolistiska banor. Med hänsyn till den tilltagande monopoliseringen ter sig dock behovet av en analys av denna problematik mycket angelägen. De multinationella kulturdistribuerande företagens roll är också av stort intresse. har inte behandlat dessa frågor. Enligt direktiven har inte heller pressutredningen och massmediautredningen tilldelats dessa uppgifter. Motionärerna är medvetna om att utredningskrav i denna riktning kommer att misstänkliggöras av de kretsar, vilkas maktställning måste analyseras. Redan i remissvar anfördes beträffande företagsdemokrati några mycket belysande synpunkter. Enligt proposition 1972:116 s. 83 anförde tidningsutgivarna i sitt negativa remissvar: »Den opinionsbildande verksamheten innebär fortlöpande ställningstaganden till frågor av politisk eller i övrigt ideell art. Dessa ställningstaganden måste självfallet ligga i linje med den fastlagda målsättningen för företagets opinionsbildande verksamhet i dess helhet. Det är därför väsentligt och anses självklart att styrelsen är så sammansatt att ledamöterna kan förväntas ha en gemensam uppfattning om företagets opinionsbildande verksamhet.» Med denna motivering avstyrkes förslaget om en utvidgning av styrelserepresentationen. Remissvaret speglar en mentalitet som bottnar i gamla värderingar, och den syn som i detta remissvar kommer till uttryck har sin motsvarighet på fler närbesläktade områden. Med utgångspunkt i uppfattningen att all maktutövning skall kontrolleras eller åtminstone balanseras framstår behovet av en utredning som angelägen. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om utredning och förslag till åtgärder som motverkar maktkoncentrationen inom den kommersiella kultursektorn och som främjar mångfalden och yttrandefriheten inom denna sektor.