mot · FW022000 · 1973-05-21 00:00:00 — av herrar Rosqvist och i anledning av Kungl. Majrts proposition 1973:130 angående ändringar i arbetarskyddslagstiftningen och andra åtgärder för bättre arbetsmiljö. De åtgärder som i proposition 1973:130 föreslås för att genom ändringar i arbetarskyddslagen skapa en bättre arbetsmiljö och för att ge anställda ökat inflytande över dessa frågor på den egna arbetsplatsen anser vi vara ett stort och nödvändigt steg framåt inom reformpolitiken på arbetslivets område. Arbetarskyddslagen är emellertid ej tillämplig på skeppstjänst varför nu föreslagna ändringar ej berör anställda ombord i fartyg. Lagen om säkerhet på fartyg och följdförfattningar ersätter i stort sett arbetarskyddslagen. Stora förändringar har också skett och pågår inom sjöfarten som även innebär att arbetslivet och dess betingelser för yrkesutövarna sjömännen förändrats. Många förbättringar har uppnåtts och många tidigare otillfredsställande förhållanden har kunnat undanröjas, men krav på alltmer effektiva och maximalt utnyttjade fartyg har gjort att för de ombordanställda nya otillfredsställande attribut kommit in i arbetsmiljön, och för sjöfolk som också har sin bostad ombord i fartygen även i vissa fall en störd fritidsmiljö. Nya snabba fartyg med högvarviga motorer ger buller som i ännu högre grad än äldre maskiner kan orsaka bullerskador. Fartyg konstrueras nu ofta på så sätt att bostäder och maskinrum kommer i omedelbar närhet av varandra. Förutom buller även i bostäder orsakas där också vibrationer och skakningar från maskiner och propellrar. Kravet på hög fart även i dåligt väder gör också sitt till för att ytterligare öka vibrationer och skakningar. Produkter av giftkaraktär förekommer som last i fartygen med en helt annan omfattning än tidigare, och dessa s. k. farliga laster utgör i verklig mening en fara för dem som har hand om transporten, dvs. En intensiv debatt har pågått om dessa s. k. farliga laster, men då är det uteslutande den omkringliggande yttre miljön som intresserat. Har exempelvis en gifttunna förlorats under hårt väder med ett fartyg, är det faran för fiskar och fåglar som har bundit intresset. Inte många ord har nämnts och inte många tankar har ägnats de människor ombord i fartygen som kontinuerligt transporterar dessa varor av skiftande giftig karaktär och tvingas att handha dessa under de allra sämsta väderleksförhållanden. Utbildningen i handhavandet av olika kemiska produkter, giftiga eller explosionsfarliga, har icke hängt med i utvecklingen. Olyckor med svåra personskador som följd har inträffat. En bättre ordning måste till i vad gäller skydd och säkerhet på detta område. Personal ombord i fartyg måste ges sådan information och kunskap att medhavd last kan hanteras på ett för de ombordanställda själva säkert sätt. Det är med tanke på totalmiljön, enligt vår uppfattning, minst lika viktigt att det finns skyddsombud som har utbildning och också ges ökade befogenheter. Vad gäller yrkesskadestatistiken ger denna en mörk bild för utövarna inom sjöfarten. Olycksfallsfrekvensen är dubbelt så hög som inom industrin och antalet förlorade arbetsdagar per är fem för sjöfarten mot en och en halv för industrin. Detta är siffror som verkligen talar för en intensifierad kamp mot olyckor. Det räcker inte med bara inspektion och besiktning av fartygsinspektörer i hamnar. Även de ombordanställda de som kan drabbas av olyckor bör ges ett mera Beellt inflytande för att förbättra och minska den skrämmande statistiken. Det vore befogat att också sjöfolket, på lämpligt sätt, gavs ett ökat inflytande på den egna arbetsplatsen och så långt möjligt fick påverka utformningen av den miljö som deras speciella yrke innebär. att , med beaktande av vad som i motionen anförts beträffande arbetsmiljön, hos Kungl. "t begär kompletterande utredning syftande till ändringar i lagar och förordningar om säkerhet å fartyg. () () GOTAB 73 3906 S 1973