mot · FW021759 · 1973-04-05 00:00:00 — Motion nr 1759 är 1973 av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:50 angående medlen i den fortsatta regionalpolitiska stödverksamheten m. m. Särskilt skedde en kraftig koncentration av bebyggelse och verksamheter till storstadsområdena. Denna centralisering har negativa följder från ekonomiska, jämlikhetspolitiska och miljöpolitiska utgångspunkter. 1 storstadskoncentrationerna är det mycket svårt att skapa tillfredsställande fysiska och psykiska livsmiljöer. Samhällsbyggnads- och socialkostnaderna är per individ höga i storstadsområdena. De uttunnade glesbygderna har fått ett ekonomiskt otillräckligt underlag för nödvändig service. De stora regionala skillnaderna i fråga om såväl service som möjligheter till sysselsättning och inkomster kan inte förenas med en jämlikhetsmålsättning. Förutsättningen för att människorna i de olika regionerna skall kunna få likvärdiga möjligheter till sysselsättning, service, god miljö och levnadsstandard är att centraliseringsutvecklingen bryts och att strävandena inriktas på en så långt möjligt decentraliserad bebyggelse. Detta är en svår uppgift, främst därför att samhällets bas- och serviceorganisation, den s. k. infrastrukturen, successivt formats för en alltmer centraliserad bebyggelse. Fördelningen av samhällets resurser och servicefunktioner på olika orter och regioner är avgörande för näringslivets lokalisering och därmed också för människornas möjligheter att välja bostadsort. Bostäder, vägar och kommunikationer, vårdinrättningar, kultur- och fritidsaktiviteter m. m. har i stort sett formats och fördelats med inriktning på ytterligare kraftig centralisering. Det måste sålunda ta tid att vända utvecklingen till en mer decentraliserad bebyggelse. Beslut i detta syfte måste fattas . Vid principbeslutet om de regionalpolitiska riktlinjerna antog emellertid den regionalpolitiska riksplan som framlagts i propositionen 1972:111. De befolkningsmålsättningar för länen 1980 och den utvecklingsplan för den regionala strukturen som ingår i riksdagsbeslutet är inriktade på fortsatt centralisering, som måste försvåra problemen i såväl storstadsområden som glesbygder och mindre orter. Dessa riktlinjer ligger nu till grund för myndigheternas verksamhet och den regionala utvecklingsplaneringen. regionalpolitiska riksplan, som avvisades av höstriksdagen, är inriktad på att centraliseringsutvecklingen skall kunna brytas , så att 1980 i stort sett samma befolkningsfördelning som skall kunna hållas i landets olika delar. I motionen 1973:524 har riksplan vad beträffar målsättning och principiella riktlinjer ånyo underställts prövning. Riksdagsbeslutet innefattade i viss mån också ett regionalpolitisk! I riksplan ingår ett sådant handlingsprogram i 43 punkter, som då prövades av . Det förutsattes emellertid att de konkreta åtgärderna skulle preciseras närmare i senare sammanhang, främst års riksdag. Åtgärder av regionalpolitisk betydelse behandlas i flera propositioner till årets riksdag, främst i den föreliggande propositionen 1973:50 angående medlen i den fortsatta regionalpolitiska stödverksamheten. I riksplan understryks nödvändigheten av att regionalpolitiken förstärks och används konsekvent för en så långt möjligt decentraliserad bebyggelse. Regionalpolitiken måste innefatta såväl generella som selektiva åtgärder. En primär förutsättning är att goda produktionsförutsättningar skapas i olika delar av landet. En aktiv näringspolitik är härvid ett viktigt instrument. Det är också nödvändigt att jordbrukspolitiken utformas med större hänsyn till en regionalpolitisk målsättning. Skattepolitiken, den ekonomiska politiken, bostadspolitiken, utbildnings- och kulturpolitiken måste användas i det regionalpolitiska syfte vi angivit. Särskilt viktigt är att trafikpolitik och kommunikationssystem snabbt inriktas på en decentraliseringsutveckling. Den regionalpolitiska stödverksamheten, innefattande främst lokaliseringsstöd, utbildningsstöd och sysselsättningsstöd, har såsom redovisas i propositionen givit förhållandevis goda resultat. från fram har lokaliseringslånen och lokaliseringsbidragen medverkat till en nettosysselsättningsökning, som uppskattas till ca 18 000 sysselsatta. 374 milj. kr. har utgjort lokaliseringsbidrag. 1 503 milj. kr. har utgjort lån. Det finns anledning att understryka att bidragen utgör en liten andel. Bidragen är ca 47 milj. kr. , vilket är mindre än det direkta flyttningsstödet. Av det beviljade stödet på 1 877 milj. kr. till 870 företag har tillfallit företag inom det allmänna stödområdet. Men det är att uppmärksamma, att det inre stödområdet fått endast ca fjärdedelen av det stöd som gått till det allmänna stödområdet. Vissa förstärkningar av lokaliseringspolitiken har skett . I propositionen 1973:50 föreslås bl. a. möjligheter till lokaliseringsstöd i det allmänna stödområdet för partihandel och uppdragsverksamhet och förbättringar i det inre stödområdet genom möjligheter till förhöjning av bidraget av kostnaderna, möjligheter till avskrivningslån för maskininvesteringar och förhöjning och permanentning av sysselsättningsstödet. Lokaliseringssamrådet, som gäller stockningsområdena, skall effektiviseras. Vidare förstärks glesbygdsstödet i olika avseenden, liksom lokaliseringsstödet till turistanläggningar. Departmentschefen framhåller i propositionen att ändringar inte behöver göras i fråga om nuvarande stödformer eller gällande bestämmel ser om stödunderlag. Detsamma framhölls i stort sett i riksplan, där vi dock räknat med att särskilda investerings- eller etableringsavgifter eller ett system med etableringstillstånd kan behöva användas i stockningsområdena. Det väsentliga är att regionalpolitiken förstärks kraftigt. Förslagen i propositionen innebär förstärkning, dock inte i den utsträckning som är nödvändig för det regionalpolitiska syfte vi angivit. De i propositionen föreslagna åtgärderna tillgodoser vissa viktiga krav som uppställts i handlingsprogrammet i riksplan och måste så till vida hälsas med tillfredsställelse. Det finns dock skäl till erinringar. Enligt riksdagsbeslutet framläggs förslag till utbyggnad och utformning av industricentra i och . förslag innebar att i en senare etapp skall industricentra uppföras även i och . Frågan om fortsatt utbyggnad på ytterligare orter, t. ex. och , skall enligt departementschefen övervägas först sedan erfarenheter vunnits av verksamheten i och . Naturligtvis är det angeläget att sådana erfarenheter tas till vara vid fortsatt utbyggnad. Men det synes oss dock betydelsefullt att understryka att industricentra bör uppföras i och i enlighet med vad industricentrautredningen förutsatte. Företagarföreningarna fyller viktiga uppgifter i regionalpolitiken, bl. a. för rådgivning och kreditberedning samt i fråga om administration av glesbygdsstödet. I propositionen 1973:41 under industrihuvudtiteln har föreslagits en ökad satsning på företagsservice, främst genom företagarföreningarna. I den förevarande propositionen ges företagarföreningarna vissa ökade uppgifter i fråga om glesbygdsstödet, bl. a. avseende rådgivning rörande produktion och marknadsföring. I riksplan har framhållits att företagarföreningarna bör byggas ut så att de kan fungera som regionala näringspolitiska basorgan, bl. a. med uppsökande verksamhet bland personer som kan vara intresserade av att starta nya företag. Det är svårt att bedöma vilken utformning företagarföreningarna kan ges. Men vi vill understryka angelägenheten av regionala organ med uppsökande uppgifter för nya företag i regionalpolitisk! Frågan bör skyndsamt prövas och förslag framläggas för . Frågan om ett företag skall bli framgångsrikt eller ej och om den åsyftade effekten med lokaliseringsstödet skall uppnås är inte enbart beroende av om företaget tekniskt och ekonomiskt lyckas väl med tillverkningen i fråga. Också avsättnings- och marknadsföringsfrågorna 1* 1973. måste tillmätas avgörande betydelse. Det är inte tillräckligt med en tekniskt sett god produkt, om den inte kan marknadsföras i den omfattning som fordras för upprätthållande av fortlöpande tillverkning. Dessa omständigheter är av särskild betydelse i de fall då företagaren besitter goda kunskaper om tillverkningen men endast har begränsade erfarenheter i fråga om marknadsföringen. Frågan om att kostnader för marknadsintroduktion skall få inräknas i stödunderlaget har tidigare behandlats av , . I den nu förevarande propositionen har departementschefen med hänvisning främst till den utökade företagsservice som enligt vad ovan redovisats skall anförtros företagarföreningarna avvisat ett förnyat övervägande av tanken på särskilt lokaliseringspolitiskt marknadsföringsstöd. Det är givetvis angeläget inte minst med tanke på de mindre och medelstora företagen att företagarföreningarna får ökade resurser för att främja olika former av industriservice. Detta täcker dock inte de behov av resurser för marknadsföring som i de enskilda fallen finns i samband med lokaliseringsstöd. Särskilt när det gäller nyetablering eller tillverkning av en ny produkt eller produktvariant är marknadsföringsbehovet i initialskedet så speciellt att det inte kan täckas inom ramen för företagarföreningarnas mera allmänna rådgivnings- och serviceverksamhet. Den normala, fortlöpande marknadsföringen bör givetvis bestridas med medel från de löpande intäkterna. Denna möjlighet står dock inte till buds i initialskedet, dvs. då det är fråga om s. k. marknadsintroduktion, som avser att etablera produkten på marknaden, skaffa erforderlig kundkrets och sålunda skapa avsättningsutrymme för den fortlöpande produktionen. Marknadsintroduktionen måste förberedas och påbörjas innan produktionen kommer i gång, dvs. långt Innan några intäkter kan påräknas. Följaktligen bör medel för marknadsintroduktion säkerställas på ett mycket tidigt stadium. Marknadsintroduktionen är av sådan betydelse att den i princip bör jämställas med maskiner och annan utrustning som är nödvändiga för tillverkningen. I konsekvens härmed bör vid bedömningen av en ansökan om lokaliseringsstöd prövas huruvida marknadsintroduktionen uppmärksammats i tillräcklig utsträckning. Bedöms brister föreligga i detta avseende bör sökanden skyndsamt underrättas härom för att få tillfälle till komplettering. Prövningen avseende marknadsintroduktionen bör utföras av företagarföreningen. Inom ramen för sin rådgivnings- och serviceverksamhet bör företagarföreningen också vara sökande av lokaliseringsstöd behjälplig med upprättande av en plan för marknadsintroduktionen liksom vid beräkning av kostnaderna för planens genomförande. I den mån företagarföreningen deltar i genomförandet av marknadsintroduktionsplanen bör de kostnader som härigenom uppkommer för sökanden givetvis inbegripas i de stödberättigade kostnaderna för marknadsintroduktion. Såsom framhållits ovan bör kostnader för marknadsintroduktion jämställas med kostnader för maskiner och annan utrustning. sålunda att lokaliseringslån skall kunna utgå med två tredjedelar av kostnaderna för marknadsintroduktion enligt plan som godkänts av vederbörande myndighet. Återstående del av medelsbehovet för marknadsintroduktionen får täckas med sådana kompletterande krediter som eljest står till buds i stödärendet. Sysselsättningsstödet, som utgått i försöksverksamhet i det inre stödområdet och därvid gett goda resultat, skall enligt propositionen göras permanent och utsträckas att omfatta inte endast industriföretag utan också industriliknande verksamhet, industriserviceverksamhet, partihandel och uppdragsverksamhet. Stödet skall enligt propositionen höjas så att det under vart och ett av utgår med . per årsarbetskraft, under tredje året med . Detta är en angelägen förbättring. Men i vissa delar av det inre stödområdet, där näringslivet är svagt utvecklat, måste det ändå bedömas som otillräckligt i det nuvarande läget. I riksplan har framhållits att ett särskilt lokaliseringsstöd bör kunna utgå till företag som vid utvidgning eller nyetablering är beredda att lokalisera verksamhet till område med svagt utvecklat näringsliv. Ett sådant stöd skulle efter särskild prövning kunna beviljas i olika former, såsom bidrag, lån, räntebefrielse och sysselsättningsstöd, till ett sammanlagt belopp som kompenserar företaget för de kostnadshöjningar som lokaliseringen till det svagt utvecklade området medför. Ett förstärkt sysselsättningsstöd bör nu beslutas som ett led i detta syfte. Vi föreslår att ett förstärkt sysselsättningsstöd får utgå i områden i det inre stödområdet med ett näringsliv som i förhållande till inlandet i övrigt är svagt utvecklat. Det särskilda sysselsättningsstödet bör utgå per femårsperiod med . per årsarbetskraft under vart och ett av , . tredje året, . fjärde året och . De särskilda fallen bör prövas av AMS med företagarföreningen som regional instans. Det får ankomma på Kungl. Maj:t att utfärda erforderliga tillämpningsföreskrifter. Det regionalpolitiska stödets omfattning För treårsperioden /71 1972/73 har för det regionalpolitiska stödet gällt en ram på 1 200 milj. kr., fördelat med 200 milj. kr. för lokaliseringsbidrag/avskrivningslån, 800 milj. kr. för lokaliseringslån, 100 milj. kr. för utbildningsstöd, 25 milj. kr. för sysselsättningsstöd och 75 milj. kr. I propositionen 1973:50 föreslås för den framförliggande femårsperioden, dvs. t. o. m. /78, en ram på 2 500 milj. kr., varav 450 milj. kr. för lokaliseringsbidrag/avskrivningslån, 1 550 milj. kr. för lokaliseringslån, 325 milj. kr. för utbildningsstöd och 150 milj. kr. Det fortsatta transportstödet ligger utanför denna ram och skall upptas i en senare proposition. För nästkommande budgetår skall enligt förevarande proposition . anvisas till bidragsverksamhet, varav 90 milj. kr. till lokaliseringsbidrag, 65 milj. kr. till lokaliseringsutbildning och 30 milj. kr. till sysselsättningsstöd, samt 250 milj. kr. Förslagen i propositionen innebär förstärkning i förhållande till det regionalpolitiska stödet under den nu snart avslutade treårsperioden. Men det är otillräckligt för den av oss angivna målsättningen, att centraliseringsutvecklingen skall kunna brytas . Vid en bedömning av det nödvändiga stödets utformning under de framförliggande åren måste hänsyn tas till att centraliseringsutvecklingen medfört särskilda svårigheter av en decentraliseringspolitik. Samhällets bas- och serviceorganisation är formad för fortsatt centralisering. En förstahandsåtgärd måste vara att omrikta samhällets infrastruktur för en mer decentraliserad lokalisering av näringsliv och bostäder. Det regionalpolitiska företagsstödet får förstärkas i takt härmed . Vår bedömning är att för den framförliggande femårsperioden ramen för det regionalpolitiska stödet bör fastställas till 3 500 milj. kr., dvs. 1 000 milj. kr. utöver vad som föreslagits i propositionen. Härav beräknar vi 2 150 milj. kr. för lokaliseringslån, 675 milj. kr. för lokaliseringsbidrag, 400 milj. kr. för utbildningsstöd och 250 milj. kr. Om utvecklingen motiverar det bör dessa rambelopp kunna höjas. För /74 bör till lokaliseringslån anvisas 300 milj. kr. samt till bidragsverksamhet 240 milj. kr., varav 125 milj. kr. till lokaliseringsbidrag, 70 milj. kr. till lokaliseringsutbildningsstöd och 40 milj. kr. Vi förutsätter sålunda ökade anslag kommande år, då det regionalpolitiska stödet kan få ökad genomslagskraft. Regeringens val av orter Den regionala balansen som målsättning skall givetvis också omfatta balansen inom regionerna. Höstens riksdagsbeslut angående regionalpolitiken var olyckligt, inte minst i vad gäller den centrala styrningen över inomregionala förhållanden. vände sig mycket kraftigt mot den centralt fastställda ortsklassificeringen. I propositionen 1973:50 förordas att vissa regionalpolitiska stödinsatser främst skall inriktas på primära och regionala centra. Enligt vår mening strider sådana centrala anvisningar mot ambitionen att nå inomregional balans. De regionala myndigheterna måste ges förtroendet att, utan centrala pekpinnar, ha möjlighet att styra den regionala utvecklingen. bör ge Kungl. Maj:t till känna denna uppfattning beträffande de primära och regionala centras roll i regionalpolitiken. Skatteinstrumentet som ett medel i regionalpolitiken används i väsentlig utsträckning i flera utpräglade industriländer. Men i vårt land har i stort sett endast investeringsfonderna använts i detta avseende och ofta på ett regionalpolitisk! Vi har i en tidigare motion (1973:1015) förordat en allsidig utredning av skattepolitikens användning som regionalpolitisk! Beträffande investeringsfonderna har vi bl. a. framhållit att de bör få användas fritt inom stödområdet, oberoende av konjunktursituationen, och att mindre företag när de inte drivs i aktiebolagsform bör ges motsvarande möjlighet till avsättning. Vi har vidare för det regionalpolitiska syftet diskuterat bl. a. gynnsammare initialavskrivningar samt avveckling eller lindring för vissa lokaliseringsområden av elskatten och den allmänna arbetsgivaravgiften. Med de sysselsättningssvårigheter som näringslivet nu har synes oss avveckling eller lindring i fråga om den allmänna arbetsgivaravgiften eller löneskatten vara av särskild betydelse. Som en åtgärd i ett aktionsprogram för 100 000 nya arbetstillfällen har vi i motionen 1973:1015 föreslagit befrielse från den nu fyraprocentiga löneskatten för företag som nyetableras eller ökar sin sysselsättning till den del som svarar mot lönesumman för nettonyanställningarna. Detta är av stor regionalpolitisk betydelse. Men för företagen i stödområdet framstår lättnader i löneskatten som nödvändiga även i fråga om den redan anställda arbetskraften. Vid en utredning om skattepolitikens användning som regionalpolitisk! instrument bör därför denna fråga skyndsamt prövas, lämpligen med den utformningen att det inre stödområdet helt undantas från löneskatten och det allmänna stödområdet i övrigt medges en sänkning till . Samhällets bas- och serviceorganisation Såsom vi framhållit är det av särskilt stor negativ betydelse att samhällets bas- och serviceorganisation, den s. k. infrastrukturen, formats för en alltmer centraliserad bebyggelse. Fördelningen av samhällets resurser och servicefunktioner på olika orter och regioner är avgörande för näringslivets lokalisering och därmed också för människornas möjligheter att välja bostadsort. Den centraliserade bas- och serviceorganisationen måste sägas vara det mest svårbemästrade hindret, som nödvändiggör att utvecklingen till ett mer decentraliserat samhälle måste ta tid. Det är en primär förutsättning för decentraliseringen att viktiga delar av infrastrukturen såsom vägar och kommunikationer, vårdinrättningar, kultur- och fritidsaktiviteter byggs upp till likvärdiga möjligheter i olika delar av landet. Det starkt centraliserade kommunikationssystemet har en särskilt stark negativ betydelse i det regionalpolitiska sammanhanget. I handlingsprogrammet i riksplan har bl. a. framhållits att den trafikpoli tiska planeringen måste inriktas på ett decentraliserat samhälle. Kommunikationerna måste snabbt upprustas i områden där trafikförsörjningen är otillfredsställande. Detta gäller såväl vägnät och järnvägsnät som flyg och sjöfart. Det är särskilt viktigt att tvärförbindelserna mellan olika delar av landet men också med våra grannländer förbättras. Åtgärder för en decentralisering i samhällets bas- och serviceorganisation torde böra övervägas i ett samordnat sammanhang. Men arbetar på olika områden utredningar, som är av betydelse för frågan. På kommunikationsområdet t. ex. pågår f. n. en regional trafikplanering, och den nya trafikpolitiska utredningen har enligt direktiven möjligheter att pröva regionalpolitiska aspekter. I det aktuella läget föreslår vi därför att uttalar att samhällets bas- och serviceorganisation och särskilt kommunikationssystemet formas för ett mer decentraliserat samhälle. Ett sådant uttalande bör tjäna som riktlinje för myndigheterna och den regionala utvecklingsplaneringen liksom för pågående utredningsarbeten. I en aktiv regionalpolitik måste effektiva åtgärder ingå i syfte att utjämna kostnaderna mellan olika delar av landet. I särskilda propositioner har framlagts förslag om skatteutjämningssystemet för kommunerna och om telefontaxorna. I en senare proposition skall transportstödet tas upp till behandling. De här nämnda frågorna behandlar vi därför inte i denna motion. Men vi vill erinra om att i riksplan föreslagits bl. a. generösare regler för transportstödet, ett system med maximitaxa för resor med tåg och flyg, en effektivisering av skatteutjämningssystemet så att alla kommuner garanteras en skattekraft motsvarande av medelskattekraften och en utjämning av avgifterna för telefonsamtal. En svår kostnadsbelastning för stora delar av landet och särskilt inom stora delar av stödområdet är högre priser på bensin och brännoljor. Såsom framhållits i riksplan måste särskilda åtgärder vidtas, t. ex. inom beskattningen, för att möjliggöra att ett för hela landet enhetligt pris på bensin och brännolja kan hållas. Regeringen bör efter skyndsam prövning lägga fram förslag till sådan kostnadsutjämning. På grundval av glesbygdsutredningen föreslås i propositionen 1973:50 bl. a. att företagarföreningarna i skogslänen skall få medel för punktinsatser i fråga om rådgivning och service till småföretag i glesbygder, ökade möjligheter till kommunala sysselsättningsinsatser och stöd till fortsatta s. k. hemarbeten. Det förbättrade lokaliseringsstödet till turistanläggningar är också av särskild betydelse för vissa glesbygder. I statsverkspropositionen har tidigare vissa andra förslag till förbättrat glesbygdsstöd framlagts. I andra propositioner i det aktuella sammanhanget behandlas bussbidraget och särskilda åtgärder för skolväsendet i glesbygderna. Ett förstärkt glesbygdsstöd är ett nödvändigt komplement till regionalpolitiken. Detta är viktigt för att nödvändiga mindre serviceorter skall kunna fortleva. Höstriksdagen underströk att sekundära serviceorter, t. ex. vissa kommundelscentra, som dessutom utgör stödjepunkter för mycket stora omland, måste få en ordentlig garanti för upprätthållande av en rimlig servicenivå. Med den inriktning på centralisering även i länen som den nuvarande regionalpolitiken har bör detta ånyo understrykas. har framhållit att den regionalpolitiska stödverksamheten har stor betydelse för näringslivets tillväxt i glesbygderna. I propositionen medges att småföretag i glesbygderna har betydelse för avsättning av produkter över hela landet och även i utlandet. Detta bör utgöra grunden för att lokaliseringspolitiken får en tillämpning som i större utsträckning än tidigare inriktas på glesbygdsområdena och på upprätthållande av mindre orter. För sysselsättningen i skogslänen och jämförbara områden är det såsom framhållits i riksplan väsentligt att även ta till vara möjligheten av vissa nya statliga företag. Vid sitt beslut uttalade sig positivt om detta. föreslog vissa samhällsägda verkstäder i glesbygderna. Departementschefen går i den förevarande propositionen inte närmare in på frågan. Vi vill framhålla som angeläget att lämpliga former skapas för sådana samhällsägda företag som i den aktuella situationen kan vara nödvändiga i glesbygdsområdena. Utläggning av legoarbeten till mindre enheter är en produktionsform som kan ge många sysselsättning och bör därför främjas. Jordbruk och skogsbruk spelar en avgörande roll i glesbygdernas näringsliv. Den snabba tillbakagången i dessa näringsgrenars sysselsättningsmöjligheter är en huvudorsak till att stora glesbygdsområden fått mycket svåra problem. Denna utveckling försvårar möjligheterna att bygga upp ett livskraftigt näringsliv i områdena. Särskilt i glesbygder, som har stora sysselsättningssvårigheter, måste möjligheterna till kombination av jordbruk och skogsbruk med andra sysselsättningar tas till vara på väsentligt bättre sätt . Det gäller kombination med industri, servicenäringar och turistnäringar.