mot · FW021514 · 1973-01-26 00:00:00 — av henar Wimark och om åtgärder för att främja handeln med . Utvecklingen av handel med har tyvärr efter 1970 karakteriserats av en nedgång. Resultatredovisningen visar en sänkning av vår export till bl. a. , , och . Totalt har således även importen från dessa fyra länder sjunkit. Den enda ljusningen i östhandeln är att en kraftig ökning skett av export till , från till . Förväntningarna beträffande östhandelns expansion har således inte infriats, och det finns skäl att befara en fortsättning av denna negativa trend, om inte ansträngningar görs för att förbättra förutsättningarna för handelsutbytet. Flera faktorer talar för önskvärdheten av en ökning av öst-västhandeln. Förutom att den svenska industrin har behov av nya marknader bör framhållas att ett ökat handelsutbyte bidrar till avspänning i och till ökad förståelse mellan länder med skilda kulturer. I handeln med de östeuropeiska staterna möter västföretagen en mängd svårigheter som till en del är förknippade med s. k. statshandelsländer, dvs. stater med långtgående central kontroll över handeln. Svårigheterna hänför sig dessutom till den speciella struktur som det ekonomiska samarbetet inom () skapat. Eftersom motparten utgör ett statligt monopol, föreligger ett direkt behov av statligt engagemang även från vår sida. Den i våra ögon tungrodda byråkratin i de centraliserade innebär ett uppenbart problem. Ofta är det svårt för västföretag att få en klar bild av marknadsförhållandena och av de vägar som smidigast leder till avtal. Som exempel kan nämnas att det inte räcker att veta vilket företag man önskar handla med. Dessutom krävs grundläggande kännedom om vederbörande handelsorganisation liksom vetskap om vem eller vilka inom departementen som fattar de avgörande besluten. För att komma till rätta med dessa problem fordras i sin tur att västföretaget har möjlighet att utnyttja i landet stationär personal. Detta har endast varit tillåtet i undantagsfall, men har en viss uppmjukning kunnat skönjas, exempelvis i och främst för större företag med inarbetade förbindelser. Ovannämnda problem understryker vikten av att genom sin officiella representation underlättar de svenska företagens handelskontakter. Erfarenheten visar att detta bäst sker genom inrättande av nya handelssekreterartjänster. Representationen genom handelsråd torde nämligen i dessa sammanhang vara otillräcklig och utgör inte på samma sätt som ett handelssekretariat ett effektivt serviceorgan för näringslivet. Därför borde en handelssekreterare tillsättas i samt på något även en i . I detta sammanhang bör även framhållas behovet av ökat informationsutbyte och önskvärdheten av permanenta utställningslokaler i de för handeln viktigaste huvudstäderna. De östeuropeiska staternas brist på kapital och valuta har gjort erbjudandet av krediter till ett allt väsentligare konkurrensmedel. Eftersom den av förespråkade bilaterala handelspolitiken syftar till betalningsmässig utjämning över åren krävs långa betalningsarrangemang. Någon förbättring av valutatillgången i är knappast att vänta inom överskådlig framtid. Man kan här peka på omfattande köp av amerikanskt vete, vilket ansträngt landets valutatillgång. Enligt föreliggande rapporter fruktar man dessutom ett nytt dåligt skördeår 1973, vilket torde innebära ytterligare import från . Den östeuropeiska importens inriktning främst på tyngre kapitalvaror och kompletta fabriksanläggningar har även bidragit till att förlänga kredittiderna. Krediter vid leverans av tyngre utrustning är vanliga trots Bernunionens snävare rekommendationer. Bland länder som visat ett tillmötesgående beträffande statsgaranterade krediter kan nämnas och . I har även bildats internationella bankkonsortier för underlättande av kreditgivning vid och har givetvis avsevärda resurser i detta sammanhang, vilket framgår av deras snabbt ökande andel av östvästhandeln. Slutligen bör även framhållas den finska lagen om skattefrihet för räntor på exportkrediter vid handel med . Den vikt som exempelvis lägger vid kreditarrangemangen belyses av att landet nu öppnar egna bankfilialer i som västeuropeiska banker tillåtes öppna representationskontor i . För att skall kunna konkurrera med bl. a. ovan nämnda länder, är det uppenbarligen nödvändigt med åtgärder från myndigheternas sida i syfte att underlätta för svenska företag att kunna erbjuda långa krediter. Eftersom vissa av de berörda handelsparterna befinner sig på gränsen mellan i- och u-land, bör det här bli fråga om andra principer än vad som vanligen gäller mellan utvecklade stater. Bristen på kapital i har framdrivit en utveckling mot olika former av samarbetsavtal. Det tidigare så vanliga varuutbytet är på väg att lämna plats för effektivare samarbetsformer. En av dessa former är s. k. joint , varigenom västerländska företag tillhandahåller maskiner och know how samt i vissa fall även produkter. Efter förädling i försäljs sedan varan där efterfrågan föreligger. existerar över 1 000 sådana avtal mellan östeuropeiska statsföretag och västföretag. För svensk del vore det önskvärt att på bilateral väg skapa ekonomiska garantier som gör det möjligt för svenska företag att satsa på denna eller liknande samarbetsformer. Även frågan om kreditvillkor kan tänkas bli aktuell i detta sammanhang. På grund av efterfrågan av stora beställningar har svenska företag haft svårt att hävda sig i konkurrensen. En framkomlig väg här är bildandet av konsortier. Detta innebär även en fördel med hänsyn till risken för att beställaren annars når en orimligt stark förhandlingsposition. Givetvis inträder också intresset och ibland nödvändigheten av statligt engagemang för att möjliggöra större projekt med mycket stora krav på resursutnyttjande. 1971 godkändes inom det s. k. komplexprogrammet, vilket bl. a. syftar till att öka specialiseringen mellan medlemsstaterna och att tillgodose marknadsbehovet genom produktion inom blocket. Som en konsekvens av SEV:s ökade betydelse inledde förhandlingar med om ett specialavtal, vilket dock inte kommer att vara lika omfattande som ett associeringsavtal. Från svensk sida är det givetvis ett intresse att noga följa utvecklingen inom . I de handelsavtal som föreligger mellan och enskilda öststater har begränsat importen av vissa produkter i syfte att skydda näringsgrenar som är speciellt utsatta för utländsk konkurrens. Som exempel kan nämnas kvoteringsbestämmelsema beträffande TEKO- och skobranschema. Dessa importrestriktioner utgör i ögon ett allvarligt hinder för en utveckling av handelsutbytet. Känslan av att vara utsatt för särbehandling förstärks av att vissa öststater, när det gäller ekonomisk utveckling, kan likställas med andra s. k. lågprisländer, vilka ej drabbas av annat än tullar vid export till . Sannolikt skulle vinna på att i stället för kvoteringar eftersträva generellt verkande begränsningar, vilket skulle eliminera den diskriminering som de speciella kvoterna innebär för östländernas del, eller också söka få till stånd frivilliga begränsningar. Psykologiskt sett skulle det skapa ett bättre handelsklimat. Att ompröva kvoteringen ligger också i linje med målsättning. lär nämligen enligt uppgift i kontakter med östländerna ha bundit sig vid en målsättning att slopa sådana kvoteringsbestämmelser i förhållande till östländerna senast före utgången av 1974. Den av regeringen beslutade överflyttningen av UD:s handelsavdelning till har skapat vissa oklarheter beträffande den förvaltningsmässiga ansvarsfördelningen av östhandeln. Ärendefördelningen mellan dessa departement och industridepartement bör även intas i bilden. För näringslivet torde det vara av stor vikt att frågor med anknytning till östhandeln behandlas främst inom ett departement och inom en enhet. De aktuella problemen inom östhandeln är av den arten, att en splittrad ansvarsfördelning och tungrodd ärendebehandling bör undvikas. Den svenska östhandeln svarade för av vår totala utrikeshandel. Det måste, jämfört med exempelvis och , betraktas som en låg nivå. Båda dessa länder har nått en andel på . Vad som gör jämförelsen betydelsefull är att det i båda fallen rör sig om länder med högt värderad goodwill i på grund av deras neutrala ställning. Därutöver tillkommer som en fördel för att generellt sett intar en positiv grundinställning till de skandinaviska länderna. Mot denna bakgrund måste det anses anmärkningsvärt, att den nuvarande utvecklingen av vår östhandel pekar hän mot en förlust av de senaste årens landvinningar. Orsaken till denna trend tycks vara, att man i alltför liten utsträckning insett betydelsen av dels de svårigheter som är specifikt förknippade med östhandeln, dels det faktum att utvecklingen inom östvästhandeln förändrats genom bl. a. tillkomsten av nya konkurrensmedel. Av det redan anförda framgår vilka de huvudsakliga problemen f. n. är för del. Med åtgärder, vidtagna i rätt tid, skulle sannolikt kunna vända trenden uppåt igen. Slutligen bör det understrykas, att en bestående förbättring av situationen förutsätter en nära samordning mellan de olika åtgärder som vidtas. En annan förutsättning är att myndigheterna ökar sitt engagemang såväl genom egna initiativ som genom samarbete med näringslivet. Med hänvisning till det anförda föreslår vi att hos Kungl. Maj:t begär att en skyndsam prövning sker inom berörda departement och verk av de ytterligare åtgärder som bör vidtas för att främja handel med . () ()