mot · FW02267 · 1973-01-23 00:00:00 — av m. fl. om skärpt bestraffning för trafiknykterhetsbrott. En undersökning, utförd av Bonnichsen och Asqvist vid statens rättskemiska laboratorium t. o. m. 1968, visar att av dem som dödades i trafiken var alkoholpåverkade. Eftersom prov tagits endast på en del av de omkomna personerna anser forskarna den verkliga siffran vara högre. 1968 omkom 426 människor i trafiken. Av dessa var enligt undersökningen 58 alkoholpåverkade, . Av de 170 bilförare som dödats var det 72 som omkom i singelolycka. Av dessa var 31 alkoholpåverkade, dvs. siffra innefattar 51 singelolyckor med 27 förare alkoholpåverkade, och 50 kollisionsolyckor med 7 alkoholpåverkade förare. Vid en internationell konferens i lämnades rapporter från olika delar av världen. En sammanfattning av de resultat som då lades fram vid konferensen visar att omkring hälften av de svåra trafikolyckorna har alkohol med i bilden. Av dessa svarar alkoholproblematiker, som utgör bland förarna, för halva antalet, medan den andra hälften faller på de måttlighetsan vändarna. Av de lindrigare olyckorna utgör de alkoholbetingade däremot endast omkring 1/5. Sammanfattningsvis kan man förmoda att alkoholen är orsak till av alla dödsolyckor i trafiken. I dessa olyckor omkommer 120360 människor . Utgår man från siffran betyder det alkoholpåverkan i 1 500 personskadeolyckor och i ca 5 000 egendomsskadeolyckor. Risken för olyckor ökar med stigande blodalkoholhalt. ökningen sker först förhållandevis långsamt. Om normalrisken för en bilförare i genomsnitt sättes till 1 är olycksrisken 7 gånger större vid . över är risken 58 gånger större (ur en undersökning om riskberäkning i ). Den mest omfattande undersökningen av olycksrisk under alkoholpåverkan har gjorts i Grand Rapids, ., , under ledning av R. F. Borkenstein. Riskberäkningar där visar att olycksrisken vid 1,01,är nästan 7 gånger större, vid 35 gånger större. undersökning framgår också att personer i den lägsta inkomstgruppen och med den kortaste skolutbildningen oftare har högre olycksfallsrisk. Riskökningen stiger snabbast då alkoholen spelar den största rollen när det gäller trafikolyckor med svåra personskador eller dödlig utgång. Vid är risken för trafikdödsfall 7 gånger så stor. Vid är risken för trafikdödsfall 15 gånger så stor (riskökning enligt K. Freudenberg för olycksfall av olika typ med stigande blodalkoholhalt). I området 0,51,är riskökningen påtaglig och statistiskt säkerställd och ökar ju högre blodalkoholhalten är (prof. : Trafikonykterhesbrott, SOU 1970:61 s. lil). Risken för att en alkoholpåverkad förare skall upptäckas i trafiken är mycket liten. Vissa undersökningar beräknar att 20 000 av uppskattningsvis några hundra tusen alkoholpåverkade fordonsförare upptäcks . Hos 15 000 konstateras straffbar alkoholhalt, 13 000 fälls för trafikonykterhetsbrott. Kategorin utgör 1/3 av alla fall under ett normalår. Chansen för en alkoholpåverkad förare att klara sig är stor. Den dolda brottsligheten när det gäller rattonykterhetrattfylleri är betydande. En holländsk forskare menar att endast av alla trafiknykterhetsbrott upptäcks. En undersökning av fil. visar att ju lägre en förare antog att risken var att bli upptäckt, desto oftare körde han efter att ha druckit alkohol. I den citerade intervjuundersökningen visade det sig att förarna bedömde att risken att bli upptäckta för rattonykterhet var cirka en på tvåhundra, för rattfylleri cirka en på fem. Hälften av förarna kände till gränsen för rattonykterhet, . trodde att gränsen var högre eller kände inte till den alls. Docent vid säger: »Jag undervisade trafikskolelärare om alkohol och trafik. Då sa lärarna att det fanns tio schemalagda minuter i teorin för detta ämne. lär man sig ju inte mycket.» Med hänsyn till den stora andel av trafikolyckorna som orsakas av alkoholen måste enligt vår mening intensiva åtgärder sättas in för att man skall komma till rätta med detta problem. För det första måste informationen om sambandet mellan alkohol och trafik klart förbättras. En intensiv informationskampanj med samarbete mellan trafiksäkerhetsverk, NTF, radio och TV m. fl., i stil med bilbälteskampanjen, borde vara ett minimum i detta fall, då det visat sig att så många förare saknar kunskap om sambandet mellan trafikolyckor och alkoholförtäring. På samma sätt måste informationen och utbildningen i dessa frågor förbättras i trafikskolorna, så att ingen elev kan erhålla körkort utan att ha fått kunskap på detta område. Eftersom en stor del av trafikonykterhetsbrotten inträffar bland mopedförare måste också dessa frågor belysas i trafikundervisningen i den obligatoriska skolan. Som ovan redovisats är risken för upptäckt av trafiknykterhetsbrott mycket liten. Detta är naturligtvis undergrävande för trafikmoralen på detta område. Därför är det enligt vår mening väsentligt att man ökar risken att bli upptäckt för trafiknykterhetsbrott. Tätare kontroller och ett mera frekvent användande av den apparatur som finns för ändamålet (alkotesten) har utan tvivel stöd i den allmänna opinionen. Enligt vår mening bör polisen medges rätt att använda detta instrument enligt de riktlinjer som finns skisserade i trafiknykterhetsbrottsutredningen. Att en effektiv kontroll av trafikonykterheten har stöd i det allmänna rättsmedvetandet visas bland annat ur en , som MHF låtit utföra. Antalet intervjuade utgör totalt 600. På fråga om polisen skall ha rätt att kontrollera nykterheten hos bilförarna över lag genom utandningsprov svarar ja, nej och vet ej. När det gäller påföljdsfrågorna har frihetsstraffet på det här området stor betydelse från allmänpreventiv synpunkt. Straffet kan i och för sig vara relativt kortvarigt, men det måste ge uttryck för samhällets negativa attityd för denna typ av brottslighet. Den ovan refererade SIFOundersökningen visar bl. a. att av de tillfrågade anser att fängelsestraff vid en promillehalt av över 1,5 bedöms som riktigt. anser straffet för milt och för hårt. Enligt vår mening bör också promillereglerna i en reviderad trafiknykterhetslagstiftning bygga på att all alkoholförtäring som har skett före körningens slut skall inverka på bedömningen av ansvarsfrågan. Det får alltså inte förekomma som i vissa fall nu att förare som förtärt alkohol i avsevärda mängder skall undgå straff endast därför att denne råkat bli hejdad innan alkoholhalten i blodet har nått den straffbara gränsen. På samma sätt bör den lucka som föreligger vid den s. k. »eftersupningen» täppas till. Det kan inte vara rimligt att en person som uppenbarligen brutit mot trafiknykterhetslagstiftningen skall kunna undgå straff enbart genom att han hänvisar till att han förtärt ytterligare alkohol efter själva kömingstillfället. Den regel som föreslogs av trafiksäkerhetskommitté bör enligt vår mening vara att föredra, enligt vilken alkoholförtäringen skall anses ha ägt rum före eller under färden, om icke föraren bevisar att så icke varit fallet. De problem rörande trafiksäkerhet och alkoholförtäring som aktua Iiserats i denna motion har varit föremål för en grundlig utredning i traf iknykterhetsbrottskommitténs betänkande Traf iknykterhetsbrott, SOU Enligt vår mening är det så väsentligt att effektiva åtgärder vidtages inom trafiknykterhetsområdet, att justeringar i gällande lagstiftning och anvisningar i enlighet med vad som ovan anförts bör komma till utförande i avvaktan på att utredningens förslag läggs till grund för mera genomgripande förslag. Med hänvisning till ovanstående får vi därför hemställa1) att beslutar att anhålla hos Kungl. till förändringar i lagstiftningen rörande trafiknykterhetsbrott i enlighet med vad som anförts i motionen. () () () J) (Se även motion 1973:259) N. , 1973