mot · FW02352 · 1973-01-23 00:00:00 — av m. fl. Enligt arbetsmarknadsverkets statistik över antalet registrerade arbetslösa var 69 035 personer arbetslösa i medeltal . Det var nästan 10 000 fler än som i sin tur uppvisade den högsta arbetslöshet som uppmätts sedan den nuvarande statistiken över registrerad arbetslöshet infördes . Utvecklingen av den av AMS registrerade arbetslösheten framgår av följande tabell: 1972 69 035 (prel.) Tabellen visar på en skrämmande utveckling. Av den kan utläsas att arbetslösheten synes stanna på en allt högre nivå än även under högkonjunktur. Vid senaste konjunkturtoppen 19691970 sjönk den sålunda inte till den nivå som rådde under högkonjunkturen . Målet är full sysselsättning Ett av målen för den ekonomiska politiken är att söka upprätthålla full sysselsättning. Vi måste med stor oro konstatera att vi framför allt kommit allt längre från det målet. Orsaken är naturligtvis i första hand en utdragen lågkonjunktur, som i långa stycken förvärrats av en av regeringen förd felaktig ekonomisk politik. Orsaken kan som vi berör mera ingående nedan också vara strukturella förändringar i näringslivet och arbetsmarknaden. Nya grupper har kommit ut på arbetsmarknaden. Det är med andra ord fler som önskar förvärvsarbete. Men dessa förklarande orsaker får inte leda till att problemet tas med mindre allvar. Vi kan aldrig acceptera arbetslöshet. Målet full sysselsättning måste ha samma innebörd nu som tidigare: att alla som önskar förvärvsarbete skall ha möjlighet att få det. Hur stor den verkliga arbetslösheten är låter sig emellertid inte så lätt bedömas. De siffror som redovisats ur AMS-statistiken ligger alldeles säkert i underkant. Även om alla de i genomsnitt ca 70 000 människor som var registrerade hos arbetsförmedlingarna kunde ges arbete, skulle ändå alldeles säkert många köa framför de lediga platserna. Det styrks bl. a. av SCB:s arbetskraftsundersökning som visar en genomsnittssiffra på 107 000. Det bör påpekas att de siffror som återgivits avser arbetslösheten vid ett visst tillfälle, t. ex. under en och samma vecka. Om man förlänger den period som studeras för att se hur många som under varit arbetslösa blir självklart siffrorna mycket högre. har redovisat undersökningar som visar att antalet personer som var öppet arbetslösa uppgick till 363 000. Av dessa hade 74 000 varit arbetslösa , 253 och så många som 37 000 . Om man också tar med undersysselsatta och latent arbetslösa torde antalet personer som har erfarenhet av vad det vill säga att vara arbetslös uppgå till ca 1 miljon. Dessa siffror ger ett begrepp om omfattningen av den otrygghet som är en följd av brist på sysselsättning som ger utkomst och arbetstillfredsställelse. Redan av det sagda framgår att ett exakt mått på arbetslösheten inte så lätt låter sig anges. I information och debatt om arbetsmarknadsläget används olika arbetslöshetsbegrepp. De siffror som angivits ovan gäller på något sätt registrerade arbetslösa s. k. öppen arbetslöshet. Den statistiken omfattar alltså alla som på ett eller annat sätt aktivt sökt arbete. Men många fler skulle söka arbete om de trodde att det fanns någon utsikt att få sysselsättning s. k. latent arbetslösa. Dessa människor utgör en grupp i den s. k. dolda arbetslösheten. Hit hör bl. a. också de som ofrivilligt arbetar deltid, de som genomgår någon form av arbetsmarknadsutbildning, de som är sysselsatta i beredskapsarbeten och de som ofrivilligt arbetar deltid, de som genomgår någon form av arbetskänt statistiskt material sammanställts enligt följande i en artikel av fil. i (siffrorna gäller ): Skyddade verkstäder, arkiv arbeten m. m. Några av siffrorna är uppskattningar. Det gäller påtvingad akademisk vidareutbildning och förtidspensionerade. Vidare bör sägas att gruppen skyddade verkstäder och arkivarbeten m. m. inte generellt kan sägas höra till den dolda arbetslösheten eftersom detta i många fall är det bästa och kanske enda alternativet till arbete på öppna marknaden. Den arbetslöshet som här angivits utgår från de skillnader i förvärvsintensitet som finns mellan olika delar av landet. Om förvärvsintensiteten i hela landet var lika hög som i /A-region uppkommer en dold arbetslöshet på omkring 130 000 personer. Denna regionala skillnad har ökat . Det finns också en dold arbetslöshet bland kvinnorna. Sysselsättningen är genomgående högre bland männen. Men den relativa andelen av männen är i avtagande. Det är troligt att det också gäller för kvinnorna. Detta antyder ett av de verkligt stora problemen på arbetsmarknaden att människor slås ut från den öppna arbetsmarknaden långt innan de når den allmänna pensionsåldern. I de senaste årens arbetslöshetsdebatt har man med utgångspunkt från ett uppmärksammat uttalande från LO-håll, för att skilja mellan de arbetssökande som får arbete i den öppna marknaden och dem som inte lyckas med det, talat om arbetsmarknadens A- och B-lag. Den grymma benämningen anger problemets kärnpunkt, nämligen att människorna i den senare gruppen av olika skäl inte förmår konkurrera om arbetena på samma villkor. Även i ett gynnsamt sysselsättningsläge kommer de inte att sugas upp av arbetsmarknaden utan särskilda insatser. 1 studien på arbetsmarknaden har H. och A.-L. analyserat den sjunkande andelen sysselsatta män . De har påvisat en kraftig nedgång av sysselsättningen särskilt bland de äldre ogifta männen (). Många av dem som lämnat arbetskraften före uppnådd pensionsålder har gjort det som förtidspensionärer. Reglerna för förtidspensioneringen har gradvis mjukats upp , och antalet förtidspensionärer har ökat i snabb takt. En ytterligare ökning kan väntas. 1 en skrift från TCO Arbetsmarknad och sysselsättning kommenteras denna utveckling: Det rör sig i dessa fall om ganska arbetsföra människor som förs ut ur arbetskraften och arbetslöshetsstatistiken. Naturligtvis är det bra att denna möjlighet till förtidspensionering av arbetsmarknadsskäl skapats, men det är långt ifrån självklart att de människor som berörs inte skulle föredra att vara yrkesverksamma ännu , om de gavs möjlighet till det. Genom vidgad förtidspensionering undanröjer man vissa av symptomen på utslagningen av äldre arbetskraft från arbetsmarknaden utan att angripa utslagningens orsaker. Att arbetsmarknaden har blivit hårdare för handikappade i vid mening finns klara belägg för. Antalet personer från arbetsvärden som genom Kartong: S. 14, i hemställan B Står: 1 169 000 000 Rättat till: 1 171 000 000 arbetsförmedlingen erhållit arbete i öppna marknaden har minskat från drygt 15 000 1965 till drygt 10 000 1971 detta trots att det totala antalet registrerade hos arbetsvärden fördubblats. uppgick antalet registrerade vid arbetsvårdsexpeditionerna till ca 100 000 av vilka ungefär en tredjedel var nyregistrerade . Problemet med utslagningen av den äldre arbetskraften har som framgår av det sagda blivit större . Arbetsmarknadsläget kompliceras ytterligare av att vissa andra grupper i större utsträckning än tidigare också fått känna av arbetslösheten. Det är i första hand ungdomar och tjänstemän som fått vidkännas en större osäkerhet i anställningen än som varit vanligt tidigare. Det innebär inte att någon av dessa grupper kvantitativt dominerar men de uppvisar växande andelar. Ungdomsarbetslösheten uppgick till 40 000 personer och utgjorde en betydande del av den öppna arbetslösheten. Därtill kommer en latent arbetslöshet i storleksordningen 20 000. Den omfattande arbetslösheten bland ungdomar rymmer många orosmoment. Tidningen konstaterade att: En lång arbetslöshetsperiod orsakad av dålig utbildning, besvärliga sociala förhållanden, kanske öl- eller narkotikamissbruk skapar inte någon positiv attityd till samhället och arbetslivet. Här ligger det mest allvarliga med ungdomssituationen . Ett aktionsprogram för att minska arbetslösheten och skapa sysselsättning för ungdom bör utarbetas. En utgångspunkt för ett sådant program kan vara den rapport rörande ungdomens arbetsmarknad som utarbetats inom . Särskild vikt bör därvid läggas bl. a. vid ökade möjligheter till praktikarbete, beredskapsarbeten lämpade för ungdom, obligatorisk arbetsmarknadsorientering och yrkesvägledning i samband med utbetalning av det kommunala kontantstödet, ökade möjligheter att erhålla arbetsmarknadsutbildning och uppsökande verksamhet inriktad på de ungdomar som inte fullföljer eller påbörjad utbildning vid gymnasieskolan. Akademikernas arbetsmarknadssituation har drastiskt försämrats. Från ett läge med gott om arbetstillfällen har utvecklingen via en balanserad arbetsmarknad gått mot ett läge med brist på sysselsättningsmöjligheter. Enligt SCB:s arbetskraftsbarometer finns det intet som tyder på att akademikerna skulle kunna påräkna en förbättrad arbetsmarknad. Även om gruppen i absoluta tal inte tillhör de större i arbetslöshetsstatistiken är den kraftiga ökningen av arbetslösheten bland de långtidsutbildade mycket oroande. Akademikerarbetslösheten kan också få långsiktiga, negativa effekter genom att många avskräcks från högre studier. arbetsutbudet av ungdomar direkt från grundskola och gymnasieskola, vilket i sin tur riskerar att gå ut över de lågutbildades sysselsättningsmöjligheter. Det är därför angeläget att de ökade resurser som ställs till arbetsmarknadsverkets förfogande används för att förstärka arbetsförmedlingarna på högskoleorterna samt att ordna arbetsmarknadsutbildningen och beredskapsarbeten som passar också åt långtidsutbildade. Tjänstemännen har i växande grad drabbats av arbetslöshet. I viss utsträckning sammanhänger detta med att de tekniska möjligheterna för rationaliseringar på tjänstemannasidan ökat väsentligt genom bl. a. automatisk och elektronisk databehandling. har beräknat att av tjänstemännen inom industrisektorn befinner sig i riskzonen. Om det är riktigt ser framtiden mörk ut för tjänstemännen. Av dem som varslats om friställning inom industrin har andelen tjänstemän ökat från till . Antalet arbetslösa tjänstemän kan uppskattas till ca 10 000. Till denna utveckling skall läggas tydliga tecken på att arbetslöshetstiden bland tjänstemän har ökat . Det har särskilt hårt drabbat arbetsledarna, som ofta har svårare än andra att få nya anställningar, bl. a. därför att arbetsledartjänsterna är få och oftast rekryteras internt inom företagen. Tjänstemannaarbetslösheten inger allvarlig oro inte enbart på grund av sin storlek utan också därför att den på få år vuxit så snabbt. Oron förstärks av tidigare erfarenheter som visar att arbetslösheten bland tjänstemän tenderar att ligga kvar på en hög nivå även efter det att konjunkturen börjat vända uppåt. Ännu en grupp yrkesverksamma på arbetsmarknaden som fått sina villkor radikalt försämrade är byggnadsarbetarna. Otryggheten i anställningen för byggnadsarbetarna sammanhänger bl. a. med att de knyts till ett projekt och inte är fast anställda i företaget. Säsongsvariationerna i byggnadsarbetarkåren har därför alltid varit stor. Det allvarliga läget nu sammanhänger emellertid i första hand med den kris som hela byggnadssektorn till följd av den ihållande lågkonjunkturen och det sjunkande bostadsbyggandet befinner sig i. Men även på är tryggheten för många hotad i denna bransch. Ökningen av arbetslösheten och därmed fjärmandet från målet om full sysselsättning har som väsentlig orsak den misslyckade ekonomiska politiken. Felbedömningar om konjunkturförloppet och övertro på möjligheterna att med selektiva medel avhjälpa den sviktande framtids Kartong: S. 12, rad 29 Står: 3 Rättat till: 5 tron inom näringslivet har försatt oss i en värre arbetsmarknadssituation än vad enbart det internationella beroendet motiverat. Det är i första hand de som blivit utan arbete som fått bära bördan av regeringens felbedömningar och missgrepp härvidlag. Som vi redan antytt finns härutöver ett antal nya inslag i arbetsmarknadsbilden som hänger samman med strukturproblem inom industrin och servicenäringen. Den växande arbetslösheten bland tjänstemän och byggnadsarbetare illustrerar detta bäst. Strukturproblemen innebär för den enskilde att t. ex. gamla yrkeskunskaper kan komma till användning eller får det först om man flyttar till annan ort. Många måste byta både yrke och bostadsort. Dessutom vet man av erfarenhet att ungefär en femtedel av dem som friställs när ett företag läggs ner eller inskränker blir långvarigt arbetslösa och försvinner av olika anledningar ur arbetskraften. Några uppgifter från nedläggningen av sulfitmassafabriken bruk utanför , som varit föremål för omfattande vetenskapliga studier, kan illustrera vad som ovan anförts. Vid tiden för definitivt varsel var 276 personer anställda vid bruket. Genomsnittsåldern var hög, nästan hälften . efter driftsstopp () var i anställning utanför Jössefors bruk, deltog i awecklingsarbete, var arbetslösa, deltog i utbildning och var ej yrkesverksamma i övrigt (avlidna, åldersoch förtidspensionärer m. m.). Endast hälften av de anställda har haft anställning under i huvudsak hela tidsperioden efter driftsstoppet. En tredjedel av dem som fått ny anställning har flyttat från hemorten. Närmare två tredjedelar av dem har bytt arbetsuppgifter. Det är naturligtvis inte möjligt att från ett fall dra långtgående, generaliserande slutsatser. Där jämförelsematerial föreligger kan det dock konstateras att bilden överensstämmer ganska väl. Skall strukturomvandlingen stoppas? Strukturomvandlingen är en av de viktigaste faktorerna bakom framväxten av det ekonomiska välståndet. har röster höjts för att kraftigt dämpa strukturomvandling och ekonomisk tillväxt. Mot dessa tankegångar har t. ex. i utredningen arbete anfört följande: Den svenska ekonomin med sitt starka utlandsberoende skulle därest takten i produktivitetshöjningen väsentligt dämpades tämligen snabbt få ett så försämrat konkurrensläge gentemot andra länder att vid en försvagad handels- och betalningsbalans landets resurser för en standardhöjning i någon rimlig mening minskades. skulle en sådan utveckling hårdast drabba de grupper i vilkas intresse man rekommenderar en politik som skulle verka för en dämpning av produktivitetshöjningen och den ekonomiska tillväxten. Vi vill gärna i princip instämma i denna bedömning. Men självfallet innebär en sådan inriktning av den ekonomiska politiken att samhällets ansträngningar för att dämpa strukturförändringarnas negativa konsekvenser måste förstärkas. Strukturomvandlingen innebär naturligtvis inte bara att arbetstillfällen försvinner den innebär också att nya arbetstillfällen tillkommer. Arbetsmarknadspolitiken kommer in som en länk mellan dessa led i processen. Det måste med andra ord tillkomma nya arbetstillfällen för att inte processen skall stanna vid nedläggningar och arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Det måste råda en rimlig balans mellan de arbetstillfällen som försvinner och de som tillkommer. En ekonomisk politik som leder till omfattande nedläggningar och driftsinskränkningar men som inte förmår skapa tillräckligt antal nya arbetstillfällen ger - oavsett hur omfattande arbetsmarknadspolitiska insatser som görs upphov till arbetslöshet. Den politik som faktiskt förts i har tyvärr kännetecknats av att detta viktiga steg i omvandlingsprocessen inte i tillräcklig grad stimulerats. Sysselsättningen och den tekniska utvecklingen Den strukturomvandling som här berörts har inneburit att sysselsättningen inom olika näringsgrenar förändrats. Men den minskade sysselsättningen inom t. ex. industrin har inte inneburit att produktionen minskat. Med ungefär oförändrad arbetsstyrka har produktionsföretagen i fördubblat sin produktionsvolym. Bakom denna produktivitetsökning ligger flera förklarande faktorer: mer kunniga arbetare, förbättrad organisation, tekniska framsteg m. m. Hur påverkar dessa tekniska framsteg sysselsättningen i stort? Leder den, som ofta antages, till ökad arbetslöshet? De stora undersökningar som gjorts på historiskt material ger inte något stöd för sådana tankegångar. Den tekniska utvecklingen torde snarare ha varit gynnsam ur sysselsättningssynpunkt. Men kan detta förutsättas gälla också ? I en uppmärksammad artikel i hävdade ekonomen att så inte är fallet. Det är dock inte enbart den tekniska utvecklingen som enligt Radetzki är orsaken härtill. Han stödde denna tes på utvecklingen inom industrin och servicesektorn och menade att turén nu kommit till den offentliga sektom: Som en följd (av skattetröttheten) utsätts den offentliga sektom för allt hårdare kostnadspress. På samma sätt som exportindustrin tvingas de offentliga institutionerna att presentera ökande utbud till en oförändrad eller minskande totalkostnad. Det är lätt att förutse resultaten av detta tryck. Likt industrin kommer stat och kommuner att tvingas höja produktiviteten och sänka kostnaderna genom att ersätta den allt dyrare arbetskraften med automatiserad kapitalutrustning. En annan ekonom, chefen för , har i en replik till Radetzki skjutit in sig på tesen om den av tekniska framsteg betingade arbetslösheten. Det är ostridigt att maskiner och människor i viss utsträckning kan ersätta varandra. Om den mänskliga arbetskraften blir dyr och maskinerna allt effektivare, så kan givetvis produktion förbilligas av att maskiner ersätter människor. Inom industrin är det vad som i betydande utsträckning har skett. Vid tillväxt i ekonomin kan dock de friställda i betydande omfattning sysselsättas. Den av tillväxten betingade ökningen i efterfrågan har riktats mot tjänstesektorn och då särskilt den offentliga sektorn såsom tidigare redovisats. Där har också en betydande ökning av antalet arbetstillfällen skett under detta årtionde. Sannolikt överstiger ökningen 300 000. När tillväxten blir låg eller uteblir minskar emellertid denna kompenserande sysselsättningsökning. Detta är i viss mån vad som skett här i landet. Den offentliga sektorns expansion har till stor del möjliggjorts genom ett successivt hårdare skattetryck. Detta är emellertid nu så högt att en fortsatt expansion i 1960-talstakt inte är möjlig. Den offentliga sektorns fortsatta utveckling kommer därför i större utsträckning än tidigare att vara direkt beroende av den ekonomiska tillväxten. Av detta bör man kunna dra slutsatsen att den offentliga sektorn inte såsom kan suga upp arbetskraft, helt oavsett den tekniska utvecklingen. De arbetsmarknadspolitiska insatserna har ökats mycket kraftigt . De höjda anslagen har beslutats i stor enighet. Målet som satts upp om full sysselsättning har omfattats av alla. Den omfattande arbetslöshet som råder är ett av våra största sociala problem. Läget kompliceras av de nya inslag i arbetsmarknadsbilden och de strukturförändringar som vi står inför . Det antyder att arbetsmarknadspolitikens betydelse ytterligare kommer att öka. Det gör det så mycket viktigare att de resurser som ställs till arbetsmarknadspolitikens förfogande används på effektivast möjliga sätt. Utvärderingen av de olika inslagen i kampen mot arbetslösheten måste därför vara ett viktigt inslag i det löpande arbetet. Det finns emellertid ett stort behov av en mera djupgående och förutsättningslös forskning omkring arbetsmarknadspolitikens effekter. Sådan forskning försiggår på många håll. Den tillsatta expertgruppen för utredningsverksamhet i arbetsmarknadsfrågor initierar bl. a. forskning kring hithörande frågor. Det är angeläget att såväl den grundläggande forskningen kring arbetslöshetens orsaker och verkningar som den mera målinriktade kring arbetsmarknadspolitikens effekter ges hög prioritet. Till de områden som måste ges en framskjuten ställning i forskningsarbetet hör arbetsmarknadsstatistiken. Arbetet måste inriktas på att ge en riktig statistisk belysning och analys av arbetslöshetens omfattning och struktur liksom arbetslöshetstidens längd. Det har vidare visat sig mycket svårt att utarbeta tillförlitliga prognoser för tillgång och efterfrågan på arbetskraft, vilket är av stor a. för att kunna ge en riktig yrkesvägledning. Till de angelägna forskningsuppgifterna hör därför också utvecklandet av modeller och metoder för arbetsmarknadsprognoser. Det finns enligt vår mening mot bakgrund av den bild som här tecknats av situationen på arbetsmarknaden stor anledning att nu på allvar börja dra upp riktlinjerna för den arbetsmarknadspolitik som blir nödvändig under den närmaste 1 O-årsperioden. De osäkerhetsmoment som har sin grund i antydda strukturella förändringar inom näringsliv och förvaltning liksom den kraftigt ökade utslagningen av allt yngre människor från den normala arbetsmarknaden kräver en genomlysning som kan klarlägga orsakerna och därmed leda fram till lämpliga motåtgärder. Vi föreslår därför att en parlamentarisk utredning tillsätts med betydande resurser till sitt förfogande för att sammanställa resultaten från utfört forsknings- och utvärderingsarbete och för att kunna lägga ut kompletterande forskningsuppdrag. Det får inte i direktiven till en sådan utredning finnas en tillstymmelse till antydan om att vi skulle kunna acceptera en urholkad definition av målet full sysselsättning. För att markera uppdraget bör utredningen ges benämningen . Utredningen bör analysera och utvärdera arbetsmarknadspolitikens medel men även belysa effekterna av arbetsmarknadsverkets verksamhet. På grundval därav bör utredningen överväga alternativa vägar att ge verket en organisation som bäst befrämjar en effektiv användning av tilldelade resurser. Den av statskontoret utförda utredningen om arbetsmarknadsverkets organisation torde till vissa delar fortfarande vara relevant material i det arbetet. Med effektiv resursanvändning skall då avses att så framgångsrikt det är möjligt hålla arbetslösheten tillbaka. Till de frågor som utredningen vidare bör behandla hör också rätt till sammanhängande långledighet och arbetstidens förläggning . Att vi förordar en utredning för arbetsmarknadspolitiken på lång sikt innebär inte att vi får skjuta de problem vi har framför oss. Vi noterar med stor tillfredsställelse att tidigare förslag om förstärkning av arbetsförmedlingarnas kapacitet nu i viss mån tillgodosetts. Det är mycket väsentligt att arbetslöshetstiden inte förlängs i onödan därför att arbetsförmedlingarna inte kan erbjuda tillräcklig service. Under hela fanns i genomsnitt mellan 25 000 och 30 000 lediga platser medan arbetslösheten pendlade runt 100 000 personer. Med en effektivare förmedling torde möjligheten att passa samman arbetssökande med lämpliga lediga platser öka avsevärt. Av organisatoriska skäl har den enskilde arbetsförmedlaren överblick främst över den lokala arbetsmarknaden. En egentlig organisation för s. k. interlokal arbetsförmedling saknas nämligen. Den interlokala förmedling som står till buds består dels av den utkommande platsjournalen, där vissa lediga platser på den nationella arbetsmarknaden noteras, dels av de enskilda förmedlarnas personliga kontakter med kolleger och arbetsgivare på andra orter. Det är mycket angeläget att arbetsmarknadsverket ges resurser för att påskynda uppbyggandet av en effektiv interlokal förmedling och därmed sammanhängande informationsbehandling. Anmälan av lediga platser Arbetsförmedlingen har ett dåligt grepp över betydande delar av arbetsmarknaden. Det finns i huvudsak tre orsaker till detta förhållande: Arbetsförmedlingens bristande resurser och dess i vissa avseenden föråldrade arbetssätt gör att de organisatoriska förutsättningarna för en fullständig täckning av arbetsmarknaden saknas. En alltför liten del av de lediga platserna anmäls till arbetsförmedlingen därför att arbetsgivarna erfarenhetsmässigt lärt sig att vissa slag av arbeten sällan kan rekryteras med sökande från arbetsförmedlingen. Många arbetssökande finner det meningslöst att anmäla sig på arbetsförmedlingen, därför att de lediga platser som de är intresserade av normalt inte anmäls till förmedlingen. Arbetsförmedlingen har således råkat in i en ond cirkel. Vissa slag av lediga platser anmäls inte till förmedlingen, därför att arbetsgivarna funnit att de arbetssökande använder sig av andra kanaler.