mot · FW022020 · 1973-10-26 00:00:00 — Motioner nr 20202021 är 1973 i anledning av Kungl. Majrts proposition 1973:138 med förslag till konsumentköplag, m. m. Genom propositionen 1973:138 har Kungl. Maj:t förelagt ett förslag till konsumentköplag. Lagen, som är avsedd att träda i kraft , slår fast vissa grundläggande rättigheter som en konsument alltid skall ha när han från näringsidkare köper varor som huvudsakligen är avsedda för enskilt bruk. Lagen blir enligt förslaget tvingande, dvs. den skall inte kunna sättas ur spel genom avtal som berövar köparen hans rättigheter enligt lagen. Som en förutsättning för att lagen skall bli tillämplig gäller inte bara att köpet sker från näringsidkare utan också att varan säljs i dennes yrkesmässiga verksamhet. Andra köp från näringsidkare dvs. när näringsidkare säljer en vara utanför sin yrkesmässiga verksamhet omfattas således inte av lagen. Genom dessa bestämmelser undantas från lagens tillämpningsområde situationer när säljaren är en privatperson. Även fall då säljaren är juridisk person men inte tillhör kategorin näringsidkare faller utanför lagstiftningen. Detta gäller t. ex. försäljning av egendom tillhörig ett dödsbo. nämnda undantag gäller emellertid inte generellt. Lagen föreslås nämligen bli tillämplig även på köp från annan än näringsidkare, om köpet förmedlas av näringsidkare som ombud för säljaren. Det skall här till en början anmärkas att det under remissbehandlingen av köplagsutredningens delbetänkande (SOU 1972:28) Konsumentköplag påpekades av flera remissinstanser att termen näringsidkare kan medföra svåra tolknings- och bedömningsfrågor. Föredragande statsrådet har för sin del framhållit att termen näringsidkare i överensstämmelse med vad som är fallet i marknadsföringslagen och avtalsvillkorslagen bör fattas i vidsträckt mening, dvs. såsom omfattande varje fysisk eller juridisk person som yrkesmässigt driver verksamhet av ekonomisk natur. Även den som driver sådan verksamhet som deltidssyssla faller in under kategorin näringsidkare, om sysslan uppvisar ett visst mått av varaktighet. Något krav på att verksamheten skall drivas i vinstsyfte uppställs inte. Av den föregående redogörelsen framgår att också köp på auktion kan falla in under lagen. En förutsättning härför är enligt föredragande statsrådet att auktionen ombesörjs av näringsidkare. Att lagens tillämplighet på detta sätt utsträckts till köp på auktion får i ett avseende en olycklig följdverkan, som måhända inte tillräckligt uppmärksammats under utredningsarbetet. Lagen innehåller nämligen i Nr 2020-20'' 17 § ett straffsanktionerat förbud för säljaren att av köparen ta emot växel eller annan löpande fordringshandling beträffande det som inte erlagts av köpeskillingen. Personer, som åtar sig uppdraga som auktionsförrättare, har i allmänhet inte denna verksamhet som huvudsysselsättning. Såsom den juridiska innebörden av termen näringsidkare blivit fastställd, torde emellertid de flesta auktionsförrättare vara att anse som näringsidkare i lagens mening och förbudet mot växlar i 17 § konsumentköplagen skulle följaktligen komma att gälla för de flesta auktionsköp. Vid auktioner brukar det emellertid i allmänhet gå till så, att auktionsförrättaren åtar sig att i förhållande till sin huvudman stå risken för att inroparna infriar sina förpliktelser på grund av köpet. Många auktionsköp är nämligen kreditköp. Vid auktion överlämnas godset till inroparen, och denne erhåller anstånd med inbetalningen , exempelvis eller . Auktionsförrättaren som ombud för säljaren skall redovisa auktionslikviden inom , oavsett om auktionsförrättaren har erhållit likviderna från köparen eller ej. I de allra flesta fall får köparen om han ej kan erlägga likvid på förfallodagen lämna en växel på auktionslikviden, vilken växel sedan auktionsförrättaren diskonterar i bank för att därmed använda beloppet till att inbetala likviden till säljaren, sin uppdragsgivare. För eventuella förluster svarar som regel auktionsförrättaren såvitt inte annat överenskommits mellan säljaren och auktionsförrättaren. Med hänsyn till de speciella förhållandena vid köp på auktion anser jag att det i 17 § uppställda förbudet mot växlar inte bör omfatta sådana köp. Någon risk för att köparen därigenom skulle kunna åsamkas förluster på det sätt som kan befaras vid andra avbetalnings- och delbetalningsköp torde inte föreligga. Därtill kommer att den oklarhet som vidlåder termen näringsidkare blir särskilt märkbar när det gäller auktionsutropare. Eftersom överträdelse av förbudet kan medföra bötesstraff inger den oklara avgränsningen härvidlag starka betänkligheter. Med stöd av det anförda hemställes att för sin del antar de vid propositionen 1973:138 fogade lagförslagen med den ändringen att 17 § första stycket första punkten förslaget till konsumentköplag inte skall äga tillämpning på köp på auktion.