mot · FW02872 · 1973-01-24 00:00:00 — av herrar i och i om bättre arbetsmarknadsprognoser. En arbetsmarknad där alla som söker arbete snabbt kan ges sysselsättning och där alla som efterfrågar arbetskraft snabbt kan fylla lediga arbetsplatser är tyvärr bara en ideal teoretisk modell. I praktiken möts vi av tiotusentals personer som inte på kort sikt kan erbjudas sysselsättning som tiotusentals lediga platser inte kan besättas. Stora insatser har gjorts för att öka arbetskraftens rörlighet mellan olika yrken och mellan olika orter. På detta sätt har man kunnat minska den otillfredsställda efterfrågan på arbete och arbetskraft som kapacitetsutnyttjandet höjts inom ekonomin. Det är knappast troligt att de rörlighetsskapande insatserna ännu ens närmat sig vad som är samhällsekonomiskt lönsamt. Någon perfekt anpassning mellan utbud och efterfrågan på arbetskraft kan dock inte uppnås genom en rörlighetsskapande politik som i efterhand reagerar på förändringar i efterfrågesituationen på arbetsmarknaden. Många tröghetsmoment bidrar till en betydande omställningsarbetslöshet även på en balanserad arbetsmarknad. höjs kraven på utbildning för många arbetsuppgifter vilket förlänger den tid det tar att genomföra en arbetsmarknadsanpassad utbildningsinsats. har exempelvis utmärkts av en påtaglig brist på yrkesutbildade verkstadsarbetare som man kan notera en växande arbetslöshet bland välutbildade industritjänstemän. Allmän enighet tycks råda beträffande statens ansvar för sådana komplikationer på arbetsmarknaden. Mot denna bakgrund är det naturligt att fråga sig om det vore möjligt att bättre än förutse framtida förändringar på arbetsmarknaden och så att säga reagera i förväg genom att anpassa arbetskraftens utbildning samt lokalisering och utbud av nya arbetsplatser. De senaste årens arbetslöshetsproblem till följd av ökat intresse för förvärvsarbete bland de gifta kvinnorna och minskat studieintresse bland många ungdomar i kombination med en uppbromsning av nyanställningstakten inom den offentliga sektorn tyder på brister i den samhällsekonomiska planeringen. Allt kan inte förutses, men kvaliteten i prognoserna och handlingsberedskapen inför oväntade förändringar på arbetsmarknaden kan säkerligen förbättras. Det nya informationssystem, som beslutats angående privatföretagens arbetskraftsbehov i kombination med den förbättrade långtidsplaneringen inom kommuner, landsting och stat, ger ökade möjligheter till kvalificerade prognoser över efterfrågan på arbetskraft. Vårt utbildningssystem och AMS stora omskolningskapacitet kan därmed bättre än styras mot att möta förväntad efterfrågan på arbetskraft utan att man därför i någon nämnvärd grad inkräktar på det fria yrkesvalet. Planeringen av den svenska arbetsmarknaden bör kort sagt kunna väsentligt förbättras. I samband därmed kan också anspråken på arbetsgivarens personalplanering höjas. En väl funktionerande arbetsmarknad förutsätter inte bara förstärkta statliga styrmekanismer utan också ett ökat socialt ansvar från främst det privata näringslivets sida. Arbetskraften kan inte tillåtas vara en bekväm konjunkturregulator för de enskilda företagen. En perfekt anpassning är självfallet inte möjlig att uppnå. Det kommer alltid att finnas obesatta lediga platser och en viss omställningsarbetslöshet även i tider av god samhällsekonomisk balans. Det torde exempelvis vara onödigt att i detalj förutse alla förändringar på exportmarknaderna. En rullande långsiktig och kortsiktig bedömning av utbud och efterfrågan på arbetskraft skulle dock ge oss nya instrument för att minska arbetslösheten till ett absolut minimum. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos Kungl. begär en utredning av möjligheterna att förbättra arbetsmarknadsprognoserna och att utnyttja dessa för en rullande planering av våra arbetskraftsresurser.