mot · FW02383 · 1973-01-01 00:00:00 — av m. fl. om slopande av den allmänna arbetsgivaravgiften för kulturarbetare. Kravet på slopande av den allmänna arbetsgivaravgiften för kulturarbetare, den s. k. egenavgiften, har tidigare framförts motionsvägen från olika partiers sida. Detta krav från kulturarbetarna har emellertid inte mötts av någon förståelse. I ett öppet brev till finansminister , publicerat i bl. Författaren nr 8/72, anför författaren följande, vilket är mycket karakteristiskt för hur kulturarbetare ser på denna orättvisa skatteform. Som du vet tvingas kulturarbetarna, av någon anledning som vi aldrig begripit, betala arbetsgivaravgift. Denna har dessutom höjts. Vi rubriceras alltså som företagare med egen rörelse, även om vi saknar anställda. Regeringen lägger nu fram förslag, som syftar till att stimulera företagens investeringsvilja och företagens forsknings- och utvecklingsarbete. Jag undrar i vilken utsträckning kulturarbetarna kan tänkas få del av dessa förmåner. Är möjligheten att lägga upp investeringsfonder öppna också för arbetsgivareavgiftsbetalande kulturarbetare? Är det 30-procentiga skatteavdraget för maskininvesteringar tillämpligt, när det gäller inköp av skrivmaskiner, stencilapparater, bandspelare och liknande? I vilken mån kan kulturarbetarna utnyttja det extra skatteavdraget för forsknings- och utvecklingsarbete? Forsknings- och utvecklingsarbete är, som du förstår, nödvändiga inslag i den produktutveckling, som vi ständigt sysslar med. Slutligen undrar jag på vilket sätt vi kan få del av de speciella exportkrediter, när vi försöker tränga in oss på den internationella kulturmarknaden? Man har i tidigare riksdagsdebatter hävdat, att konstnärligt skapande är att jämställa med vanligt arbete och att det skulle vara omöjligt att dra en gräns mellan å ena sidan den rörelse som bedrivs av en snickare eller trädgårdsmästare och å andra sidan den verksamhet som bedrivs av exempelvis en kompositör eller författare. Svårigheten att dra denna gräns skulle alltså vara hindret för att undanta intäkter av konstnärlig verksamhet vid bestämmande av egenavgiften. Men man bortser då helt ifrån att all konstnärlig verksamhet kännetecknas av sitt skapande inslag. Det en konstnär åstadkommer kan ingen annan uträtta för honom, och produkten är helt knuten till upphovsmannens person. Härav följer att en konstnär inte kan bli arbetsgivare vad angår det skapande inslaget i verksamheten. Det följer också att han eller hon som rörelseidkare inte kan kompensera sig för pålagor av arbetsgivaravgiftens karaktär. Med hänvisning till det ovan anförda hemställes att riksdgen beslutar att kulturarbetare undantas från skyldigheten att erlägga arbetsgivaravgift (egenavgift), innebärande följande ändring av 4 § första stycket förordningen om allmän arbetsgivaravgift: Gällande lydelse Fysisk person, som åtnjutit inkomst av annat förvärvsarbete enligt 11 kap. 3 § lagen om allmän försäkring i form av inkomst av här i riket bedriven rörelse eller inkomst av här belägen jordbruksfastighet, som brukas av honom, erlägger allmän arbetsgivareavgift med belopp motsvarande av sådan inkomst, i den mån arbetsgivare icke har att erlägga allmän arbetsgivareavgift för inkomsten enligt 2 § denna förordning. Fysisk person, som åtnjutit inkomst av annat förvärvsarbete enligt 11 kap. 3 § lagen om allmän försäkring i form av inkomst av här i riket bedriven rörelse, som ej avser litterär, konstnärlig eller därmed jämförlig verksamhet, eller inkomst av här belägen jordbruksfastighet, som brukas av honom, erlägger allmän arbetsgivaravgift med belopp motsvarande av sådan inkomst, i den mån arbetsgivare icke har att erlägga allmän arbetsgivaravgift för inkomsten enligt 2 § denna förordning. (vpk) i (vpk) (vpk) (vpk) i