mot · FW021082 · 1973-01-26 00:00:00 — av herrar och i angående straffpåföljden vid totalvägran av värnpliktig. Antalet totalvägrare i vårt land uppvisar fram en stark ökning. Som framgår av följande statistiska uppgifter har antalet totalvägrare ökat från 234 till 892. , då antalet var som störst, förekom det 956 fall av totalvägran. Bland totalvägrama intar Jehovas vittnen en särställning. I lagen om vapenfri tjänst har nämligen undantag gjorts för denna grupps medlemmar. Jehovas vittnen inkallas inte och straffas ej längre för sin vägran att fullgöra någon som helst form av samhällelig tjänst. Övriga totalvägrare döms emellertid nästan undantagslöst till en månads fängelse vid första vägran. Den som vägrat tjänstgöring och avtjänat sitt straff blir åter inkallad. Vid andra vägran utdöms som regel ett straff , vid tredje vägran osv. Nedan redovisas dels hur många Jehovas vittnen som frikallats av Kungl. från tjänstgöring, dels hur många straff som utdömts av domstol för totalvägran. ny vägran bestraffas kan det förekomma att en och samma person redovisas i gruppen domstolsärenden vid såväl ett som detta förhållande närmare redovisas i nedanstående sammanställning antalet första Det är att märka att endast ett fåtal av dessa till fängelse dömda personer har totalvägrat efter det att de fått avslag på ansökan om vapenfri tjänst hos vapenfrinämnden. Övriga totalvägrare har vanligen vänt sig till sitt inskrivningsområde eller direkt till försvardepartementet. Skälen till totalvägran är givetvis också högst varierande. Många ungdomar tar starka intryck av de våldstendenser som förekommer ute i världen och upplever motviljan mot vapenbruk så intensivt att de icke anser sig kunna bruka vapen. Med den relativa begränsning som den nuvarande vapenfrilagen har är denna endast tillämplig på de sökande som kan klargöra sin personliga konfliktsituation. Om den värnpliktige föredrar att totalvägra blir straffpåföljden i normalfallet fängelse. Vid upprepad vägran utdömes ytterligare fängelsestraff. De grundläggande principerna för gällande värnpliktslag ifrågasättes ej. Det torde dock från såväl rent humana som från allmänpolitiska synpunkter framstå som minst sagt tvivelaktigt om fängelsevistelse för dessa som regel unga totalvägrare är acceptabel. Många av dessa ungdomar upplever också fängelsevistelserna som personligen förnedrande. Man kan inte heller påstå att fängelse i ett visst antal månader för totalvägran står i överensstämmelse med den tidsanda vi nu upplever och där respekten för den personliga integriteten är starkt dokumenterad. Den rätta tidpunkten bör därför nu vara för handen att slopa fängelsestraffen för totalvägrare och ersätta denna form av beivran med dagsbot eller ett bestämt ekonomiskt bötesstraff. Det bör nämnas att det vid enstaka tillfällen förekommit att domstolen utdömt bötesstraff vid förstagångsvägran. Det är också av stor betydelse att utreda i vad mån en större breddning av till värnplikten alternativa sysselsättningar under motsvarande utbildningstid för värnpliktiga kan nedbringa antalet totalvägrare. En sådan utredning kan mycket väl ligga inom ramen av den översyn av vapenfrilagen och den under AMS fungerande placeringen av vapenfria som föreslås i en annan till årets riksdag inlämnad motion. Med hänvisning till det anförda hemställs att måtte besluta att hos Kungl. begära en översyn av straffpåföljden för totalvägran. () () GOTAB 73 3226 S 1973