mot · FW02693 · 1973-01-23 00:00:00 — av m. fl. om en skyddslagstiftning för kulturhistoriskt värdefulla bebyggelser och miljöer. I motion 1971:832 hemställdes att i skrivelse till Kungl. Maj:t måtte begära tillsättande av en expertgrupp med uppgift att utreda frågan om en skyddslagstiftning avseende kulturhistoriskt värdefulla bebyggelser och miljöer att framläggas i så god tid att proposition i ärendet kunde föreläggas riksdag. framhöll i sitt remissyttrande över motionen att en skyddslagstiftning av antydd art kräver en skyndsam behandling och finnér det därför synnerligen angeläget att den i motionen föreslagna expertgruppen tillsättes. (KrU 1971:26) stödde i allt väsentligt motionärernas synpunkter men fann naturligt att den utredning som utskottet förordat av Kungl. Maj:t inordnades i den översyn av lagstiftningen om den fysiska planeringen, som pågår inom bygglagutredningen. Denna utredning skulle i så fall i fråga om denna nya arbetsuppgift dels kunna anlita musei- och utställningssakkunniga som expertorgan, dels arbeta i nära kontakt med saneringsutredningen som har att överväga frågor om sanering av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse. Utskottet underströk särskilt angelägenheten av att utredningsarbetet bedrives skyndsamt och framhöll att under arbetets gång förslag, om så bedömes lämpligt, bör kunna läggas fram om provisoriska åtgärder, exempelvis i fråga om förstärkning av skyddet mot rivning av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse. beslöt i enlighet med kulturutskottets hemställan. Maj:ts bemyndigande har direktiv angående utredningsarbetet lämnats till bygglagutredningen. musei- och utställningssakkunniga avgav ett betänkande , som dock inte berör de aktuella frågorna. har för avsikt att överlämna sitt tredje betänkande, vilket behandlar frågor rörande finansiering och ekonomiskt stöd för upprustning av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse. lär däremot enligt uppgift inte komma att avge något yttrande . Man nödgas därför konstatera att den fördelning av utredningsuppgiften som i strid mot motionärernas hemställan skedde har lett till inte bara en splittring av arbetet utan även en allvarlig försening. Därtill kommer risken att, när de berörda frågorna tas upp av bygglagutredningen, de båda övriga utredningsgrupperna kan ha upplösts. Förseningen inger särskild oro därför att ett effektivt skydd mot rivning av kulturhistoriskt värdefulla byggnader, vilka ej förklarats som byggnadsminne, saknas. Enbart en lagstiftning för finansiering av och ekonomiskt stöd till upprustning av sådana byggnader är givetvis otillräcklig för att garantera deras bevarande. För att förhindra att oersättliga kulturvärden genom denna fördröjning av utredningsarbetet förstörs eller förintas, anser vi det ofrånkomligt att åtgärder omgående vidtas. I första hand bör givetvis bygglagutredningen uppmanas att påskynda sitt utredningsarbete rörande de aktuella lagstiftningsfrågorna. På grund av deras komplicerade art måste man emellertid räkna med att, det oaktat, avsevärd tid förlöper innan definitiva lagförslag föreligger som kan föras fram till beslut. I detta läge synes det nödvändigt att, på sätt som kulturutskottet föreslagit, vidta provisoriska åtgärder för att skydda kulturhistoriskt värdefulla byggnader mot förändring och rivning. Detta gäller enstaka byggnader av särskilt stort värde med omgivande miljö, men är särskilt angeläget då det är fråga om byggnader inom kulturhistoriskt värdefulla bebyggelseområden, där varje byggnad för sig inte behöver ha särskilt stor kulturell betydelse men där den ingår i en enhetlig miljö av stort värde. Visst underlag för ett ställningstagande i fråga om sådana provisoriska åtgärder föreligger redan i form av utförda och pågående kulturhistoriska byggnadsinventeringar. Det torde kunna förutsättas att flertalet kommuner i samarbete med på länsplanet med relativt kort varsel kan precisera det angelägnaste skyddsbehovet, vilket då det gäller bebyggelser eller miljöer lämpligen kan ske genom utläggning av skyddsområden. Även andra intressenter bör hos kunna väcka förslag om skyddsområde. Av lagen bör framgå att den endast har provisorisk karaktär. Beslut om skyddsområde bör gälla under förslagsvis och skall vid behov kunna förlängas. Förslagsvis skulle en provisorisk utvidgning av rivningsskyddet kunna ske genom ett tillägg till byggnadslagen i form av en särskild paragraf av följande lydelse: Inom skyddsområde för kulturhistoriskt värdefull bebyggelse och miljö får byggnad ändras eller rivas endast efter särskilt tillstånd av byggnadsnämnd. Länsstyrelse äger efter samråd med riksantikvarien förklara att en eller flera fastigheter skall anses ingå i skyddsområde. Ägare av sådan fastighet skall ofördröjligen underrättas om beslutet genom försorg. Tillstånd eller ändring eller rivning inom skyddsområde får av byggnadsnämnd meddelas endast efter riksantikvariens hörande. Beslut av länsstyrelse att fastighet skall anses tillhöra skyddsområde gäller av från det beslutet meddelades. Med stöd av det anförda hemställes att i skrivelse till Kungl. måtte begära att ett provisoriskt lagförslag till förhindrande av ändring eller rivning av kulturhistoriskt värdefulla byggnader skyndsamt framlägges och att bygglagutredningen ålägges att påskynda utredningsarbetet om en skyddslagstiftning för kulturhistoriskt värdefulla bebyggelser och miljöer. () () () H. () ()