mot · FW02764 · 1973-01-24 00:00:00 — av m. fl. om slopande av kommuns skyldighet att bidraga till finansiering av primärflygplatser. I den allt intensivare debatten om samhällets trafikpolitik står ofta finansieringsfrågorna i centrum. Dessa frågor är inte sällan av komplicerad karaktär, och en serie avvägningar måste göras. 1 motioner till 1971 och riksdagar framlade vi vissa förslag till ändringar luftfartspolitiska principer i vad gäller kommuns skyldighet att bidra till finansiering av primärflygplatser. I motionen 1972:1234 beskrevs de normer som antagit för samverkan mellan stat och kommun vid investeringar i de av luftfartsverket förvaltade primärflygplatserna på följande sätt: Enligt dessa har kommun att svara för markkostnaderna och för av kostnaderna för byggnader och anläggningar, inklusive investeringar i radio-, belysnings-, tele- och meteorologiska anläggningar. Ersättning till kommuner för investeringsbidrag till primärflygplatser skall utgå från och med /72 omfattande amortering (avskrivning) och ränta på investeringsbidrag som lämnats till luftfartsverket fr. o. m. den 1/7 1967. Ränteersättning beräknas enligt statens normalränta och utgår från den tidpunkt bidrag inlevererats till luftfartsverket. Amortering av bidraget sker dock först fr. o. m. året efter det budgetår varunder anläggningen tagits i bruk. Amorteringstiden sammanfaller med den av luftfartsverket tillämpade avskrivningstiden för de olika anläggningarna. För banor och byggnader innebär detta , för belysningsanläggningar samt för tele-, radio- och meteorologiska anläggningar . Då banor och byggnader är den dominerande delen av investeringar innebär detta att huvuddelen av kommunens investeringsbidrag kommer att återbetalas under en så som , anläggningstiden oräknad. Dessa normer har under de år de tillämpats visat sig få mindre önskvärda effekter. För det första kan kommunerna mycket sällan få lån med så lång amorteringstid som och till så låg ränta som statens normalränta. Detta medför att kommunernas likviditetssvårigheter okar. För det andra tar dessa lån i anspråk en del av kommunernas redan tidigare begränsade utrymme på lånemarknaden. Några principiella skäl som talar för att kommunerna på detta sätt skall agera bank åt statsmakterna har inte heller redovisats. Till detta kommer att erfarenheterna redan har visat att det nuvarande systemet från administrativ synpunkt är tungrott. Eftersom systemet förutsätter att staten och kommunen kommer överens, så kommer utbyggnad och investeringar att försenas om endera parten inte vill sluta en överenskommelse. I en skrivelse till statsrådet påtalade dessa problem och fann att eftersom stat och kommun nyttjar samma kreditmarknad är det lämpligast att staten helt svarar för den erforderliga upplåningen till flygplatsinvesteringar. Vid ett flertal tillfällen har statsrådet deklarerat att kommunerna har det primära ansvaret för den lokala trafiken. Enligt styrelsens mening bör, om en rationell ansvarsfördelning mellan stat och kommun skall kunna åstadkommas, staten då ta det fulla ansvaret för övrig trafik, dvs. trafik av regional- och rikskaraktär. Statsmakterna bör således helt ansvara för samtliga de flygplatser som krävs för att upprätthålla en tillfredsställande transportförsörjning på riks- och regionnivå. Statsmakterna har, inom ramen för den trafikpolitiska målsättningen, fastlagt en kostnadsansvarighetsprincip innebärande att vaije trafikgren skall svara för sina kostnader. Enligt styrelsen bör dock denna kostnadsansvarighetsprincip inte leda till att den civila luftfarten bär alla de kostnader som är hänförliga till civil luftfart. Statsmakterna bör, i likhet med vad som gäller beträffande järnvägstrafiken, genom bidrag till luftfartsverket köpa alla de olönsamma tjänster samhället anser luftfartsverket bör utföra. Systemet med kommunala bidrag för investeringar i primärflygplatser bör således, enligt styrelsens mening, avskaffas. Motionärerna vill för sin del instämma i ovanstående synpunkter liksom i slutsatsen att det bör åligga staten att ensam svara för finansieringen av vissa flygplatsinvesteringar. Till dessa invändningar kommer de speciella förhållanden som råder vad beträffar . och läns landsting har att svara för bidrag till på mer än . Det är då inte ointressant att konstatera att är en god affär. Enligt luftfartsverkets senast tillgängliga beräkningar torde årsvinsten ligga på ca . Denna vinst kommer att minska något på grund av de investeringar som kommer att göras men kommer därefter snabbt att stiga för att uppgå till ca . Medan kommer att ge betydande överskott tvingas invånarna i och län att via skattsedeln finansiera de ofördelaktiga lånetransaktioner som landstingen i de båda länen fått påta sig. Ett av de argument som anförts för bibehållande av det nuvarande finansieringssystemet är att överskottet på används till att finansiera underskottet på mindre lönsamma flygplatser. Ur regionalpolitisk synvinkel är det självfallet önskvärt att transfereringar kan äga rum mellan flygplatser med olika lönsamhet. Men sådana fördelningseffekter både kan och bör bibehållas inom ett system där staten ensamt ansvarar för dessa investeringar. motiverade vid riksdag sitt avstyrkande bl. a. med hänvisning till den princip om kostnadstäckning som är grundläggan de för den nuvarande trafikpolitiken. En omprövning av bestämmelsen om kommuns skyldighet att bidraga till finansiering av primärflygplatser påverkar dock inte denna princip om kostnadsansvarighet för varje trafikgren, eftersom finansieringsformen inte sammanhänger med relationerna mellan olika trafikgrenar. Såvitt vi kan finna talar varken regionaleller trafikpolitiska skäl för ett bibehållande av de nuvarande finansieringsformerna. Med hänvisning till ovanstående föreslås att hos Kungl. Maj:t hemställer om utredning och förslag syftande till att slopa kommuns skyldighet att bidraga till finansieringen av investeringar i primärflygplatser. () ()