ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FW021070 · 1973-01-26 00:00:00 — av m. fl. angående realisationsvinstbeskattningen av egnahem vid flyttning till annan ort. Den ökade rörligheten på bostadsmarknaden-har lett till att allt fler människor tvingas byta bostadsort. För innehavare av egnahem kan härvid särskilda problem uppkomma till följd av nuvarande regler för realisationsvinstbeskattning. För den som önskar skaffa sig ett likvärdigt egethem på den nya bostadsorten är i flertalet fall den uppkomna realisationsvinsten rent fiktiv. Många tvingas flytta till storstadsregionerna, där sannolikt fastighetsvärdet ligger högre och har stigit snabbare än på den gamla bostadsorten, och torde alltså i många fall få erfara att försäljningen av den gamla fastigheten inte inbringar tillräckliga medel för att en likvärdig bostad skall kunna skaffas utan att ytterligare medel satsas. Realisationsvinstbeskattningen urholkar ytterligare möjligheterna att skaffa en likvärdig bostad. Enligt vår uppfattning bör reglerna för realisationsvinstbeskattning kompletteras så, att den som på detta sätt tvingas byta bostadsort skall kunna erhålla uppskov med erläggandet av skatten på realisationsvinsten. Detta skulle t. ex. kunna tillgå så, att den nya fastigheten, till den del av inköpspriset som svarar mot den lämnade fastighetens försäljningsvärde, anses förvärvad som den . Om den nya fastigheten är dyrare än den gamla, bör den överskjutande delen anses förvärvad för inköpet. Med ett system av detta slag skulle realisationsvinsten på den tidigare innehavda fastigheten inte beskattas innan den nya fastigheten avyttras. Realisationsvinstskatt skulle endast erläggas i det fall då den nya fastigheten är billigare än den gamla och då endast på mellanskillnaden. I enlighet med vad som anförts hemställs att hos Kungl. Maj:t hemställer att Kungl. Maj:t förelägger förslag om ändrade regler för realisationsvinstbeskattning vid byte av bostadsort. N. () i Trobro
mot · FW021072 · 1973-01-26 00:00:00 — om ändring i förordningen angående tullrestitution. Enligt ändringen som gjordes i förordningen av angående tullrestitution (återbetalning av tullavgifter) stadgas bl. a. i 6 § att restitution av tull må kunna medgivas, då varan på grund av stadgande, som meddelats med hänsyn till allmän hälsovård, allmän säkerhet eller andra liknande intressen, icke må hållas till salu. Enligt 11 § i samma förordnande måste för att kunna lämna tullrestitution kontrollera att aktuellt parti förstöres om det ej återsändes till det land varifrån det importerats etc. Detta innebär i praktiken att myndighetsperson alltid måste vara med vid förstöringstillfället. För att få lägsta kostnad, vilket det betalande företaget vill, försöker man få förstöringen avklarad på det enklaste och billigaste sättet. Detta kan i praktiken leda till att det förbränns eller sprids ut på soptipp i närheten av lagringsplatsen. Att inlämna till kan med nuvarande stadgande betraktas som tjänstefel. Kontroll sker inte om förfarandet är tillåtet med hänsyn till varans beskaffenhet. Ofta känner den kontrollerande myndigheten, i detta fall , inte till varans miljöfarlighet. Författningens ordval förstöres främjar det beskrivna förfarandet. borde i stället ha rätt att avlämna varan t. ex. till för kemiskt avfall eller annan anläggning som prövats och godkänts enligt miljöskyddskungörelsen och i övrigt befinns lämplig. Ett sådant alternativ bör anses likställt med att varan förstöres, även om varan som ett led i behandlingen därefter återvinnes. bör också genom lämpliga direktiv ges regler för att söka biträde vid avgörande om ett parti är miljöfarligt eller ej. Med hänvisning till vad som i motionen anföres hemställes att hos Kungl. Maj:t begär ändring av 11 § i förordningen angående tullrestitution så att med ordet förstöres också innefattas avlämnande till godkänd mottagningsanläggning.
mot · FW021073 · 1973-01-26 00:00:00 — om vidgad rätt till avdrag vid inkomstbeskattningen för underhållsbidrag till ej hemmavarande barn. När ett äktenskap upplöses genom skilsmässa har detta ofta svåra konsekvenser för de inblandade parterna. Särskilt bekymmersamt kan det bli om det finns barn i familjen. Båda makarna ari regel fästa vid barnen, och när den ena parten får vårdnaden av dem kommer den andra i en helt annorlunda situation . Även för barnen ger föräldrarnas skilsmässa anledning till bekymmer och oro. I regel är det modern, som får vårdnaden av barnen vid skilsmässa. Mannen får lämna bostaden och barnen och leva skild även från dem. Denna förändrade ställning kan medföra svåra psykiska påfrestningar. Därtill kommer att hans ekonomi avsevärt försämras. Han får betala underhåll för barnen och inte sällan även till sin f. d. hustru. Själv får han ofta leva på existensminimum med de konsekvenser detta innebär Denna förändrade situation, bristen på gemenskap med barnen och den dåliga ekonomin, har blivit många övermäktig. Vederbörande har inte klarat den utan brutits ned både psykiskt och fysiskt. Visserligen är den situation, som det här gäller, inte sällan självförvållad, men det ändrar ingenting i sak. Det borde vara möjligt att genom lättnader i beskattningen förbättra den ekonomiska situationen i de fall detta är möjligt. Den som har att utge högre underhållsbidrag till barn än blir på grund av beskattningsreglerna särskilt betungad eftersom avdrag ej medges med mer än per barn. Att medge avdrag med hela beloppet har dock ansetts alltför förmånligt i förhållande till övriga grupper skattskyldiga. Med hänsyn till den ekonomiskt svåra situation, som den underhållsskyldige befinner sig i, är det emellertid motiverat att medgiva avdrag för en större del av underhållet än vad som skall ske enligt nuvarande Förslagsvis bör åtminstone av underhållet vara Under hänvisning till vad ovan anförts hemställes att beslutar sådan ändring av 46 § 4 mom. kommunalskattelagen, att den som utger högre underhållsbidrag till ej hemmavarande barn än per barn och år medges avdrag av det erlagda underhålls () i Lj asdal
mot · FW021076 · 1973-01-26 00:00:00 — om bibehållande av tullkammaren i . Förslaget om ny distriktsorganisation med indragning och ombildning av en tredjedel av landets tullkamrar är främst motiverat av förvaltningsekonomiska skäl. Men när nu har att pröva förslaget bör detta göras i ett större perspektiv. besparingsmöjligheter måste vägas mot omsorgen om näringslivet och landets ekonomiska framåtskridande. frihandelsavtal med EEC kommer att medföra krav på ökad service från tullmyndigheternas sida. Med hänsyn till att de varucertifikat som är en förutsättning för preferensbehandling vid export till EEC och EFTA måste utfärdas av kvalificerad tulltjänsteman kommer behovet av näraliggande tullanstalt att orka. Detta behov av mera kvalificerade tjänster från sida på närhåll gäller inte bara under en övergångstid, utan behovet kommer att kvarstå så länge ursprungsreglerna och dokumentationskraven i handeln med EEC- och EFTA-ländema är sådana de nu föreligger. Lokaliseringspolitiska skäl gör sig också starkt gällande i denna fråga. Inom många av landets olika regioner kämpar läns- och kommunmyndigheter för att kunna behålla sina industriföretag och dra till sig nya för att därigenom säkra de nödvändiga arbetstillfällena för befolkningen. Servicen till näringslivet är en mycket viktig faktor att räkna med i denna lokaliseringspolitiska kraftmätning, och här spelar landets tullkamrar en viktig roll. I höstens regionalpolitiska debatt stod i centrum och klassades av en enig riksdag som primärt centrum. Ett av de tyngst vägande skälen till detta var regionens rikt differentierade näringsliv och dess framtida utvecklingsmöjligheter. Genom den industriella utvecklingen i regionen med betydande export- och importaffärer spelar tullkammaren i en betydande roll i servicehänseende. I yttranden från har dessa också uttryckt sin oro över en ändrad distriktsorganisation med indragning av tullkammaren i . Med stöd av det anförda hemställs att måtte besluta att, vid genomförandet av omorganisationen av , tullkammare behålles placerad i . 3 sami Nr 1076-1082
mot · FW021077 · 1973-01-26 00:00:00 — av herrar i och om straff för ekonomiskt förtal. Den som utpekar någon såsom brottslig eller klandervärd i sitt levnadssätt eller eljest lämnar uppgift som är ägnad att utsätta denne för andras missaktning döms enligt 5 kap. 1 § för förtal till böter. Under denna bestämmelse faller inte förtal som är riktat mot juridisk person. Inte heller är ekonomiskt förtal, dvs. lämnande av ogrundad uppgift angående gärning eller omständighet som är ägnad att skada den angripne i utövning av yrke eller näring eller eljest i ekonomiskt hänseende, straffbart. I gällande rätt saknas uttryckliga bestämmelser som direkt reglerar ekonomiskt förtal och ärekränkning av kollektiv. Frågan om straffrättslig reglering av ekonomiskt förtal har aktualiserats flera gångeri , senast genom motionen 1972:913. Motionen avstyrktes av justitieutskottet, som bl. a. anförde följande: Även vad gäller ärekränkning mot kollektiva enheter tolkas förtalsstadgande något vidsträckt och anses tillämpligt på sådana yttranden som formellt avser t. ex. juridisk person men som måste förstås så att en eller flera bestämda personer utpekas. Det bör tilläggas att lag om otillbörlig marknadsföring kan ge näringsidkare ett visst skydd mot förtal från konkurrenters sida. Straffrättslig reglering av ekonomiskt förtal var, som framgår av redogörelsen ovan, föremål för ställningstagande i samband med lagstiftning om otillbörlig marknadsföring m. m. I detta lagstiftningsärende hade vid remissbehandlingen från flera håll anförts att det förelåg ett behov av allmänna bestämmelser mot ekonomiskt förtal. Departementschefen ansåg emellertid att sådan bestämmelse inte hade sin naturliga plats vare sig i en lag om illojal konkurrens eller i en lag om otillbörlig marknadsföring utan i och tryckfrihetsförordningen. Han ansåg därför att frågan om införande av allmänna bestämmelser fick tagas upp i annat sammanhang. Då vi anser att starka skäl talar för att frågan om ekonomiskt förtal ges en laglig reglering i och tryckfrihetsförordningen hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om förslag till sådana ändringar i 5 kap. 1 § och 7 kap. 4 § tryckfrihetsförordningen att dessa även kommer att omfatta bestämmelser om ekonomiskt förtal. () HANS ()
mot · FW021079 · 1973-01-26 00:00:00 — av m. fl. Trots alla försäkringar om att den politiska åsiktsregistreringen i har upphört står det ändå klart att den s. k. personkontrollkungörelsens tänjbara formuleringar gör det möjligt för att fortsätta i samma spår som . Inför opinionens tryck har regeringen upprepade gånger tvingats deklarera att säkerhetspolisens inriktning förändrats och att uttalade vänstersympatier och aktivitet för socialism är skäl nog för att någon skall hamna i polisens register eller bli föremål för någon form av åtgärd. Regeringen säger nu att verksamhet skall gå ut på att motverka spionage och brottsförberedelser och i hög grad inriktas på förebyggande av vissa våldsdåd med internationell bakgrund. Detta uppges bl. a. syfta till att förhindra fascistiska rörelsers flygplanskapningar och andra terroristdåd. En av regeringen tillsatt kommission lade fram ett lagförslag med detta uppgivna innehåll. Enligt vår mening finns det emellertid all anledning befara att en lag av den konstruktion som kommissionen föreslår kan komma att riktas mot alla invandrare på ett diskriminerande sätt. Vpk är självfallet för åtgärder som söker förhindra fascistgrupper av typ Ustasja att utöva terror mot landsmän och andra, men vi kan givetvis inte acceptera att alla invandrare åsätts stämpeln samhällsfarliga extremister och blir föremål för diskriminerande och kränkande åtgärder. En proposition kommer att läggas fram, och om denna icke får ett väsentligt annat innehåll än kommissionens förslag, kommer vpk att lägga fram en särskild motion i anslutning härtill. Vi behöver därför i detta sammanhang inte gå närmare in på den nämnda frågan. Den politiska åsiktsregistrering som har riktats mot vänsterkrafterna i vårt land har självfallet tagit en mycket stor del av resurser i anspråk. Om det är riktigt att denna del av verksamhet har upphört eller kommer att upphöra helt, så är det också rimligt att förutsätta att kan bantas ner i betydande omfattning och att betydande belopp kan sparas in. Med hänvisning till ovanstående föreslås 1. att uttalar att verksamhet i fortsättningen enbart inriktas på att motverka spionage och förebygga fascistiska ligors verksamhet, 2. att anslaget till särskild polisverksamhet i propositionen 1973:1, bil. 4, punkt B, i enlighet därmed reduceras till . (vpk) i (vpk) (vpk) (vpk) i (vpk) (vpk)
mot · FW021081 · 1973-01-26 00:00:00 — av herrar i och Öhvall angående länspolisorganisationen inom och . Både för att kunna fullgöra väsentliga servicefunktioner och för att i praktiken kunna fungera brottsförebyggande är det nödvändigt, att polis finns tillgänglig inom rimligt tidsavstånd i hela landet. Det är också angeläget, att polisen väl känner de lokala förhållandena och därför upprätthåller goda kontakter med befolkningen. Den skall självfallet inte träda i aktion enbart då brott förövats. Som ett allmänt mål på polissidan i samhällets brottsbekämpande verksamhet borde man uppställa ett tillstånd, då polisen har personella och därmed tidsmässigt rimliga möjligheter att rejält ägna sig åt olika former av förebyggande insatser. Polismakten borde främst fungera som den viktiga och humana påminnaren om angelägenheten av hänsyn till medmänniskan och till det allmännas bästa. Det är beklagligt att regeringen gjort mycket stora nedskärningar av de resursförstärkningar begärt. Vi ser med oro på polisverksamhetens organisatoriska utveckling . De allt större enheterna får vissa negativa konsekvenser i vad avser möjligheterna att uppfylla de allmänna målsättningarna för polisverksamheten. Även om vissa positiva initiativ tagits för att förbättra förhållandet mellan polis och allmänhet, tenderar kontakten med befolkningen att bli sämre. Stora områden i främst glesbygderna lämnas utan tillräcklig fortlöpande polisverksamhet. Framför allt hos de äldre leder ett sålunda försämrat skydd till en ökad känsla av otrygghet. Den förebyggande roll, som bl. a. uppfylls genom att polis finns tillgänglig på rimligt avstånd, kan få stå tillbaka till förmån för brandkårsutryckningar I årets statsverksproposition föreslår justitieministern att och förenas till ett regionalt verksamhetsområde inom polisorganisationen och att länspolisorganisationen för detta verksamhetsområde skall vara inordnad i i . Motivet är att bara har två polisdistrikt och att dessutom nedläggning av Svegs polisdistrikt övervägs. Enligt vår mening bör inte en ytterligare centralisering och uttunning av polisresurserna i glesbygdsområden komma till stånd. Vi motsatte oss den beslutade minskningen av antalet polisdistrikt. Det vore i stället för att lägga ned Svegs polisdistrikt i själva verket motiverat att inrätta ytterligare ett distrikt i . Med hänvisning till det anförda hemställer vi att avslår Kungl. Maj :ts förslag att och förenas till ett regionalt verksamhetsområde inom polisorganisationen. () ()
mot · FW021084 · 1973-01-26 00:00:00 — av m. fl. om förvisning av utlänning. I mål rörande utlänning, som häktats vid svensk domstol för brott, å vilket fängelse kan följa, händer ofta, att domstolen finner, att den lämpligaste påföljden är skyddstillsyn efter villkorlig dom jämte förvisning ur riket enligt 26 § utlänningslagen med förbud att någonsin eller återvända hit. En sådan utgång kan följa även i mål angående relativt allvarlig brottslighet och där faran för fortsatt brottslig verksamhet är betydande. I 26 § 3 stycket utlänningslagen stadgas, att om utlänning förvisas skall det men han därigenom lider beaktas vid bestämmande av annan påföljd för brottet. Utlänningslagen förutsätter sålunda, att förvisningen är en påföljd för brottet, och för den dömde framstår den onekligen som sådan. Emellertid har förvisning inte upptagits som påföljd för brott i 1 kap. 3 § . Fasthellre framgår av förarbetena, att förvisning är att hänföra till sådan särskild rättsverkan, varom talas i 1 kap. 8 § . Enligt 24 kap. 21 § skall rätten, då den som är häktad dömes för brottet enligt de i samma kapitel angivna grunderna, pröva, huruvida han skall i häkte avbida, att domen vinner laga kraft. Bland de särskilda häktningsgrundema i 1 § upptas fara för att den misstänkte avviker eller annorledes undandrager sig lagföring eller straff. Då förvisning enligt inte betecknas som en påföljd för brottet utan som en särskild rättsverkan, torde rätten, om den förordnat om skyddstillsyn eller villkorlig dom jämte förvisning, vara tvingad att föreskriva att den dömde genast skall försättas på fri fot. Om den dömde inte förklarar sig nöjd med förvisningen, kan han inte heller tagas i förvar enligt utlänningslagen. Det påtalade förhållandet är starkt otillfredsställande. Det kan hända, att den dömde genast avviker och fortsätter sin brottsliga verksamhet här i landet. Genom att överklaga förvisningsbeslutet genom samtliga instanser kan han avsevärt förhala verkställigheten. Han är också oförhindrad att när som helst lämna landet och kan i så fall återvända utan att ådraga sig ansvar, eftersom förvisningsbeslutet icke blivit verkställt. Åberopande det anförda hemställs att beslutar antaga följande Lag om ändring i 1 kap. 3 § Härigenom förordnas, att 1 kap. 3 § skall erhålla följande lydelse. Med påföljd för brott förstås i denna balk: de allmänna särskild vård, förvisning enligt utlänningslagen. Denna lag träder i kraft . P.-O. () ()
mot · FW021086 · 1973-01-26 00:00:00 — om begränsningar i användandet av pyrotekniska artiklar. Vanan att fira nyår och påsk genom att skjuta av s. k. smällare har blivit alltmer utbredd. Nyårsskjutandet är inte heller begränsat till nyårsafton utan kan på vissa håll börja och hålla på . Oskicket har i en del bostadsområden utvecklats så att framför allt äldre och sjuka men även de som behöver sömn för att kunna fullgöra sin arbetsdag upplever detta skjutande som en tortyr. Men det är inte många som vill göra formell anmälan mot grannars barn. Det finns därför anledning att ingripa mot överdrivet nyårs- och påsksmällande även i de fall när inga klagomål formellt framförts. Det kan också vara anledning att överse om nuvarande möjligheter att ingripa är tillräckliga. Åtkomstmöjligheterna, t. ex. lägsta ålder för inköp av smällare, bör också överses. Att skjutande förekommer t. ex. på nyårs- och påskaftnarna är väl sådant som måste accepteras. Men att denna ljudterror sträcker sig över och nätter i sträck och in i de enskilda hemmen måste samhället söka förhindra. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. Maj:t begär åtgärder för att stävja överdrivet skjutande omkring nyårs- och påskhelgerna.
mot · FW021087 · 1973-01-01 00:00:00 — av m. fl. angående rätten för hyresgäst att med bibehållet besittningsskydd säga upp hyresavtal för ändring av hyresvillkor. I promemorior Ds Ju 1972:5 och Ds Ju 1972:14 föreslås införandet av självständig uppsägningsrätt för hyresgäst i syfte att påverka hyresvillkoren. Förslagets genomförande skulle tillgodose ett gammalt krav från hyresbetalama om större rättvisa i förhållande till fastighetsägarna. Det skulle göra det möjligt för hyresgästerna att utan att äventyra sin kvarboenderätt få prövat olika klausuler och villkor till hyresavtal som generellt borde förbjudas, exempelvis olika slag av indexklausuler, garagetvång och andra avtalskopplingar. En lagändring föreslås träda i kraft från , och regeringen har aviserat en proposition angående översyn av hyreslagstiftningen till , där ifrågavarande förslag tas upp. Föreslagen lagändring hälsas säkert med tillfredsställelse av många tusen hyresgäster vilka i sina hyresavtal har villkor som för dem framstår som orättvisa och kränkande, villkor som man nu kommer att kunna få prövade och undanröjda utan att hyresförhållandet i övrigt förändras. Många hyresgäster har som ett villkor för att erhålla bostad eller lokal tvingats att acceptera förhyrandet av garage trots att man inte äger, önskar eller kan skaffa sig bil. Andra har tvingats att acceptera avtal med indexklausul med ett index som är avpassat för helt andra ändamål och vars tillämpning har medfört att hyran för respektiva lägenheter kommit att stiga ännu mera än vad som varit möjligt om hyreslagstiftningens hyressättningsregler tillämpats. Särskilt hårt har bostadshyresgäster med indexreglerade hyresavtal på icke hyresreglerade orter drabbats; man har fått vidkännas stora hyreshöjningar utan att ha möjlighet att få sina hyresvillkor prövade. Kravet om ett förbud mot sådana indexklausuler, som bl. a. ställts av Hyresgästernas riksförbunds senaste kongress, bör nu kunna tillgodoses genom föreslagen lagändring. Emellertid är förslaget förenat med en för hyresgästerna betydande nackdel beträffande tidpunkten för ikraftträdandet, föreslagen till . Detta innebär att någon ändring av avtalsvillkoren i övervägande antal fall inte kan ske förrän fr. o. m. eller . Det stora flertalet hyresavtal är s. k. oktoberavtal, gällande i taget med minst tre månaders uppsägningstid, och kan då inte sägas upp förrän till . De hyresgäster som under ett flertal år i många fall tvingats att dras med otillbörliga och orättmätiga hyresvillkor kommer sålunda att få behålla dessa olägenheter eller mera om inte tidpunkten för en lagändring kan sättas till tidigare datum än . Förslag om tidigare tidpunkt för ikraftträdandet bör därför framläggas för i sådan tid att det får verkan på hyresavtal som eljest inte blir uppsägningsbara förrän till eller senare tidpunkt. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att förslag om ändring av hyreslagen angående rätt för hyresgäst att med bibehållet besittningsskydd säga upp hyresavtalet för ändring av hyresvillkor bör föreläggas i sådan tid att ändringen kan träda i kraft . (vpk) i (vpk) i (vpk) i (vpk) i (vpk) i
mot · FW021090 · 1973-01-26 00:00:00 — av herrar i Skärstad och i om åtgärder mot den ekonomiska skillnaden mellan äktenskap och annan samlevnadsform. Alla nya regler och bestämmelser som införs kan visa sig få oanade konsekvenser. Så har t. ex. reformerna på skatte- och sociallagstiftningens område fått till resultat att antalet ingångna äktenskap starkt sjunkit. Äktenskapet måste anses vara en institution som ger större trygghet än en fri samlevnadsform, särskilt åt kvinnan och barnet. Om en man och en kvinna flyttar samman utan att gifta sig är det alltför lätt för dem att också upplösa förbindelsen, kanske i stundens vrede och på grund av en bagatell. Ett äktenskap upplöses inte lika lätt, och parterna får tid till eftertanke. Undersökningar som gjorts visar att av de samlevnadsfall där kontrahenterna är ogifta upplöses genom särflyttning eller dödsfall . Samma siffra för gifta är . Vid ett äktenskaps upplösning regleras dessutom makarnas förpliktelser gentemot varandra och barnen genom ett domstolsutslag. Vid en upplösning av ett fritt förhållande sker inte detta. Även om samlevnadsformen anses vara en etisk fråga som bara berör parterna själva är det ofta statens olika åtgärder som påverkar parternas ställningstagande. Allt fler människor upptäcker att de rent ekonomiskt förlorar på att ingå äktenskap och väljer av den anledningen en annan samlevnadsform. De gifta diskrimineras på många områden i studiemedelssystemet, när det gäller omskolningsbidrag, beskattning etc. Detta är enligt vår mening olyckligt, då en fastare bindning mellan parterna ger större trygghet för den enskilde och mindre problem och svårigheter för samhället. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. Maj:t anhåller om utredning av möjligheterna att undanröja de ekonomiska skillnaderna mellan äkenskap och annan samlevnadsform. () i Skärstad
mot · FW021091 · 1973-01-26 00:00:00 — av herrar i och i om strikt skadeståndsansvar för skada under arbete vid upptagnings maskin för pappersmassa m. m. Med hänvisning till vad sorn anförts i motion nr 1189 hemställes att hos Kungl. Maj:t begär en sådan översyn av skadeståndslagstiftningen, att strikt skadeståndsansvar införes för arbetsgivaren för skador som drabbar arbetstagare under arbete vid upptagningsmaskiner för pappersmassa eller maskiner för tillverkning och rullning av papper.