mot · FW02799 · 1973-01-25 00:00:00 — av m. fl. Vårt land är rikt på vatten och vattenbeskaffenheten torde vara bättre än på många andra håll i världen. Det är dock angeläget att våra vattendrag skyddas, inte minst mot de skador som det kommunala avloppsvattnet kan förorsaka. Den kommunala vattenvården syftar till att hela landets tätortsbefolkning inom en överskådlig framtid skall vara ansluten till avloppsreningsverk med höggradig biologisk-kemisk rening. är av tätortsbefolkningen ansluten till någon form av rening och till biologisk eller längre gående rening. i kommunala reningsverk med tillhörande ledningsnät. En närmare granskning av reningsaktiviteten ger dock anledning till åtskilligt tvivel på att de insatta resurserna verkligen används på ett effektivt och ändamålsenligt sätt. Den kommunala vattenvården har i årets statsverksproposition prioriterats starkt. Bidragen till kommunala avloppsreningsverk m. m. föreslås öka från till 255 miljoner. Bidragen är så konstruerade, att maximalt statsbidrag utgår om reningsverken förses med såväl biologisk som kemisk rening. Med denna konstruktion stimuleras kommunerna att bygga reningsverk som omfattar samtliga steg, även om recipientens tillstånd, storlek m. m. i och för sig kunde medge en mindre omfattande lösning. Den alltmer väsentliga frågan om rening av dagvattnet är fortfarande praktiskt taget olöst och reningstekniken på denna sektor inte särskilt utvecklad. Med hänsyn till vissa recipienters tillstånd är det nödvändigt att i ökad utsträckning prioritera åtgärder för att komma till rätta med dagvattenproblemen. Det är väsentligt att varje enskilt steg i reningsprocessen fungerar; tungmetaller och vissa biocider kan endast hejdas genom sedimentation. Det är därför oroväckande att i en avgiven rapport meddelade att ca hälften av landets reningsverk inte fungerar tillfredsställande. I en av de senaste årens petitaskrivelser har statens naturvårdsverks forskningsnämnd påpekat att metoderna för den kemiska fällningen av avloppsvatten inte tillräckligt penetrerats. Riskerna för ineffektiva problemlösningar och felinvesteringar är stora. Den förhärskande doktrinen vid avloppsrening är att genom ett om fattande ledningsnät som ofta kostar flerfaldigt mer än själva reningsverken sammanföra stora avloppsmängder till stora anläggningar. På grund av ledningskostnaderna, och även ur andra synvinklar, är det högst tvivelaktigt om detta verkligen ger några ekonomiska stordriftsfördelar. Bästa ekonomi kommer att kräva att föroreningarna i större utsträckning tas om hand vid källan. Detta är självklart för speciella industriella avlopp som betbad o. d. Även för hushållsavlopp finns numera små reningsanläggningar, som är i det närmaste underhållsfria. Med en lokal och efter avloppets karaktär differentierad för-rening får man ett mera homogent eller normaliserat avlopp, som förenklar den centrala reningen och måhända kan inskränka den till endast kemisk fällning och slamavskiljning. I många fall kan man efter den lokala reningen gå direkt till markinfiltration. har förordat att kontrollen vid anläggningar varifrån utsläppen sker intensifieras. 1 de tillstånd eller andra beslut rörande utsläpp av avloppsvatten som fattas med stöd av miljöskyddslagen och därtill hörande bestämmelser kan omfattningen av avloppsutsläppen regleras i villkoren. I dessa fall är det således möjligt att direkt förbjuda utsläpp av olika ämnen. Dessa bestämmelser tillämpas i praktiken mest på sådana fabriker och andra näringar som står i begrepp att starta en verksamhet. På redan etablerade företag, vilka torde vara de flesta, kommer mera sällan denna reglering till stånd. har också i ett remissvar i anledning av motion 1972: 745 anfört följande: För att begränsa utsläpp av de ämnen som avses torde därför i första hand kontrollverksamheten vid industrier, varifrån dessa utsläpp sker, intensifieras. Vid tillstånd eller dispensgivning enligt miljöskyddslagstiftningen att driva anläggningar som faller under nämnda lagstiftning, måste därför krävas kontrollprogram avseende utsläpp av olika föroreningar från anläggningen. Det är enligt styrelsens uppfattning väsentligt att man satsar på denna kontrollverksamhet, bl. a. på grund av att man i allmänhet vet vilka ämnen som är aktuella vid den anläggning som avses. Denna kontrollverksamhet har emellertid den nackdelen att den endast omfattar sådana anläggningar som prövats enligt miljöskyddslagstiftningen. Vi finner denna nackdel vara av så stor betydelse, att åtgärder måste vidtagas för att förbättra förhållandena och därigenom förbättra reningsverkens effektivitet. Vi föreslår därför att får i uppdrag att undersöka möjligheterna att ålägga dem som släpper ut avloppsvatten en anmälningsskyldighet avseende deras hantering av sådana farliga ämnen vilka kan tänkas medfölja avloppsvattnet och vålla skada. Driftövervakningen vid våra reningsverk är i regel undermålig. Driftpersonalen är för fåtalig och har otillräcklig utbildning och instruktion. Veterligen finns inte i något fall en mät- och styrutrustning som motsvarar det minimum man skulle kunna tänka sig vid en industriell process av motsvarande komplikationsgrad. Där automatisk styrning förekommer är det vanligen ett fast tidsprogram, som alltså inte kan ta hänsyn till avvikelser från den normala dygnsrytmen. Mätning av in- och utgående föroreningsmängd försummas ofta. Ett stort antal reningsverk är ständigt överbelastade, vilket bl. a. försämrar eller förhindrar den biologiska reningen. Den generösa statsbidragsgivningen för byggande av reningsverk har icke på något sätt garanterat en tillfredsställande drift av desamma. En översyn av statsbidragsbestämmelserna i syfte att säkra verksamheten vid reningsverken, varvid särskild kontrollverksamhet bör beaktas är enligt vår uppfattning önskvärd. bör föreslå Kungl. Maj:t att uppdra åt att dels granska effekterna av vidtagna åtgärder inom den kommunala vattenvården, dels komma med förslag till en för vattenvården lämpligare konstruktion av statsbidragen till kommunala avloppsreningsverk. Uppdraget bör redovisas i anslutning till verkets anslagsframställning för /75. En avloppsrecipient tål en viss absolut mängd föroreningar i den meningen att de, under förbrukning av det i recipientens vatten lösta syret, kan brytas ned till enklare, icke förorenande ämnen. Det ur miljövårdssynpunkt intressanta är hur recipientens kapacitet är utnyttjad, dvs. hur stor totalmängden föroreningar är i förhållande till den mängd recipienten tål. Icke desto mindre har målet för reningsverken uttryckts i den från miljövårdssynpunkt meningslösa storheten reningsgrad, som anger hur stor del av föroreningarna i avloppet som tas bort i reningsverket. Vad som kommer ut i recipienten tycks man ägna mindre intresse. har dock börjat specificera kraven i form av föroreningshalter i och mängd av renat avloppsvatten. Enligt vår uppfattning är det ett primärt krav att man vid byggandet av ett reningsverk har klart för sig recipientens kapacitet och dess aktuella föroreningsgrad. Med kunskap därom kan man ställa krav på reningsverkets utsläpp och få en totalbild av vad detta utsläpp innebär för recipienten i fråga. Moderata samlingspartiet har upprepade gånger påtalat vikten av att en undersökning kommer till stånd för att fastställa tillståndet i olika recipienter. För att få såväl en helhetssyn som detaljkunskap om sjöars och vattendrags tillstånd i avseende på vattenkvalitet synes det från allmän vattenvårdssynpunkt som lämpligt med någon form av översiktlig inventering, i varje fall inom de mera tätbefolkade delarna av landet. Påpekas bör att om man gör denna inventering med traditionella metoder, dvs. genom provtagningar med efterföljande laboratorieanalyser, får man värden endast för själva mätningspunkterna, vilka ingalunda representerar rådande förhållanden på andra ställen i närheten. finnes emellertid möjligheter att genom användande av en speciellt utvecklad flygburen registreringsteknik erhålla önskade informationer på ett såväl snabbt som ekonomiskt sätt över hela sjö- och vattendragssystem som man får en för framtiden värdefull dokumentation. har också i ett remissvar i anledning av förut nämnda motion påpekat betydelsen av att recipienterna studeras med avseende på avloppsvattnets inverkan. Vi anser det nödvändigt att en genomgripande inventering och undersökning av våra recipienter planlägges och att kontinuerliga undersökningar göres på avloppsvattnets påverkan på recipienten i fråga vid de kommunala reningsverken. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. 1. att får i uppdrag att undersöka möjligheterna att ålägga dem som släpper ut avloppsvatten en anmälningsskyldighet avseende deras hantering av sådana ämnen vilka kan tänkas medfölja avloppsvattnet och vålla skada, 2. att granska effekterna av vidtagna åtgärder inom den kommunala vattenvården, 3. att komma med förslag till en för vattenvården lämpligare konstruktion av statsbidragen till kommunala reningsverk, 4. att planlägga en översiktlig inventering av våra recipienter, 5. att fastställa sådana regler för driften av de kommunala reningsverken att recipienten kontinuerligt undersökes för att fastställa verkan av utsläppet i densamma. () () N. () i Trobro