mot · FW0257 · 1973-01-11 00:00:00 — av i m. fl. om ökade resurser till prognosverksamheten för arbetsmarknadens behov. Samhället söker genom olika åtgärder åstadkomma balans på arbetsmarknaden och inom skilda regioner. Regionalpolitiken och utbildningsmöjligheterna spelar därvidlag en betydande roll. Det finns dock en rad exempel som visar att utbildningsmöjligheterna inte anpassats till arbetskraftsbehovet. Sådana exempel är akademikeröverskottet och bristen på yrkesutbildad arbetskraft. Vi har ett stort överskott på akademiker, medan vi har brist på skickliga yrkesarbetare. Visserligen kan akademikerna söka sig till nya verksamhetsområden även till sådana som inte tidigare rekryterats av personer med akademisk utbildning. Men den utvägen erbjuder begränsade möjligheter och torde också innebära slöseri med våra utbildningsresurser. Det kan knappast vara riktigt att erbjuda en långvarig teoretisk utbildning åt personer som i första hand är betjänta av praktisk utbildning av kanske speciellt slag. Det är ju en fråga om stora kostnader både och i pengar. Självfallet krävs en vidgad allmänbildning i ett samhälle, där vi måste vara beredda på omskolning och fortbildning och där en omfattande teoretisk skolning behövs för att vi skall kunna ta del av det kulturutbud som samhället ställer till vårt förfogande. Men detta är en sak, och långvarig akademisk utbildning något annat. En förstärkning av en prognosverksamhet på arbetslivets område som kan bli vägledande vid valet av utbildning måste i nuvarande läge betraktas som utomordentligt angelägen. Omställningssvårigheterna, som följer i utbildningsexplosionens spår, måste kunna reduceras väsentligt om samhället vidtar nödiga åtgärder. De prognoser som gjorts i avseende på behovet av arbetskraft berör i huvudsak yrken med hög teoretisk utbildning eller teoretisk utbildning på mellannivå. Däremot finns endast lokala utredningar för yrken med krav på i huvudsak praktisk utbildning. Detta försvårar möjligheterna till en bedömning av hela arbetsmarknadens behov, och tillfälliga variationer i arbetskraftsbehovet på ett visst område kan därför lätt tillmätas för stor betydelse. Bristen på mera långsiktiga beräkningar av tillgång och efterfrågan inom olika sektorer på arbetslivets område är synnerligen kännbar. Detta förhållande försvårar också i hög grad avvägningen mellan olika utbildningsvägar. har prognosinstitut utbildningsutrednings räkning gjort vissa behovsprognoser, som i princip täcker hela arbetsmarknaden, vilka visar att det är möjligt att genomföra sådan verksamhet om erforderliga resurser ställes till förfogande. Prognoserna har gjorts med en grov fördelning på yrken och utbildningsgrupper. Det är utomordentligt angeläget att man följer upp dessa prognoser i första hand med hjälp av uppgifter ur folk- och bostadsräkning och att hela arbetet fullföljes och kontinuerligt föres vidare och utformas som ett rullande prognosarbete. Självfallet kräver en verksamhet av detta slag betydande personella och ekonomiska resurser, men då vi vet hur menligt en mera långvarig brist på utbildad arbetskraft inom ett visst yrkesområde kan inverka på den industriella utvecklingen i stort är det angeläget att vi ständigt har tillgång till tillförlitliga prognoser för hela arbetsmarknaden. Om vi inte vidtar nödiga åtgärder, blir följden att vi även får räkna med brist på arbetskraft som en normal företeelse inom betydande sektorer av yrkeslivet under det att vi får stora överskott på andra områden. I ett läge, där vi har att räkna med brist på arbetskraft inom arbetsmarknaden som helhet, är det särskilt angeläget att vi får balans mellan grupper som inte kan eller endast med svårighet kan ersätta varandra. För att kunna åstadkomma en så god avvägning som möjligt mellan olika utbildningsvägar erfordras en överblick över hela arbetsmarknadsfältet och ett så väl underbyggt material som möjligt för bedömning av framtidsbehovet av arbetskraft inom olika samhällssektorer. Visserligen erbjuder ett sådant prognosarbete stora svårigheter, men det är desto mer angeläget att tillräckliga resurser ställs till förfogande för detta arbete. resurser har visserligen successivt ökat, men behovet växer, och kravet på snabba och tillförlitliga resultat gör det angeläget med ännu större satsning på dessa viktiga arbetsuppgifter. Först när vi fått en tillförlitlig bedömning grundad på fakta, kan vi vidta de åtgärder som är erforderliga för att skapa balans mellan arbetsmarknadens behov och utbildningsutbudet. Självfallet får det aldrig bli fråga om någon hård styrning från samhällets sida, men vetskapen om det faktiska läget, behovet, möjligheterna och framtidsutsikterna på arbetsmarknaden är i sig själv styrningsinstrument. Med åberopande av vad som anförts får vi hemställa att i skrivelse till Kungl. Maj:t måtte anhålla om åtgärder för att samordna och förstärka den prognosverksamhet på arbetsmarknadens område som bedrivs på olika håll och då främst genom prognosinstitut med syfte att få fram dels sådana prognoser för behovet av arbetskraft, som ger en totalbild av arbetsmarknadens behov och anger den väntade fördelningen mellan olika yrkesgrupper, dels rullande prognoser som underlag för snabba anpassningsåtgärder inom utbildnings- och omskolningsområdet, när läget förändras. () () GOTAB 73 3087 S 1973