mot · FW02995 · 1973-01-26 00:00:00 — om ett konjunkturanpassat obligatoriskt sparande. En av den ekonomiska politikens svårigheter är att kunna påverka den ekonomiska utvecklingen och möta konjunkturens svängningar med åtgärder som dels är tillräckligt effektiva, dels drabbar den enskilde individen någorlunda rättvist och ej alltför betungande. För att förverkliga den ekonomiska politikens intentioner har statsmakterna till sitt förfogande en rad s. k. instrument. Bland dessa kan nämnas reglering av kreditmarknaden, höjning eller sänkning av räntan och investeringsfonderna för konjunkturutjämning. Ofta har statsmakterna ansett sig böra tillgripa skatter i olika former, t. ex. punktskatter av olika slag, arbetsgivaravgifter eller andra mera generella skatteuttag. Motiveringarna har varit när dessa skatter eller avgifter föreslagits att dra in köpkraftsöverskott hos allmänheten eller hos näringslivet för att bringa konsumtionsefterfrågan i jämvikt med varutillgången och att styra över medel från konsumtionsvaruefterfrågan till mer produktiv användning, t. ex. investeringar i nya produktionsmedel och rationaliseringar inom näringslivet. Som alternativ till ovannämnda indragningar av köpkraftsöverskott har ofta framförts förslag om att i stället stimulera det frivilliga sparandet. Detta skulle ge samma effekt menar man, minska den omedelbara konsumtionen och öka tillgången på bankmedel för angelägna investeringar. Allmän enighet torde råda om att ett ökat sparande har god stabiliserande effekt med överhettad konjunktur. Det har dock visat sig svårt att tillräckligt öka det frivilliga sparandet, särskilt med stora prishöjningar. Utvecklingen har då inneburit att förtroendet för sparmedlens värdebeständighet har rubbats. Frågan är då om man kunde åstadkomma effektivare åtgärder för att höja sparviljan. Många förslag har förts fram, bl. a. möjligheter till värdebeständigt sparande och generösare sparpremier. I den allmänna debatten har röster höjts för att man vid tillfällen av överefterfrågan och tendenser till pris- och lönestegringar skulle införa sparande av mer tvingande karaktär. Detta skulle kunna få samma effekt i stabiliserande syfte som skatter och avgifter. Enligt mångas mening vore ett tvångssparande överlägset ett skatteuttag, därför att sparande till banker och andra kreditinrättningar mycket snabbt skulle kunna styras över till de angelägna, produktionsfrämjande investeringsbehoven. Ovanstående motiveringar låg som grund för förslag i motioner till 1971 och riksdagar av undertecknad. Sedan den första motionen väcktes 1971 har vi åter fått pröva besvärligheterna av en lågkonjunktur, erfarenheter som inte är nya, men som pekar på att det skulle ha varit värdefullt att ha ytterligare instrument för konjunkturutjämning. Om vi tidigare haft ett obligatoriskt sparande genomfört, skulle ett frisläppande av dessa konton kunnat ge en betydligt ökad köpkraft. Samma positiva påverkan hade åstadkommits med en generell skattesänkning. Men därom kunde inte nå enighet. i motiveringen har framförts synpunkter på hur ett ökat sparande skulle kunna dämpa överhettningen i en högkonjunktur. På motsvarande sätt skulle insparade medel, plus ett uppehåll i sparandet, kunna ge stimulans . Det frivilliga sparandet har ökat avsevärt. Huruvida detta är en följd av de sparstimulerande åtgärder som vidtagits eller om det sammanhänger med rådande lågkonjunktur är svårt att avgöra. har dock regelmässigt kunnat konstateras att det frivilliga sparandet ökar och minskar när konjunkturen vänder uppåt. Alltså det frivilliga sparandet har skett vid helt felaktig tidpunkt från samhällsekonomisk synpunkt. Med dessa erfarenheter som bakgrund bör ett konjunkturanpassat obligatoriskt sparande övervägas. Ett obligatoriskt sparande måste för den enskilde vara mer lockande än skatter genom att pengarna står till insättarens förfogande längre fram i tiden, t. ex. i början av en lågkonjunktur. Insatta medel bör ju rimligen också vara räntebärande. Särskilda regler kunde stadgas, t. ex. om att uttag kunde medges under speciella omständigheter, såsom vid sjukdom, arbetslöshet, bosättning och bostadsanskaffning och i liknande fall. Ett obligatoriskt sparande behöver inte bli särskilt kännbart; redan vid så låg sparkvot som en procent av bruttoinkomsten, skulle säkert goda utjämningseffekter nås. Det kan knytas till det direkta skatteuttaget, vilket gör sparandet progressivt. Givetvis finns det nackdelar och fördelar i ett obligatoriskt sparande som inte berörts i denna motion. Jag anser dock att behovet av ytterligare instrument i konjunkturutjämnande syfte är så stort att fördelarna överväger. Med hänvisning till vad som anförts får jag hemställa att hos Kungl. Maj:t anhåller om förslag till ett konjunkturanpassat obligatoriskt sparande, i så god tid att det kan vara verksamt under nästa högkonjunktur.