mot · FW022061 · 1973-10-30 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:144 med förslag om slopande av folkpensionsavgiften, m. m. Maj:ts proposition nr 144 föreslås slopande av folkpensionsavgiften samt, för att kompensera staten för det därvid uppkommande inkomstbortfallet, införandet av en socialförsäkringsavgift på som debiteras arbetsgivare och egenföretagare. Vidare föreslås ett särskilt pensionstillägg för uppgående till av basbeloppet. Moderata samlingspartiet har tidigare uttalat sin anslutning till en omläggning efter dessa huvudlinjer. De , som omläggningen ger löntagarna i minskad skatt, innebär utan tvivel ett betydande nettoinkomsttillskott. Det motsvarar för normalinkomsttagaren storleksmässigt relativt väl den urholkning av nettolönen, som penningvärdeförsämring medför med nuvarande inflationstakt. Vid tidigare presentation av innehållet i propositionen nr 144 har regeringen sagt sig utgå ifrån att löntagarorganisationerna i de förestående avtalsförhandlingarna kommer att ta hänsyn till borttagandet av folkpensionsavgiften och till införandet av den 3,3-procentiga socialförsäkringsavgiften. Löntagarorganisationerna har uttalat att de är positiva till omläggning samt även utlovat att denna skall beaktas vid avtalsförhandlingarna. Moderata samlingspartiet är mot denna bakgrund berett att i princip tillstyrka införandet av en socialförsäkringsavgift, lagd på arbetsgivarna i enlighet med propositionen. Vi vill emellertid därvid understryka, att vi utgår från att omläggningen inte leder till ökade kostnader för näringslivet, dvs. att löntagarorganisationerna kommer att visa en sådan återhållsamhet vid fastställandet av sina löneanspråk, att den samlade effekten på lönekostnaderna av omläggningen och de lönejusteringar som avtalsrörelsen kommer att medföra håller sig innanför de gränser inom vilka en vanlig avtalsrörelse skulle kunna förväntas påverka näringslivets kostnadssituation. Om detta skulle visa sig inte bli fallet, utan svensk exportindustris konkurrenssituation påverkas negativt av omläggningen och ökad risk för kostnadsinflatoriska prisstegringar föreligger, utgår vi från att regeringen förelägger förslag om åtgärder, avsedda att korrigera kostnadsutvecklingen i enlighet med de ursprungliga intentionerna. Det måste påpekas, att en omläggning i enlighet med propositionen nr 144 inte löser några av de långsiktiga ekonomisk-politiska problem som sammanhänger med skattesystemets konstruktion främst de höga marginalskatterna. Den återhållande effekt på avtalsförhandlingarna, som omläggningen kan förväntas få, begränsar sig till 1974. Året därefter är läget värre än nu på grund av den marginalskattetröskel vid inkomster , som blir följden av borttagandet av folkpensionsavgiften. Förslaget innebär sålunda endast att man vinner en tidsfrist innan skatteproblemen ges en mer långsiktig lösning. När vi säger ja till huvudprinciperna bakom propositionen nr 144, betyder detta sålunda inte, att våra tidigare framförda krav på skattepolitikens område förlorar i aktualitet, snarare tvärtom. Det bör också påpekas att det nu framlagda förslaget liksom liknande eventuella förslag inte innebär någon total skattesänkning. Det är endast sättet för att utta skatten som ändras. Genom att på det viset den offentliga sektorn icke minskar sina krav kommer de enskilda människornas ekonomi totalt sett inte att förbättras. Detta förhållande blir än mera markerat genom att inkomsttagarna till följd av inflationen fortlöpande kommer upp i högre nominella inkomstlägen och där drabbas av hårdare marginalskatter. Den skatteomläggning som föreslås innebär att skatterna tas ut på ett sätt som till en början blir mindre synligt för den enskilde skattebetalaren. Detta innebär som påpekats från vissa håll en försämrad konsumentupplysning. Inom skatteutredningen har också påpekats vissa nackdelar med en långtgående övergång till arbetsgivaravgifter. En sådan nackdel utgörs av att kommunernas självstyrelse urholkas genom att deras skattebas minskar. En annan nackdel är att den enskilde löntagarens belägenhet i vad avser ATP-förmåner inskränks. Allt detta ger ökad tyngd åt våra krav att vad som fordras är en återhållsamhet med ytterligare utgiftsökningar för att man på det viset skall skapa utrymme för en sänkning av skattesatserna över lag. Skattesänkningen på grund av folkpensionsavgiftens borttagande kommer fullt ut endast vissa grupper till del. Detta innebär bl. a. att vårt lands folkpensionärer inte får någon skattesänkning. Förslaget om ett särskilt pensionstillägg är tillkommet för att också våra pensionärer skall få ökade disponibla inkomster. Pensionstillägget, som för ensamstående stannar vid . och för gifta vid , och som skall jämföras med skattesänkningen på . för inkomsttagare, är otillräckligt för att inte klyftan mellan pensionärernas standard och den förvärvsarbetande befolkningens standard skall öka. Det är därför naturligt, om stora grupper pensionärer upplever det som en orättvisa att de, som själva betalt folkpensionsavgift, inte får en skattesänkning som står i paritet med den som tillkommer icke-pensionärerna. Enligt vår uppfattning talar rättviseskäl för att folkpensionen skall göras skattefri, så att därigenom också folkpensionärerna får en skattesänkning. Inte heller de egna företagarna får genom propositionen nr 144 en skattesänkning av samma storleksordning som flertalet löntagare. De slipper visserligen folkpensionsavgiften men får i stället själva svara för socialförsäkringsavgiften på . Detta är inte rimligt från rättvisesynpunkt. Socialförsäkringsavgiften bör därför endast utgå på det belopp som arbetsgivaren utbetalar som lön åt anställda, inte på företagarens egna inkomster av rörelsen. Med tanke på den ofta pressade lönsamhetssituationen för de mindre företagen och det otillräckliga nyföretagandet, är det från samhällsekonomisk synpunkt riktigt att egenföretagarna befrias från socialförsäkringsavgiften. Enligt vår bedömning kan det ifrågasättas om man därvidlag inte bör gå längre än att befria enbart företagaren själv från socialförsäkringsavgiften. Som ett stöd för den mindre företagsamheten kan man tänka sig att företagen vid beräkning av arbetsgivarens socialförsäkringsavgift får göra ett avdrag på , motsvarande ungefär fem anställda. Socialförsäkringsavgiften skulle sålunda endast belasta den del av företagens direkta lönekostnader som överstiger . Det torde ankomma på vederbörande utskott att utforma erforderlig författningstext. Mot bakgrund av det ovan anförda hemställes 1. att måtte besluta, att socialförsäkringsavgiften endast skall erläggas på det belopp arbetsgivaren utbetalar som lön eller annan ersättning åt anställda i enlighet med vad som ovan anförts, 2. att i övrigt ger Kungl. Maj:t till känna vad som i motionen anförts om befrielse från socialförsäkringsavgiften för små företag. N. () i Trobro PER () i Gäddvik G. ()