ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FW0222 · 1973-01-11 00:00:00 — av i m. fl. om lekmannastyrelser inom försvaret. Inom svenskt förvaltningsväsende har man funnit det naturligt att skapa ett lekmannainflytande. Detta har i stor utsträckning inom de statliga verken skett genom tillsättandet av lekmannastyrelser. Härigenom har många fördelar vunnits. Således har olika samhällsgrupper blivit företrädda inom verken och verken har kunnat tillgodogöra sig sakkunskap och erfarenheter utifrån vid olika ställningstaganden. Lekmanninflytande i form av lekmannastyrelser och inflytande på andra nivåer är vidare ett naturligt demokratiskt inslag. Strävan att ge personalen inom den statliga förvaltningen inflytande kan ses från samma utgångspunkt. För oss motionärer är det naturligt att verka för ett ökat lekmannainflytande. Inom ett betydelsefullt område, nämligen det militära försvaret, saknas med några undantag lekmannastyrelser. Sådana finns endast inom vissa försvarsförvaltningar såsom och och inom det psykologiska försvaret. Vad gäller större delen av det militära försvaret, den mest betydelsefulla delen ur både ekonomisk och personell synpunkt, saknas en sådan organisation. Således är inom de centrala staberna (försvarsstaben, arméstaben, marinstaben och flygstaben) respektive chef personligen ytterst ansvarig för verksamheten. Inte heller inom milostaber, försvarsområdesstaber eller vid regementen finns någon lekmannastyrelse. Ej heller fortifikationsförvaltningen och försvarets civilförvaltning har lekmannastyrelse. Försvarsstabens uppgift i fred, utöver krigsoperativa förberedelser, är i stor utsträckning att samordna och leda försvarsgrensstabernas verksamhet. De tre försvarsgrensstaberna är i första hand ansvariga för organisation, utbildning, utrustning, personaltjänst och mobiliseringsarbete inom respektive verksamhetsområde. Inom exempelvis dessa staber finner man således flera områden som har sådan karaktär att skälen för en lekmannastyrelse är starka. Frågan om lekmannastyrelse har också förts fram i andra sammanhang. a. har liksom aktualiserat frågan. Inom fortifikationsförvaltningen har vidare frågan övervägts. I anslutning till denna frågeställning kan det vidare finnas skäl att pröva frågan att slå samman de centrala militära staberna till en enhet, varigenom bättre samordning och besparingar kan åstadkommas. Detta har i annat sammanhang aktualiserats av revisorer. Oavsett vilken lösning man stannar för i vad gäller de centrala staberna är frågan om lekmannastyrelse väsentlig och bör lösas. Formerna för och omfattningen av sådana styrelser inom försvaret bör bli föremål för utredning. Med hänvisning till ovanstående hemställes att beslutar att hos Kungl. Maj:t begära utredning och förslag om lekmannastyrelse inom försvaret. () ()
mot · FW02221 · 1973-01-17 00:00:00 — av herrar i och i angående tillverkningen av spelpolletter. Enligt 1 § lag om rikets mynt har Konungen ensam rätt att låta tillverka och utge mynt. Dessa skall vara lagligt betalningsmedel. I 14 kap. 6 § stadgas ansvar för den som förfalskar mynt. Några lagar som reglerar tillverkningen av spelpolletter finns inte. Sådana polletter framställes ofta lika stora och med samma vikt som enkronor. Dessa polletter kan därför missbrukas och användas i cigarrettautomater, telefonkiosker m. m. Det är tillåtet att framställa polletter så att de till form, storlek och tyngd helt överensstämmer med mynt. Däremot får de naturligtvis inte användas i andra sammanhang än där de är avsedda att användas. För att förfalskning skall anses föreligga krävs att den tillverkade polletten förutom i fråga om storlek och vikt också beträffande utseende och prägling så liknar ett mynt att det är risk för förväxling då den hålles i handen. Det innebär att spelpolletter så nära kan likna mynt att de kan skiljas först vid okulär granskning. En automat kan ej skilja ett mynt från en sådan pollett. Det förekommer ofta att spelpolletter användes brottsligt för inköp av varor i automater. Förlusten drabbar vederbörande företagare, då det i det närmaste är omöjligt att få tag på den som gör sig skyldig till sådant lagbrott. Vi anser att detta är en helt onödig brottslighet, då den helt kan elimineras genom att förbjuda tillverkning av sådana spelpolletter som överensstämmer med mynt i fråga om storlek och vikt. Med hänvisning till ovanstående hemställer vi att beslutar att spelpolletter av mynts storlek och vikt ej får tillverkas samt att vederbörande utskott utformar erforderlig lagtext. HANS () i . () i
mot · FW02222 · 1973-01-18 00:00:00 — om vidgning av konsumentskyddet. Den svenska ombudsmannainstitutionen har med rätta blivit internationellt uppmärksammad. Det är en utmärkt tradition som vuxit fram i vårt land att den enskilde genom ombudsmännen kan få hjälp att hävda sina rättigheter mot såväl myndigheter som företag. Dessa möjligheter är dock på ett olyckligt sätt begränsade när det gäller konsumentområdet. skall handha uppgifter, som tillkommer honom enligt lagen (1970:412) om otillbörlig marknadsföring och lagen (1971:112) om förbud mot otillbörliga marknadsvillkor. (2 § instruktion för konsumentombudsman). I dessa lagar görs skyddet beroende av om det är en näringsidkare eller ej som erbjuder en tjänst eller en vara. Den offentliga administrationens kommersiella service är därför inte underställd dessa lagar. I de fall däremot där den statliga servicen handhas av ett statligt företag gäller lagen. Konsumentens skydd mot otillbörlig marknadsföring och otillbörliga avtalsvillkor från statens sida blir följaktligen beroende av hur staten väljer att organisera sin verksamhet. Detta märkliga förhållande uppmärksammades av den amerikanske konsumentexperten . Man måste ställa sig frågan vilken tankegång som ligger bakom förhållandet att större delen av den offentliga servicen icke omfattas av lagen om konsumentskydd. Troligtvis beror detta på att det allmänna vanligen icke arbetar med vinstintresse. Erfarenheterna visar dock att detta förhållande icke innebär tillräckligt skydd för den enskilde gentemot samhällets olika erbjudanden. De offentliga myndigheterna har ofta monopol på sina tjänster och varor. Den enskilde åtnjuter då inte det skydd som konkurrensen i allmänhet ger. Han har inga möjligheter att vända sig till ett konkurrerande organ om han är missnöjd med avtalsvillkoren eller marknadsföringen. Jag skall här ta upp ett uppenbart exempel på att staten inte uppfyller elementära krav på god affärssed. har i skriften Din studieskuld gjort en jämförelse mellan studiemedelssystemet och ett banklån. Syftet med jämförelsen är att söka bevisa att studielånet, när det gäller skuldens totalbelopp, är att föredra framför banklånet. Ett räknefel i jämförelsen gör också att studiemedelssystemet framstår som fördelaktigast. En korrekt beräkning skulle under de givna förutsättningarna ge det motsatta resultatet. har efter anmälan av skriften vägrat behandla detta uppenbara exempel på tvivelaktiga reklammetoder med motiveringen att CSN inte är att betrakta som näringsidkare. CSN har å sin sida inte haft den goda smaken att dra in den olyckliga broschyren. Lagen skall naturligtvis skydda alla konsumenter, oberoende av om producenten är ett privat bolag, statligt affärsdrivande verk eller statlig myndighet. Men detta elementära krav uppfylls dessvärre inte av nuvarande lagstiftning. Mot bakgrund av vad ovan anförts hemställs att lagen (1970:412) om otillbörlig marknadsföring samt lagen (1971:112) om förbud mot otillbörliga avtalsvillkor ändras så att de blir tillämpliga även för offentliga myndigheters verksamhet.
mot · FW02223 · 1973-01-16 00:00:00 — av i m. fl. om införlivande av med det allmänna stödområdet. När stödområdet infördes kom att delas i fråga om stödområdets gränser så att kom utanför det område som skulle erhålla särskilt lokaliseringsstöd. Detta förhållande har föranlett motionsyrkanden vid ett flertal tillfällen i . Riktigheten i dessa yrkanden framträder med större skärpa . borde, om det kom att tillhöra stödområdet, få lättare att utveckla ett mer differentierat näringsliv och kunna erbjuda ett ökat antal arbetstillfällen. Ett ökat antal arbetstillfällen är speciellt angeläget med hänsyn till den arbetslöshet som råder inom området. Som exempel kan nämnas att vid arbetslöshetsräkningen fanns 1 884 st. arbetslösa i . A;v dessa var inte mindre än 1 305 st. från kommun. Vid samma tillfälle fanns i samma område endast 417 lediga platser. En mycket stor arbetslöshet finns också i detta område bland ungdom. Av de arbetslösa var nämligen 490 st. under . I såväl som med sina basindustrier finns ett stort behov av ett mer allsidigt näringsliv för att kunna erbjuda större valmöjligheter för arbetskraften. Gävleregionen som kommer att få ta emot ett antal statliga verk är också i behov av en mer differentierad struktur av sitt näringsliv än vad man har. kommun är den kommun som närmast gränsar till stödområdet och därför på grund av sitt läge kanske hårdast utsatt. är i ytterst stort behov av någon form av lokaliseringsstöd. Det är dessutom av största vikt att kommun inte ytterligare minskar sin befolkning. Vid behandling av propositionen om regionalt handlingsprogram behandlades frågan om stödområdets gränser. Det sades bl. a. i propositionen att man skulle vara generös med bedömningen av stöd till gränsområden intill stödområdet. Vi anser att ett sådant uttalande inte är tillräcklig garanti för att företag som vill etablera sig inom skall erhålla lokaliseringsstöd. Beträffande utflyttning av statliga verk till så anser vi att denna flyttningsverksamhet bör fortsätta till länet. Inte minst bör delar av verk och mindre enheter kunna flyttas ut. Härigenom bör det bli möjligt för även andra orter än att få del av statlig förvaltningsverk samhet. De större orterna i länet , , , och anser vi har goda förutsättningar att komma i fråga. Det är också av speciellt intresse att stödinsatser kan ges till kommun, som genom den negativa klassificeringen i samband med det regionalpolitiska handlingsprogrammet klassades som kommuncentra. Klassningen av visar också hur fel det är att centralt sköta en ortsklassificering. utgör ett exempel på att det vore bättre att länsmyndigheterna själva fick fördela samhällsresurserna mellan olika delar inom länet. Med stöd av ovanstående hemställs 1. att hos Kungl. Maj:t i första hand hemställer att förs till det allmänna stödområdet, 2. att hos Kungl. i andra hand hemställer att och kommuner förs till det allmänna stödområdet. () i Bäckmora
mot · FW02224 · 1973-01-17 00:00:00 — av m. fl. angående den regionalpolitiska utvecklingen i . Regionalpolitiken är en central politisk fråga. Under en lång följd av år har staten därför gjort betydande insatser för att söka motverka de regionala skillnader som finns i fråga om sysselsättningsmöjligheter, serviceförsöijningen m. m. mellan olika delar av landet. Även vid höstriksdagen 1972 intog regionalpolitiken en framträdande plats i riksdagsarbetet. Här antogs ett regionalpolitisk! program för hela landet. Enligt detta skall successivt ökade resurser utnyttjas för att i länen bygga upp orter av olika karaktär som inbördes kompletterar varandra. Allt detta skall underlätta strävandena att göra arbete, service och god miljö tillgängliga för alla människor. är ett län med bl. a. en fortgående strukturomvandling inom jordbruksnäringen. Följande sifferuppgifter visar strukturomvandlingen. (avser enheter med över 2 ha åker) Förändring i antal och procentuellt 1951-1961 -3 163 -16, 1961-1971 -4 856 -30, Ovanstående tabeller visar att antalet brukningsenheter minskade mycket kraftigt . Enligt folkräkningarna har också sysselsättningen inom jordbruket minskat med 7 000-8 000 personer eller med cirka 1 500 personer . Man kan också räkna med att en stor del av de yrkesverksamma inom länets jordbrukssektor blir bortrationaliserade . I förhållande till riket som helhet kommer naturligtvis länet även att ha en stor andel sysselsatta inom jordbruksnäringen. ligger sysselsättningsgraden i länet klart under riksgenomsnittet. Så t. ex. är av samtliga kvinnor yrkesverksamma i riket som helhet, medan siffran för länet är . Detta kan delvis bero på att länets näringsliv är kraftigt underrepresenterat inom olika delar av serviceverksamheten. Strukturomvandlingen inom läns näringsliv har naturligtvis skapat betydande sysselsättnings- och omställningsproblem för tusentals människor. I viss mån har man tack vare bl. a. och andra länsorgans insatser lyckats skapa nya arbetsuppgifter genom etablering av Dessa har hitintills varit otillräckliga för att kompensera minskningarna inom de areella näringarna och vissa delar av industrisektorn, främst textil- och konfektionsindustrin. Det är därför angeläget att en sådan regionalpolitik förs att även får ett sådant tillskott av industri- och serviceverksamhet att den fastställda målsättningen i Länsprogram kommer att uppfyllas. Här finns också all anledning att understryka behovet av en akademisk och annan högre utbildning i länet. Under hänvisning till vad som ovan anförts anhåller vi att hos Kungl. hemställer att behovet att tillföra industri- och serviceverksamhet samt eftergymnasial utbildning beaktas i det fortsatta regionalpolitiska arbetet. () () GOTAB 73 3112 S 1973
mot · FW02225 · 1973-01-17 00:00:00 — att vid behandlingen av den regionalpolitiska stödverksamheten måtte ansluta sig till de riktlinjer som i motionen framförts i syfte att stimulera sysselsättningen inom stödområdet. /ENKEL (fp)
mot · FW02229 · 1973-01-18 00:00:00 — av och fröken om näringshjälp till vissa ensamstående fäder. I vissa speciella situationer har inom lagstiftningen kvinnors situation särskilt uppmärksammats och särbehandlats. Så har tidigare och med all rätt skett med speciell tanke på de ensamstående mödrama. Så var exempelvis förhållandet med lagen om bidragsförskott, som under en lång följd av år endast kunde beviljas mödrar men som även tillkommer fäder. Alltmer har det stått klart att män i samma försörjningssituationer som kvinnor har samma svårigheter och då också bör ha samma samhällets stöd. I de fall där det ännu förekommer att samhällets stöd endast tillkommer kvinnor inom lagstiftningen eller enligt Kungl. Maj :ts kungörelser bör detta ändras, så att män uppnår jämställdhet med kvinnor. Ändring bör ske i Kungl. Maj:ts kungörelse SFS 1972:300 om ändring i arbetsmarknadskungörelsen (1966:368) om näringshjälp m. m. där det förekommer sådant undantag för stöd till män. § 57 har följande lydelse: Näringshjälp utgör bidrag eller lån för anskaffande av arbetsmaskin eller verktyg eller till annan kostnad för att börja verksamhet som egen företagare, för ersättande av arbetsmaskin eller verktyg eller till annan kostnad för att fortsätta verksamhet som egen företagare. Näringshjälp för att börja verksamhet som egen företagare utgår till handikappad, ensamställd kvinna eller medelålders eller äldre arbetstagare som icke kunnat få lämpligt arbete på den öppna arbetsmarknaden. Enligt 59 § utgår näringshjälp med högst helt eller delvis som bidrag eller räntefritt lån. Enligt vår uppfattning bör det öppnas möjlighet att utge näringshjälp till sådana ensamstående fäder som har samma försörjningsproblem som de i kungörelsen angivna ensamstående kvinnorna. Med stöd av vad ovan anförts anhålles Maj:ts kungörelse SFS 1972:300 ändras såsom i motionen anförts.
mot · FW02230 · 1973-01-17 00:00:00 — om förbättring av äldre statspensionärers villkor. Många äldre statspensionärer, till antalet sannolikt drygt 100 000 personer, uppbär ännu pension enligt ortsgrupp 3, medan senare årgångar av tjänstemän pensionerats enligt ortsgrupp 4. Frågan har lösts förhandlingsvägen. Då emellertid de yngre generationernas favoriserade ställning i icke ringa grad onekligen är ett resultat av de äldres fackliga insatser, upplever de senare situationen som orättvis och hoppas på samhällets medverkan till en utjämning av pensionsförmånerna. Denna synpunkt synes mig begriplig och jag hemställer med anledning därav att hos Kungl. Maj:t anhåller om en redovisning av de äldre statspensionärernas villkor samt förslag, syftande till en oberoende av pensioneringstidpunkten likvärdig pensionering.
mot · FW02233 · 1973-01-17 00:00:00 — av m. fl. om ändrade regler för valbarhet till nämndeman i länsskatterätt och länsrätt. I 9 § lagen om skatterätt och länsrätt anges reglerna för valbarhet till nämndeman i länsskatterätt och länsrätt. Paragrafens andra stycke upptar ett antal tjänster m. m,, vilkas innehavare icke får väljas till nämndeman. Paragrafens avfattning innebär att något formellt hinder icke föreligger att välja t. ex. ledamot av taxeringsnämnd till nämndeman. I 41 § förvaltningsprocesslagen hänvisas i jävsfrågor till bestämmelser. I valbarhetsfrågan uttalade departementschefen i propositionen med förslag till lag om skatterätt och länsrätt m. m. (1971:14) att det borde undvikas att ordförande, ledamot eller suppleant i taxeringsnämnd annat än i undantagsfall tjänstgjorde som nämndeman och sade sig förvänta att valmyndigheterna endast undantagsvis utsåg sådan person till nämndeman. I motionen 1971:1220 framställdes yrkande att ledamot eller suppleant i taxeringsnämnd icke skulle få väljas till nämndeman. majoritet (CU 1971:9) ansåg med beaktande av förutsatta jävsregler och vad departementschefen anfört att det icke fanns skäl att tillstyrka motionen, vilken sedermera avslogs av . Uttalandet i propositionen att valmyndigheterna endast undantagsvis skulle komma att utse taxeringsnämndsledamöter (-suppleanter) till nämndemän har enligt vår mening icke beaktats på sätt som man kunde förvänta. Denna mening vinner stöd i vad som anförs i JO:s ämbetsberättelse 1973 s. 562, varav framgår att JO vid inspektioner av vissa länsstyrelser iakttagit att motivuttalandena icke beaktats utan att till nämnden i länsskatterätt i flera fall utsetts ledamöter i taxeringsnämnd. Det torde icke råda delade meningar om det olämpliga att uppdrag i taxeringsnämnd förenas med uppdrag som nämndeman. Eftersom uttalandena i såväl propositionen som utskottsbetänkandet icke synes ha förhindrat att uppdragen i åtskilliga fall förenats, föreligger enligt vår mening starka skäl för att det i lagtexten intas en bestämmelse som förhindrar en förening av dessa uppdrag. Som JO påpekat torde motsvarande gälla personer som har uppdrag i eller nykterhetsnämnd (social centralnämnd). Med hänvisning till det anförda hemställs att antar följande Förslag till Lag om ändring av lagen om skatterätt och länsrätt (1971:52) Härigenom förordnas att 9 § andra stycket lagen om skatterätt och länsrätt skall ha nedan angivna lydelse. Tjänsteman vid länsstyrelse, länsnykterhetsnämnd eller under länsstyrelse lydande myndighet, länsläkare, biträdande länsläkare, socialvårdskonsulent, ledamot eller suppleant i taxeringsnämnd, eller nykterhetsnämnd, lagfaren domare, åklagare eller advokat eller annan som har till yrke att föra andras talan inför rätta får ej vara nämndeman. Denna lag träder i kraft . () BO ()
mot · FW02235 · 1973-01-22 00:00:00 — angående det politiska mångsyssleriet. Det finns en typ av frågeställning som blir allt viktigare i politiken men som inte belysts tillräckligt i forskning och debatt. Det är t. ex: Hur fördelar politiker sin tid mellan olika uppdrag i kommun, landsting, riksdag, parti, organisationer i övrigt och andra engagemang? Hur mycket hinner politiker följa med i den aktuella facklitteraturen och i debatten om de frågor de själva skall vara med och besluta om? Är politiker och partier i regel medvetna om riskerna med mångsyssleriet? Vad gör man för att fördela uppdragen på fler personer? Vilket slag av uppdragskoncentration har ett positivt värde från samordningssynpunkt och för ömsesidiga impulser? Hur mycket tid över har mångsysslarna för att hålla kontakt med de väljare som de företräder? Går utvecklingen mot mer eller mindre av mångsyssleri? har jag i tagit upp problem av det slaget (1970:11: 1107, 1971:86 och 1972:49). Tyvärr har avslagit motionerna. Utskottet har sagt att det är en praktisk avvägningsfråga och bortsett från att avvägningar kan göras med mer eller mindre kunskaper om bakgrund och effekter av olika slags beslut. Man har hänvisat till de fortlöpande undersökningar som görs men ännu har inget projekt genomförts eller, såvitt jag vet, påbörjats som tar upp frågorna om det politiska mångsyssleriet. har reserverat sig de som utskottet velat avslå motionen. Partiets ställningstagande fick starkt stöd vid den senaste partikongressen, landsmötet och skrevs in i det nya partiprogrammet: Politiskt mångsyssleri bör motverkas och förtroendeuppdrag spridas mer än . En ökad kvinnorepresentation i politiska församlingar är angelägen. Jag tror också att samma inställning håller på att tränga igenom också bland sympatisörer till andra partier och i den offentliga debatten i allmänhet. Allt fler anser att det är fel att koncentrera mycken makt till ett smalt skikt av människor. Mångsyssleri leder till maktkoncentration. Sprider man uppdragen, så sprider man också människors ansvar för samhällsutvecklingen, ger fler mer att säga till om. Det är särskilt farligt att inte göra det, vilket jag antydde i motionen : Politiker måste få tid att tänka igenom alternativ och framtidsproblem. Man talar ibland om framtidsforskning. Den visar hur angeläget det är att lägga perspektiv långt framåt på de beslut vi fattar . som sitter nästan jämt över högen av promemorior och andra papperstravar i dag-för-dag-politiken blir lätt fånge hos tekniker och tjänstemän. Han får inte tid att tänka över konsekvenserna och begära fram alternativ. Han riskerar att bli ett hot mot det politiska livets vitalitet. Lika litet begär jag lagstiftning mot det politiska mångsyssleriet. Vad som är viktigt är att partier, press och allmänhet får veta mer om riskerna. Ökad kunskap betyder att partierna själva kan fundera bättre än nu över hur de ska sprida uppdragen . Med hänvisning till det anförda hemställer jag att hos Kungl. Maj: t hemställer om att en kompletterande kartläggning, sammanställning och analys görs av mångsyssleriets omfattning och verkningar i svensk politik.
mot · FW02236 · 1973-01-22 00:00:00 — om bevarande av det gamla , m. m. om nytt riksdagshus på blev orimligt dyr. Den kostade mer än . Resultatet blev ett antal förslag, som gjordes offentliga . De innebar att antingen skulle det gamla helt rivas eller skulle man vid sidan av det gamla bygga en jättelik byggnad som skulle rubba balans och proportioner inom denna känsliga del av . om nytt riksdagshus har, enligt min mening, främst visat en sak; det vore absurt av att flytta tillbaka till . Att där slå upp en ny monumentalbyggnad till en kostnad av vöre ett slöseri omöjligt att försvara. Ännu svårare att motivera vore det att jämna det gamla med marken. Det var centrum när demokrati och parlamentarism drevs igenom. Där lade man grunden för det moderna . En byggnad av sådant historiskt värde måste fredas mot grävskopor, schaktningsmaskiner och sprängsalvor. Därför vore det oklokt av att låta berörda myndigheter fortsätta att utreda och diskutera en rivning av det gamla , särskilt som ett nytt och väl fungerande riksdagshus finns. bör redan under vårriksdagen 1973, som ledning för förvaltningsstyrelse, avvisa varje tanke på ett nytt riksdagshus på . I stället bör förvaltningsstyrelsen uppta diskussioner med om villkoren för att stanna kvar i det nuvarande huset vid . I sådana förhandlingar bör också ingå överväganden om hur man kan tillgodose de krav på ökade utrymmen för som kommer att ställas. Låt oss göra det bästa av ett bra hus som vi redan har och inte det sämsta av en ö som vi inte skall tillbaka till! Jag yrkar därför att 1. uttalar att en rivning av det gamla på inte bör ske, 2. uppdrar åt förvaltningsstyrelse att skyndsamt uppta förhandlingar med om villkoren för att stanna kvar i det nuvarande huset vid .