mot · FW021523 · 1973-01-26 00:00:00 — av m. fl. om viss utvidgning av arbetsdomstolens behörighet. infördes en viktig ändring i lagen om arbetsförmedling. Syftet var att tillse att förbudet mot arbetsförmedling i förvärvssyfte skulle efterlevas bättre . Straffet för arbetsförmedling i förvärvssyfte skärptes. Även den som bereder arbete åt någon som anvisats arbete genom sådan förmedling skulle kunna straffas. Straffmaximum bestämdes till fängelse att utdömas vid allmän domstol. Det har från en del håll sagts att lagen om olaga arbetsförmedling ännu inte kommit att fungera tillräckligt effektivt. En orsak härtill skulle vara svårigheten att göra en gränsdragning mellan vad som är att betrakta som entreprenad och vad som är olaga förmedling. Det har t. ex. påståtts att lagen i viss mån skulle vara »skräddarsydd» för de speciella problem som uppmärksammas i fråga om varvsindustrin medan lagen skulle vara svårare att tillämpa i andra branscher. Som ett huvudkriterium för vad som är entreprenad anges i den proposition som föregick lagen att självständig arbetsledning från entreprenörens sida skall finnas och att arbetsuppgiften skall vara klart avgränsad. Som ett annat viktigt kriterium anges också att entreprenören själv skall ställa material och verktyg till förfogande. Propositionen uttalar emellertid att samma omständighet i fråga om uppdragets karaktär kan ha olikartad betydelse inom skilda yrkesområden. »Man måste alltså vid bedömningen ställa alla omständigheter tillsammantagna i relation till förhållandena inom det yrkesområde där den prövade verksamheten äger rum.» Det får sedan, enligt propositionen, ankomma på de tillämpande myndigheterna, ytterst domstolarna, att med ledning av de faktiska förhållandena i varje särskilt fall avgöra när verksamheten kan anses vara olaglig. En rad anmälningar om olaga arbetsförmedling har från fackliga organisationers sida lämnats till AMS. Några fall är föremål för polisutredning, andra behandlas av domstol. Ännu finns emellertid intet färdigt domstolsutslag och därmed intet prejudikat. Frånvaron av helt entydiga kriterier i lagen och av prejudikat torde ha givit en rad arbetsgivare en starkare ställning gentemot de fackliga organisationerna än som avsetts med lagen i konflikter av denna typ. Härigenom kan möjligheten försvåras att effektivt stoppa olaga förmedling. torde det emellertid vara för tidigt att nu föreslå direkta ändringar av lagparagraferna, innan det första domstolsutslaget kommit och det blivit möjligt att bedöma vilken praxis som utvecklats till följd av lagens ordalydelse. Det torde dock stå klart att eventuella framtida lagändringar bör ha som mål att ge de lokala fackliga organisationerna en starkare ställning med hänsyn bl. a. just till de skiftande förhållandena i olika branscher. Det är sålunda önskvärt att inhyming utifrån av arbetskraft får ske först efter tillstyrkan från de fackliga organisationerna i de respektive företagen. Redan nu bör emellertid ett förhållande uppmärksammas i lagstiftningen. En anmälan om olaga arbetsförmedling skall med nuvarande bestämmelser först utredas av AMS. Därefter skall polisutredning ske. Därefter lämnas fallet till allmän åklagare för en bedömning av om stämning skall uttagas. Fallet behandlas sedan vid allmän underrätt varefter eventuella överklaganden kan göras till hovrätt och i sista hand till högsta domstolen. Den långa behandlingstiden särskilt tingsrätterna är starkt belastade av andra mål torde mer eller mindre automatiskt ge arbetsgivarparten ett visst övertag i ärenden av denna typ. Det kan dessutom ifrågasättas om tingsrätterna i allmänhet besitter sakkunskap för att kunna bedöma så utpräglade arbetsmarknadspolitiska frågor som gränsdragningen mellan vad som är entreprenad respektive olaga arbetsförmedling, särskilt som lagen innebär att klara kriterier inte uppställts en gång för alla, utan att varje fall måste bedömas för sig med hänsyn till alla relevanta omständigheter. Man bör därför söka finna vägar för att förkorta handläggningstiderna, förenkla proceduren och söka garantera att bedömningar kan göras som står i samklang med samhällets arbetsmarknadspolitiska mål. arbetar den statliga utredningen rörande ökad anställningstrygghet och vidgad behörighet för arbetsdomstolen (den s. k. ) med frågan om ökade resurser och ökade befogenheter för arbetsdomstolen. Det är troligt att de mål som ovan ställts upp om kortare behandlingstider, bättre sakkunskap genom de fackliga organisationernas representation och förenklad procedur vid behandling av fall av olaga förmedling bättre uppfylls om dessa behandlas vid den tilltänkta förstärkta arbetsdomstolen , som fallet är , vid allmän underrätt. Mot denna bakgrund finns det enligt motionärernas mening skäl att utvidga den Åmanska kommitténs uppdrag till att gälla även en prövning av om anmälningar från fackliga organisationer om olaga arbetsförmedling skall lämnas för handläggning i den förstärkta arbetsdomstol som skisseras i kommitténs direktiv. Med hänsyn till det anförda får vi hemställa att hos Kungl. Maj:t begär tilläggsdirektiv till utredningen rörande anställningstrygghet och vidgad behörighet för arbetsdomstol, med innebörd att utredningen måtte pröva frågan om handläggning inom arbetsdomstolens ram av de ärenden som föranleds av lagen och om ändring i lagen (1935: 117) med vissa bestämmelser om arbetsförmedling. () ()