mot · FW021062 · 1973-01-26 00:00:00 — av i Gäddvik m. fl. angående principerna för den kommunala beskattningen av statens vattenfallsverks rörelseinkomst. Statens vattenfallsverks kommunala beskattning av rörelseinkomst från kraftverksrörelse har varit föremål för debatt och utredningar i . yrkades på särskilda anvisningar till kommunalskattelagen angående fördelningen av gäldränta. Särskilda utskottet ansåg det principiellt riktigt att blev skattskyldigt till respektive kommuner efter samma förutsättningar som gällde för de enskilda kraftföretagen och ansåg att dessa kommuner då skulle få ett betydande beskattningsföremål. Utskottet hemställde om utredning av berörda spörsmål och att förslag skulle föreläggas av Kungl. uttalades att detta förslag skulle framläggas . Något sådant förslag har dock ännu icke framlagts. Fråga är om vi inte här har ett enastående rekord i fråga om att förhala ett beslut genom hänvisning till pågående utredningar. tillkallades sakkunniga för att utreda frågan. Men de sakkunnigas förslag överlämnades endast till kommunalskatteberedning. Sedan hände ingenting års skattesakkunniga fick i uppdrag att fortsätta arbetet. Det av de skattesakkunniga 1945 framlagda betänkandet överlämnades till skattelagssakkunniga, vilka avlämnade sitt betänkande 1961. Inte heller då föranledde deras förslag några lagstiftningsåtgärder. 1963 kom en proposition med förslag till ändringar i reglerna för fördelningen mellan kommunerna av det skatteunderlag som härrör från kraftverksrörelse. I den propositionen framhöll departementschefen att det var naturligt att ett ställningstagande till förslaget om nya principer för vattenfallsverkets redovisning av ränta på det i rörelsen investerade kapitalet fick anstå i avvaktan på resultatet av affärsverksutredningens arbete. Resultatet av affärsverksutredningens arbete kom 1968. De framlagda förslagen överlämnades till en särskild arbetsgrupp inom affärsverksdelegationen, kallad affärsverkskommittén, för vidare bearbetning och utveckling. Denna kommitté framlade ett betänkande , och har ärendet veterligen inte remitterats till någon ny utredning. Men kommittén anser i sitt yttrande att det bör ankomma på regeringen att för varje affärsverk för sig fast ställa hur stort avkastningsbehovet på verkskapitalet skall vara. Vid sidan av detta utredningsarbete har frågan även aktualiserats motionsvägen med början 1963 osv. Utskottsmajoriteten har i samtliga fall kunnat hänvisa till pågående utredningar och därmed avslå yrkandena. Så skedde även , trots att utskottet ansåg att det var angeläget att och enskilda kraftföretag så långt möjligt jämställs i konkurrenshänseende och att bidrar till kommunernas skatteintäkter i samma utsträckning som de enskilda kraftproducenterna. Det kunde vara intressant att försöka räkna ut hur mycket kommunskatt som ofta fattiga kraftverkskommuner i gått miste om sedan i princip ansåg det riktigt att blev skattskyldig! till respektive kommuner efter samma förutsättningar som enskilda kraftverksföretag. De 44 årens utredningsarbete har säkerligen kostat dessa kommuner . Det av uttalade önskemålet om att så långt möjligt jämställa statens kraftverk och enskilda kraftföretag har heller inte beaktats. Vi har svårt att tänka oss att utredningstakten varit lika långsam om enskilda kraftverksproducenter arbetat med gynnsammare konkurrensvillkor än statliga kraftverk. Enligt skatteutskottets betänkande nr 1972 är det nu regeringen som har att fastställa avkastningskravet på verkskapital och att detta måste ske förrän frågan slutligt kan avgöras. Detta borde dock kunna ske utan ytterligare dröjsmål. Med stöd av det anförda hemställs att i skrivelse till Kungl. begär att förslag till ändrade bestämmelser rörande statens vattenfallsverks redovisningsprinciper, med beaktande av vad i motionen anförts, framläggs till höstriksdag. PER () i Gäddvik () i Agnäs