mot · FW021182 · 1973-01-26 00:00:00 — Motioner nr 1973 Mot. av m. fl. om en plan för narkomanvårdspolitiken. Det allvarliga läget på narkotikaområdet har inte förbättrats . har polisen svåra problem med den internationella narkotikabrottsligheten. Fler personer har bl. a. som en följd av detta kommit i kontakt med narkotika. Glädjande nog synes ändå antalet svåra missbrukare inte ha ökat. Fler och starkare narkotiska preparat har emellertid börjat användas. har utgivit Behandling av narkotikamissbrukare, erfarenheter och rekommendationer. Det är enligt vår mening mycket värdefullt att sådana anvisningar nu utkommit. De kommer säkerligen att fylla ett länge känt behov. Om de dessutom kan bidra till att den tveksamhet eller de delade meningar som ännu kan finnas bland socialarbetare om olika behandlingsmetoders lämplighet minskar är det också bra. av som narkotikamissbruket har brett ut sig, har delade meningar om behandlingsmetoderna lett till handlingsförlamning på sina håll. För att komma till rätta med narkotikamissbruket krävs det emellertid att insatser görs på många områden . Genom internationella överenskommelser, åtgärder vid gränskontrollen samt särskilda insatser för att komma åt internationella narkotikahandlare och storimportörer måste man söka spärra tillförseln av narkotiska preparat. Polisen måste få resurser för åtgärder i brottsförebyggande syfte för att förhindra narkotikalangning. Informationen behöver byggas ut ytterligare. Vårdsresurserna är klart underdimensionerade i förhållande till behovet. I synnerhet den öppna vården och eftervården behöver förstärkas. De föga uppmuntrande vårdresultaten gör det särskilt angeläget att de nya och lovande former av narkomanvård som initierats av ideella organisationer ges ett betydande stöd utan att krav därmed ställs på att dessa organisationer skall förändra de grundlinjer efter vilka de arbetar. Vi efterlyser en klarare vilja att i konkret handling komma till rätta med narkotikamissbruket. Från det särskild inrättade samarbetsorganet för bekämpande av narkotikamissbruket har inte några större viljeansträngningar kunnat märkas. Det kan vidare genom sin sammansättning knappast fungera annat än som ett samverkansorgan. Enligt vår uppfattning bör en parlamentarisk utredning tillsättas för ingående behandling av narkotikasituationen och narkomanvården. Vi ställde detta krav i motioner också till 1971 och riksdagar och redovisade därvid riktlinjer för utredningens överväganden beträffande narkomanvården. Vi vill bl. a. prioritera frivillig vård, öppen vård och uppsökande verksamhet och små behandlingsenheter samt bättre eftervård. De experiment som utförts med mindre familjeenheter utanför städerna uppvisar förhållandevis lovande resultat och bör prövas i större utsträckning. I annan motion har begärt ökade anslag för stöd till sådana frivilliga insatser. Stat och kommun bör också ta initiativ till liknande försök. men också andra grupper och enskilda som arbetat med problemet har framfört en rad goda förslag till en utbyggd vård. På enskilt initiativ har också vissa av dessa vårdformer förverkligats med ganska positiva resultat. De statsbidragsbestämmelser som finns är emellertid sammankopplade med de anslag som utgår till nykterhetsvården, vilket visat sig vara olämpligt. Behandlingssituationen för narkotikamissbrukare är nämligen i vissa avseenden annorlunda än för alkoholmissbrukare. Det krävs t. ex. större personalintensitet för narkomanvård, många av narkotikamissbrukarna är mycket unga osv. Statsbidragen bör därför utformas så att de kan utnyttjas även vid öppen vård, familjevård, lägervård osv. De måste tillåta differentierade vårdexperiment. De nuvarande vårdmöjligheterna är klart underdimensionerade i förhållande till vårdbehovet. Statsmakterna måste stimulera sjukvårdens och socialvårdens huvudmän samt enskilda och organisationer att i ökad utsträckning satsa på narkomanvården. som var en ren expertkommitté har visserligen i sitt slutbetänkande gjort en omfattande kartläggning på narkotikaområdet och utförligt diskuterat samhällets insatser i kampen mot narkotikamissbruket. Utredningens arbete har dock inte följts upp, varken genom att fått möjlighet att ta ställning till kommitténs rekommendationer och förslag eller genom att dessa blivit föremål för prövning på annat sätt av företrädare för de politiska partierna. Det borde ha varit naturligt för att inte säga självklart att så skulle ha skett. Utvecklingen som gått sedan kommitténs betänkande framlades har också bekräftat att de åtgärder som genomförts och genomförs på förslag av kommittén inte är tillräckliga för att effektivt bekämpa missbruket. Vi anser det angeläget att en parlamentarisk utredning tillsätts för att ytterligare bedöma och konkretisera de åtgärder som narkomanvårdskommittén föreslagit, och vad som framgår av redovisning, samt framlägga en plan för den svenska narkomanvårdspolitiken, innefattande åtgärder på de olika områden som berörs av narkotikaproblemen. Det borde vara självklart att de samlade insatser som erfordras i en så viktig fråga som narkotikafrågan i ett sammanhang redovisades för , så att en plan för samordnade insatser kan antas. Med tanke på de delade meningar som fortfarande råder om narkomanvårdens inriktning, och för att ge underlag för den prioritering av resurser som är nödvändig också på detta område, bör en eftervård av helt annan omfattning och stringens än komma till stånd. Varje patient som kommit i kontakt med narkomanvården bör såvitt möjligt följas och behandlingsresultatet sättas i relation till de åtgärder som Om detta icke sker i systematiserad form kommer det att vara omöjligt att vinna ökad klarhet i väsentliga metodfrågor. Med hänvisning till vad som anförts hemställer vi att hos Kungl. Maj:t begär tillsättande av en parlamentarisk utredning med uppgift att sammanställa de erfarenheter av vårdalternativ som gjorts på olika håll i landet, ytterligare bedöma och konkretisera de åtgärder som narkomanvårdskommittén och andra föreslagit samt framlägga en samordnad plan för den svenska narkomanvårdspolitiken. () () () () () () () ()