mot · FW021602 · 1973-03-15 00:00:00 — av i m. fl. i anledning av Kungl. Majås proposition 1973:37 med förslag till lagstiftning om åtgärder mot vissa våldsdåd med internationell bakgrund. I proposition 1973:37 anföres övertygande skäl för att, i enlighet med internationella förpliktelser och våra egna vitala intressen, införa lagbestämmelser av i huvudsak den innebörd som förekommer i propositionens förslag. Mycket av den offentliga kritik som riktats mot förslagen synes bygga antingen på ofullständig kännedom om förslagens innehåll eller på en underskattning av de allvarliga problem som förslagen avser att angripa. Den tidspress, under vilken först den för ändamålet tillsatta kommissionen och därefter vederbörande departementstjänstemän tvingats arbeta, gör det emellertid sannolikt att ett från rättssäkerhets- och integritetssynpunkter ännu mera tillfredsställande resultat kunnat uppnås, om möjligheter förelegat att över en längre tidsperiod diskutera ytterligare preciseringar och avgränsningar i lagtexten. För enskilda riksdagsmotionärer är det knappast möjligt att på nuvarande stadium framlägga alternativa textförslag, som bättre skulle tillgodose de angivna synpunkterna. Med hänsyn till ärendets brådskande natur kan betänkligheter också anföras mot uppskov med behandling av förslagen. Eftersom lagen om särskilda åtgärder till förebyggande av vissa våldsdåd med internationell bakgrund är avsedd att bli tidsbegränsad, kommer sannolikt att ställas inför frågan om lagens förlängning. Mycket talar för att den mellanliggande tiden bör utnyttjas för att grundligare penetrera problem kring de föreliggande texterna. Även om nu skulle antaga förslagen i oförändrat skick, skulle tillfälle därigenom ges att i samband med en eventuell förlängning införa ytterligare rättssäkerhetsgarantier utan att lagstiftningens avsedda effekt därmed skulle försvagas. Erfarenheter av lagens tillämpning kunde därvid ge ytterligare vägledning. Vissa av de problem som kan förtjäna att uppmärksammas i samband med en sådan grundligare prövning skall här noteras. I 1 § av förslaget till lag om särskilda åtgärder till förebyggande av vissa våldsdåd med internationell bakgrund användes beteckningarna organisation eller grupp. Specialmotiveringen anger inga närmare definitioner av dessa begrepp. Fall kan tänkas, då vissa typer av våldsdåd notoriskt utövas av en grupp, som är att betrakta som underavdelning till en större organisation, varvid det kan vara oklart om huvudorganisationens ledning godkänner eller rent av uppmuntrar gruppens aktiviteter utan att själv anse sig ha ansvar för dem eller ens i något avseende kontrollerar dem. Lagtexten synes i sådana fall inte ge klar vägledning om huruvida samtliga medlemmar eller anhängare till huvudorganisationen skall kunna drabbas av avvisning. Bedömningen härav kommer tydligen att ligga hos Kungl. Detta kan bli en grannlaga och besvärlig uppgift, som förutsätter synnerligen goda kunskaper om vederbörande organisationers struktur och aktiviteter. Medan det i den offentliga debatten förklarats att antiisraeliska araborganisationer inte generellt skall drabbas, synes uttalandet i specialmotiveringen om sådana organisationer eller grupper som öppet solidariserar sig med dem som utfört handlingar av detta slag kunna ges en mera extensiv tolkning. Ett annat fall kan vara att en minoritet inom en grupp eller organisation ägnar sig åt vissa typer av våldsdåd, medan majoriteten inom gruppen eller organisationen tar avstånd från sådana metoder. Situationer av detta slag torde vara långtifrån ovanliga i illegal politisk verksamhet. Också i dessa fall kan regeringen ställas inför synnerligen besvärliga avvägningsfrågor. Uppenbart är att lagförslaget inte är avsett att drabba i baserade och huvudsakligen av svenskar bestående organisationer eller grupper. Detta framgår emellertid inte klart av lagtexten. I och för sig kan det sägas existera svenska grupper som är beredda att använda våld eller hot för politiska syften. I vad mån utländska medborgare, som verkar för sådana grupper, skall kunna avvisas vid inresa i riket förefaller vara ett annat problem än det som lagen är avsedd att lösa. Det kan vidare ifrågasättas om inte uttrycken våld, hot eller tvång vöre förtjänta av ytterligare preciseringar och avgränsningar. Populärt säges lagen vara riktad mot internationell terrorism. Detta begrepp har inte på ett tillfredsställande sätt analyserats av kommissionen. Till våldsdåd av terroristisk natur synes den sålunda vilja räkna alla slag av flygkapningar, dvs. även sådana kapningar som endast syftar till att rädda enskilda undan politisk förföljelse liksom sådana som utförts av rent kriminella motiv utan politiska övertoner. En sådan definition torde inte överensstämma med gängse språkbruk. Flygkapningar är i och för sig utomordentligt allvarliga handlingar, som på olika vägar måste beivras, men de är knappast generellt terroristiska. Det kan noteras att det föreliggande lagförslaget skapar möjligheter att avvisa potentiella flygkapare, om dessa har politiska syften, men inte om de har andra syften. Utlänningar, som är skäligen misstänkta för att ha varit inblandade i flygkapningar med rent kriminella syften, faller sålunda utanför bestämmelsen i 1 §. I 10 § meddelas vissa föreskrifter om husrannsakan, kroppsvisitation eller kroppsbesiktning av enskild utlänning för att utröna huruvida organisation eller grupp som avses i 1 § planlägger eller förbereder åtgärd som utgör hot mot allmän ordning eller säkerhet. Uttrycket åtgärd som utgör hot mot allmän ordning eller säkerhet synes ha en vidare innebörd än de typer av våldshandlingar som lagen säges åsyfta. Det kan vidare förefalla egendomligt att möjlighet till husrannsakan, kroppsvisitation eller kroppsbesiktning knutits till planering utförd av grupp eller organisation. Man kan mycket väl tänka sig det fall, att en enskild utlänning, sorn tidigare tillhört en viss politisk grupp men brutit med denna, ankommer till för att helt på egen hand planera och utföra ett våldsdåd med politisk syftning. Individuella attentat av denna innebörd har inte varit ovanliga i olika länder och i olika skeden. Vederbörande utlännings antecedentia kan i sådana fall utgöra lika starka skäl för husrannsakan och kroppsvisitation som om han antages tillhöra en grupp. De tyngst vägande betänkligheterna i den offentliga debatten har riktats mot de vidgade möjligheter till telefonavlyssning som lagen skapar. Det måste betecknas som utomordentligt beklagligt att telefonavlyssning som spaningsmetod accepteras på allt fler områden, som de integritetsrisker som är förbundna med olika former av avlyssning ägnats ökad uppmärksamhet. Kostnads- och bekvämlighetssynpunkter kan medföra allvarliga frestelser för polismyndigheterna att påyrka möjligheter till telefonavlyssning även i andra fall än de som medgives. Det är i och för sig glädjande att de nya bestämmelserna är omgivna av starkare rättssäkerhetsgarantier än vissa andra delar av nu gällande lagstiftning om telefonavlyssning. Med hänsyn till att statsmakterna och under intryck av olika problem medgivit en vidgad tillämpning av sådan avlyssning framstår det emellertid som angeläget att hela detta problemkomplex underkastas en grundlig prövning. En sådan prövning bör kunna komma till stånd även om det nu framlagda förslaget antages i oförändrat skick. Det förbises ofta att beslut om telefonavlyssning av tekniska skäl inte kan riktas mot enskild person utan endast mot viss telefonapparat. Uppteckningar från sådan avlyssning kan därför komma att omfatta en mängd ovidkommande samtal mellan ovidkommande personer. Mot bakgrund härav synes den personkrets, som enligt lagförslaget skall ha rätt att granska sådana uppteckningar, vara onödigt stor. Den omfattar rätten, , polismyndighet och åklagare, vartill i praktiken kommer berörd biträdespersonal inom respektive institutioner. Bestämmelsen om att ovidkommande uppteckningar skall förstöras efter granskning inom dessa instanser borde ytterligare kunna skärpas, så att polismyndighet, som erhåller rätt att göra uppteckningar, ålägges att förstöra alla sådana uppteckningar som uppenbarligen är ovidkommande för utredningen. Vederbörande utskott bör vid sin granskning av lagförslaget kunna verkställa motsvarande ändring eller tillägg i lagtexten. Vid en framtida översyn av annan lagstiftning berörande telefonavlyssning bör liknande inskränkningar kunna göras. Möjligen kan problemet lösas genom administrativa tillämpningsföreskrifter, vilket dock vore en mindre tillfredsställande lösning. Med hänvisning till det anförda hemställes 1. att i samband med behandlingen av proposition 1973:37 måtte anhålla att Kungl. Maj:t, efter antagande av propositionens förslag till lag om särskilda åtgärder till förebyggande av vissa våldsdåd med interna tionell bakgrund, låter föranstalta om översyn av lagen med hänsyn tagen till vunna erfarenheter av dess tillämpning i syfte att ytterligare förstärka rättssäkerhet sgarantierna i samband med en eventuell framtida förlängning av lagens giltighetstid, 2. att vid behandlingen av nämnda lagförslag företager sådan ändring eller tillägg i 13 §, som möjliggör ytterligare inskränkning av den personkrets som har rätt att granska uppteckning från telefonavlyssning utan betydelse för det ändamål som föranlett avlyssningen, alternativt anhåller om administrativa tillämpningsföreskrifter i detta syfte, 3. att i samband med behandlingen av proposition 1973:37 måtte hos Kungl. Maj:t anhålla om översyn från rättssäkerhets- och integritetssynpunkter av samtliga de lagrum berörande telefonavlyssning som kommer att föreligga efter antagande av lagen om särskilda åtgärder till förebyggande av vissa våldsdåd med internationell bakgrund. () PER () () MAJ () ()