ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FW0261 · 1973-01-11 00:00:00 — om rätt till tjänstledighet för förtroendeman. I ett land som vårt, där demokratin har anor sedan generationer tillbaka, upplever många människor engagemanget i politiken som något centralt och av verklig livsbetydelse. Från demokratins synpunkt är det också angeläget att så många som möjligt aktivt deltar i det politiska arbetet. som är valbar till ett kommunalt förtroendeuppdrag är i princip skyldig att åta sig det. Detta framgår direkt av bestämmelserna om avsägelsegrunder i kommunallagen 7 § fjärde stycket. Men vad som saknas är lagstadgad rätt till tjänstledighet för fullgörande av sådant förtroendeuppdrag. Frågan om rätt till ledighet för att fullgöra kommunala förtroendeuppdrag har kommit att aktualiseras i takt med den alltmera komplicerade verksamhet som såväl primär- som landstingskommunernas förtroendevalda har att syssla med. Ärendena låter sig inte behandlas på utan kräver allt oftare sammanträden . Det kan inte vara tillräckligt för oss att konstatera likställdheten inför lagen när det gäller förvärv av uppdrag inom det demokratiska styrelsesystemet. Den måste motsvaras av full likställdhet också när det gäller möjligheterna att mottaga och utöva uppdraget. Det är därför otillfredsställande när den enskilde medborgaren ibland möter svårigheter genom att han inte kan få tjänstledighet för att fullgöra ett åtaget politiskt uppdrag. Frågan om de fackliga förtroendemännens ställning i företaget och deras rättigheter och skyldigheter vid ledighet för utövande av fackligt arbete är reglerad i en överenskommelse mellan parterna på arbetsmarknaden. Även frågan om tjänstledighet för fullgörande av kommunala förtroendeuppdrag borde kunnat genom överenskommelse mellan de olika huvudorganisationerna på arbetsmarknaden. Så har emellertid inte skett, och det förekommer att kommunala förtroendemän inte får tjänstledighet i önskad utsträckning. Lagregler måste därför skapas som garanterar denna rätt, vilken ju finns då det gäller utövandet av riksdagsmannabefattningen. Åberopande det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t hemställer om sådant tillägg i kommunallagarna att förtroendevald tillförsäkras rätt till tjänstledighet för uppdragets fullgörande.
mot · FW02610 · 1973-01-25 00:00:00 — av i m. fl. om skyldighet att ange personnummer i dom eller beslut om betalningsförpliktelse. Användningen av personnummer är mycket spridd i vårt land. Anledningen härtill är bl. a. att datatekniken fått en avsevärd användning som hjälpmedel vid förande av register inom såväl den offentliga som den enskilda sektorn. I ADB-register är personnumret av mycket stort värde när det gäller att hänföra uppgifter till rätt person. Personnumrets värde för registerföraren motsvaras av ett värde för den registrerade. Detta förhållande har inte tillräckligt framhållits i den allmänna debatten. I utredningen och integritet sägs på s. 60 att det förhållandet . . . . att uppgifter är oriktiga eller ofullständiga kan också leda till integritetsintrång ur de registrerades synpunkt. Denna utredningens insikt torde också ligga bakom lagförslagets 9 §, som stadgar en skyldighet för registerförare i vissa fall att komplettera registret. I den nämnda paragrafen i förslaget till datalag inträder kompletteringsskyldigheten under förutsättning att bristen kan antagas medföra otillbörligt intrång i den personliga integriteten eller fara för rättsförlust. Detta kan naturligtvis gälla register av olika slag. Ett område som aktualiserats genom kreditupplysningsutredningens delbetänkande Kreditupplysning och integritet är register för kreditupplysningsverksamhet. Utredningen anser med rätta att s. k. offentliga betalningsanmärkningar är i denna verksamhet värdefull information. Erfarenheten har visat att offentliga betalningsanmärkningar i många fall inte kan hänföras till rätt person. Särskilt svårt är det naturligtvis då den felande har ett vanligt son-namn. En betalningsanmärkning, som vid registrering i ett register kommer att belasta fel person, utgör naturligtvis en fara för den personliga integriteten och kan åsamka personen i fråga både obehag och skada. I KUU:s förslag till lag om kreditupplysning har den registrerade fått sin ställning avgjort förstärkt jämfört med nuläget genom långtgående garantier för skydd av sin personliga integritet. 1 skyddsfunktionerna borde dock också ha ingått ett krav på att kreditupplysningsregistren såvitt möjligt skall vara korrekta och kompletta, i varje fall beträffande en så viktig information som offentliga betalningsanmärkningar. Ett sådant krav förutsätter att gäldenärens personnummer finns upptaget i alla betalningsdomar och motsvarande beslut. Detta förutsätter i sin tur vissa lagändringar, bl. a. i . Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. Maj:t begär sådana ändringar i berörd lagstiftning att gäldenärens personnummer kommer att upptagas i betalningsdomar och motsvarande beslut. /ENKEL (fp)
mot · FW02612 · 1973-01-24 00:00:00 — av m. fl. om höjning av ersättningen till nämndemän. Gällande bestämmelser om ersättning till nämndemän återfinns i kungörelse av . Arvoden för nämndemannauppdrag höjdes därvid från till per sammanträdesdag. Denna höjning av dagarvodena initierades genom motion 1971: 644 och föreslogs av justitieutskottet i betänkande 1971:5. Utskottet sade därvid i sin motivering för höjningen är det emellertid angeläget att nämndemännen inte nödgas att för fullgörande av sitt uppdrag vidkännas sådana kostnader, att urvalet av nämndemän i realiteten begränsas till sådana personer som äger ekonomiska förutsättningar att mottaga uppdraget. Det kan nu konstateras att den senaste höjningen av arvodenas storlek ej fått avsedd effekt när det gäller viljan att åtaga sig nämndemannauppdrag bland personer som går förlustiga sin ordinarie arbetsförtjänst vid fullgörande av detta uppdrag. Kan ej detta problem lösas genom att förlorad arbetsförtjänst utbetalas torde det vara ofrånkomligt att åter höja dagarvodet ganska väsentligt, förslagsvis till per sammanträdesdag. Med hänvisning till det anförda föreslås att hemställer hos Kungl. Maj: t om åtgärder för att höja ersättningen för fullgörandet av nämndemannauppdrag.
mot · FW02613 · 1973-01-24 00:00:00 — av i m. fl. om försök med uppsökande verksamhet i brottsförebyggande syfte. beslutade om ändrad lydelse av 1 och 6 §§ i lagen om socialhjälp. Lagändringen, som trädde i kraft , innebär att social centralnämnd/socialnämnd skall bedriva uppsökande verksamhet. I Råd ovh anvisningar om Socialvårdens uppsökande verksamhet uppräknas de kategorier som bör komma i fråga för socialnämndernas uppsökande verksamhet. Sammanfattningsvis kan sägas att anser att åldringar, fysiskt handikappade och människor med sociala problem utgör målgrupper för uppsökande verksamhet. Det har gått ovannämnda lagändring trädde i kraft. Undersökningar har visat att kommunerna bedriver uppsökande social verksamhet bland åldringar och handikappade. Uppsökande verksamhet bland exempelvis alkoholskadade, narkomaner och s. k. ungdom i riskzonen förekommer endast i undantagsfall (då i form av social fältverksamhet i större kommuner). Orsaken till att den uppsökande verksamheten i huvudsak har begränsats till åldringar och fysiskt handikappade är kommunernas bristande ekonomiska resurser. Det är därför ingen överdrift att påstå att kommunerna saknar ekonomiska förutsättningar att förverkliga socialhjälpslagens intentioner på det här området. Mot denna bakgrund och då uppsökande social verksamhet kan förebygga t. ex. ungdomskriminalitet borde staten överväga att ge kommunerna ekonomiska bidrag till uppsökande verksamhet. Regeringen har tillsatt en kommission som skall föreslå konkreta åtgärder för att minska brottsligheten och förbättra den allmänna ordningen. Då kampen mot brottsligheten i det längre perspektivet måste gå ut på att förebygga brott och sociala skador bör den parlamentariska kommissionen överväga att föreslå att staten helt eller delvis finansierar uppsökande social verksamhet i ett antal kommuner. Försöksverksamheten kan lämpligen ske i samverkan mellan stat, kommuner och landets socialhögskolor. Erfarenheterna av försöksverksamheten bör sedan redovisas till den sittande socialutredningen som får ta ställning till frågan om statsbidrag till uppsökande verksamhet bör skrivas in i en reformerad socialvårdslagstiftning. att hos Kungl. Maj: t begär att den parlamentariska kommissionen mot brottslighet får i uppdrag att överväga frågan om statligt ekonomiskt stöd för försök med uppsökande verksamhet. MAJ () ()
mot · FW02616 · 1973-01-25 00:00:00 — av fröken i m. fl. angående besökandes tillträde till hyresfastighet som hålles låst . Med hänvisning till sanitära olägenheter och sociala problem har det blivit allt vanligare att hyresvärdar håller portarna till sina fastigheter låsta också . Särskilt vanligt är detta i de större städerna. Det medför ofta betydande problem för hyresgästerna i fastigheterna. Det finns många särskilt äldre personer som saknar telefon. Den som vill besöka någon av dessa kan alltså inte i förväg komma i kontakt med vederbörande för att överenskomma om tid för besöket och på så sätt bli insläppt genom porten. Många gamla blir på detta sätt helt isolerade från omvärlden. Hemsamariten kan få vända vid den stängda porten etc. Ensamboende, oavsett ålder, får vid sjukdom svårt att ta mot läkare, ambulans och även besök av vänner och bekanta. Även för människor utan speciella problem innebär de stängda portarna uppenbara olägenheter. Så t. ex. kan inte telegram- och expressbrevutbärning fungera tillfredsställande. Hemsändning av varor omöjliggörs. Uppenbarligen föreligger ingen skyldighet för hyresvärdar att vidta sådana åtgärder att människor med ärende till boende i hyresfastigheter kan komma in genom porten. Vi finner detta otillfredsställande. Om förhållandena i omgivningen är sådana att olägenheter kan befaras uppstå om porten hålles öppen borde det åligga hyresvärden att installera porttelefon. I motion 1972:653 togs denna fråga upp. har i sitt betänkande 1972: 13 medgett att det i motionen påtalade förhållandet är ett problem i storstäderna. De sociala instanserna, som yttrat sig över motionen, har samma uppfattning. hävdar emellertid att frågan i första hand bör lösas på frivillighetens väg och hänvisar till att partsorganisationerna på hyresmarknaden borde kunna medverka. Något initiativ från sida finner utskottet inte att frågan påkallar slutar utskottet. Såvitt vi kunnat inhämta har mycket litet hänt sedan tog ställning i frågan, varför vi på nytt vill aktualisera den. Med hänsyn till vad vi ovan anfört, anser vi det motiverat att en ändring göres i 12 kap. jordabalken, där upplåtelse av lägenhet regleras, eller annan lag. Detta bör ha sådan innebörd att det klart framgår att skyldighet föreligger för hyresvärd att göra det möjligt för besökande till boende i hyresfastighet att komma in i fastigheten. att hos Kungl. Maj: t begär förslag till sådan ändring i jordabalken, 12 kap. eller annan lag att hyresvärd åläggs att göra det möjligt för besökande till boende i hyresfastighet att komma in i fastigheten.
mot · FW02617 · 1973-01-25 00:00:00 — av herr förste vice talmannen och angående utformningen av växelblankett. I lagen om växlar, som överensstämmer med i detta ämne, fastställs vilka uppgifter som måste finnas på en växel. Däremot bestäms inte hur dessa uppgifter skall uppställas. Den utformning som de nuvarande växelblanketterna fått är nära nog obegriplig för icke experter. Några anvisningar på blanketten om vilka förpliktelser påskrivaren åtager sig finns inte. Bara seden att ett namn skrivs på tvären mitt i en tryckt text måste verka mycket förbryllande på lekmannen. Texten i övrigt ger heller inga upplysningar om vem som i första hand är skyldig att lösa växeln eller vem som därefter blir betalningsansvarig osv. Bevittning av namnteckningar, som vanligen förekommer på andra lånehandlingar, finns inte. Ej heller i annat avseende liknar växeln andra lånehandlingar. Dessa är i regel uppställda så att vem som helst genom att läsa texten kan förstå vad han förbinder sig till. Så är ingalunda fallet med växeln. Den är för flertalet människor ett mystiskt trollpapper som man helst inte skall skriva på men, om man blir därtill nödd och tvungen, skall vara beredd att betala kanske utan att begripa varför man betalar. Eftersom ingen storlek och inget formulär är fastställt för växeln finns det inget hinder att göra den större och med tydliga anvisningar. Blanketten borde förses med tydliga anvisningar och utformas så att var och en kunde förstå vem som i första hand är skyldig att betala, vem därefter osv. Det borde även klarläggas om gemensam ansvarighet föreligger. Framställningen av för allmänheten begripliga växelblanketter kan ske på olika sätt. Genom lag kan fastställas formulär för växelblanketter, bestämmelser kan utfärdas som föreskriver att växelblankett skall vara påtryckt tydliga anvisningar och det kan också tänkas andra former för att få fram begripliga växelblanketter. Vilken form som är den lämpligaste bör utredas av experter. Med anledning av vad som sålunda anförts hemställer vi att hos Kungl. anhåller om utredning och förslag om framställande av för allmänheten begripliga växelblanketter. K L , 0100523
mot · FW02618 · 1973-01-24 00:00:00 — av herrar Glininér och angående uttagande av kostnad för dikningsföretag. Bestämmelser om dikning återfinns i 7 kap. vattenlagen (VL). VL utgår ifrån, som en allmän princip, att en jordägare har frihet att för jordbruk, skogsbruk, byggnadsföretag eller vilket annat ändamål som helst på sitt eget område verkställa erforderlig dikning, även om vattnet måste avledas till grannes område. Grannen får sålunda enligt 7 kap. 1 § inte hindra vattnets avlopp. Å andra sidan måste dikningsföretaget planeras på sådant sätt att minsta intrång och olägenhet uppkommer för annan. Härav följer att vattnet inte får utsläppas på marken vid fastighetsgränsen, om detta är till olägenhet för grannen. Dikningen måste i stället fullföljas in på grannens (eller grannarnas) område så långt, att vattenflödet utan oskälig kostnad förorsakar minsta möjliga skada (7 kap. 3 §). För ett dylikt fullföljande av företaget finns en uttrycklig tvångsrätt att ta grannes mark i anspråk mot ersättning. Vid planerandet av ett dikningsföretag är det ofta mer fördelaktigt med en samverkan mellan två eller flera fastighetsägare än om var och en dikar för sig. VL har därför i princip givit var och en, som kan ha nytta av företaget, rätt att ansluta sig och få sina intressen beaktade vid planeringen. Här blir med andra ord fråga om att i dikningshänseende skapa arbetsföretag som går utöver fastighetsgränserna. Formen härför är liksom eljest inom VL bildandet av en särskild tvångssamfällighet, i förevarande sammanhang benämnd dikningssamfällighet (7 kap. 20 och 21 §§). Fråga om tvångsrätt och tvångsdelaktighet vid dikning behandlas endast i sällsynta undantagsfall direkt av vattendomstol. Förprövningen äger i stället rum vid en syneförrättning. Till förrättningsman förordas i regel statens lantbruksingenjör med eller utan biträde av gode män. Mot förättningsmannens beslut kan besvär anföras hos . Har syneförrättning ägt rum och vunnit laga kraft, gäller att kostnader för dikningsföretaget utgår efter den grundprincipen att varje fastighetsägare måste bidraga i förhållande till den nytta (båtnad) dikningsföretaget medför för hans fastighet. Fastighetsägaren svarar härvid personligen för förfallna bidrag. Beloppet kan inte fastställas att utgå ur fastigheten. Som exempel kan anges fall där ägare till fastighet, som påförts kostnad för andel i dikningsföretag, saknat andra tillgångar. Eftersom beloppet inte kan fastställas att utgå ur fastigheten blir följden i dylikt fall att de övriga delägarna utöver sina andelar måste betala även denna fastighets kostnad. Det är uppenbart att detta förhållande inte är tillfredsställande och att en fastighets kostnader i ett dikningsföretag bör kunna fastställas att utgå ur fastigheten. Med hänvisning till vad som i motionen anförts hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om utredning och förslag där kostnad i dikningsföretag kan fastställas att utgå ur berörd fastighet.
mot · FW0262 · 1973-01-11 00:00:00 — av m. fl. om omprövning av fyraprocentsregeln vid val till . I motioner till såväl 1971 som riksdagar har kommunisterna begärt omprövning av den s. k. fyraprocentsregeln vid val till . Vi har anfört att nuvarande regel innebär att närmare 200 000 väljare kan stödja ett parti utan att bli representerade i liksom att spärrsystemet motverkar väljarnas röstning efter åsikt. De planer som redovisats om att överföra samma system på de kommunala valen har blivit föremål för kritik bl. a. av utredningen om den kommunala demokratin, som påvisat att inte mindre än 306 mandat i 207 kommuner skulle ha tillfallit annan partibildning än , därest fyraprocentsregeln varit gällande val. Det förhållandet att fyraprocentsregeln tillkom vid den partiella författningsreformen bör inte få utgöra ett hinder för en prövning av spärregeln när erfarenheter vunnits av dess konsekvenser. Som bekant förelåg förslag om att partispärren borde sättas lägre än vid . Grundlagberedningen har ej förordat en omprövning av förevarande spärregel, varför vi finner det påkallat att hos Kungl. Maj:t begär förslag till ändring av gällande regler. Med hänvisning till det anförda föreslås att måtte uttala sig för en omprövning av fyraprocentsregeln vid val till i enlighet med i motionen anförda synpunkter samt att hos regeringen hemställer om att förslag utarbetas och föreläggs i enlighet härmed. (vpk) i (vpk) i
mot · FW02621 · 1973-01-25 00:00:00 — av herrar i Trobro och Schött om inrättande av en ständig inom handelsflottan. När fartygsolyckor sker träder olika myndigheter, exempelvis fartygs- och yrkesinspektionerna samt polisen, i verksamhet för förberedande undersökningar innan sjöförklaring äger rum. Av har påtalats att det i regel drar långt ut innan fartygsolyckor blir uppklarade. Förbundet har därför i skrivelser till Kungl. Maj:t begärt att det skall tillsättas en ständigt fungerande , som redan finns inom flyget. Dessa kommissioner arbetar snabbt och effektivt, förklarar förbundet, när det gäller att utreda olyckor och komma med rekommendationer till lämpliga åtgärder till förhindrande av en upprepning. I den av förbundet föreslagna för handelsflottan skulle finnas representanter för de ombordanställdas och redarnas organisationer. Om fartygsolyckor inträffar i hamn bör, säger förbundet, också ingå representanter för då berörda parter. Även från andra organisationer har liknande framställningar gjorts till Kungl. Eftersom fartygsolyckorna tenderar att bli både mer omfattande och tekniskt besvärligare samt riskfylldare bör, enligt vår mening, alla åtgärder som kan tänkas lindra eller förhindra sådana vidtas. Det är också viktigt att undersökningar om fartygsolyckors orsaker och omfattning snabbt kan genomföras. Det synes därvid vara en framkomlig väg att inrätta en ständigt fungerande för handelsflottan. Med stöd av vad här anförts hemställs att som sin mening ger Kungl. Maj:t till känna vad i motionen anförts om angelägenheten av att inrätta en permanent för handelsflottan. N. () ()
mot · FW02622 · 1973-01-25 00:00:00 — av m. fl. om översyn av preskriptionsförordningen. En fordran består inte utan vidare hur länge som helst. förflutit utan att gäldenären har blivit krävd eller erinrad om fordringens tillvaro eller själv erkänt skulden kan borgenären inte längre kräva betalning för fordringen. Fordringar är nämligen underkastade tioårig preskription enligt bestämmelse i Kungl, förordningen om tioårig preskription och om kallelse å okända borgenärer, vanligen kallad preskriptionsförordningen. Preskriptionstiden är , räknat från fordringens uppkomst, alltså inte från förfallodagen. Även om en fordran inte förfaller till betalning förrän efter fordringens uppkomst, preskriberas den från sistnämnda tidpunkt. Regeln om tioårig presskription är tvingande, och gäldenären kan sålunda inte med laga verkan avsäga sig förmånen därav. Att en fordran blir preskriberad enligt preskriptionsförordningen betyder att borgenären efter tioårstidens utgång inte vidare kan kräva gäldenären på betalning. För vanliga konsumenter torde kännedomen om preskriptionstidens längd vara ringa. Mer allmän torde kunskapen vara om gällande skatteregler, enligt vilka preskriptionstiden är . Det är säkert också så att kvitton och andra bevis på erlagd betalning sparas än . Många har inte utrymme eller möjlighet att bevara de handlingar som skulle erfordras för att styrka att betalning skett i det fall att fordran uppkommer efter det köpet gjordes. Givetvis kan det dock finnas fall där av rättssäkerhetsskäl en längre preskriptionstid kan vara nödvändig. Med tanke på att anser sig kunna klara sina fordringar med en femårig preskriptionstid torde dessa fall dock vara få. De förändringar som den ADB-baserade redovisningen inneburit måste enligt vår uppfattning få till följd att den gamla preskriptionsförordningen bör ses över. Den stigande levnadsstandarden har dessutom medfört att enskilda personer i betydligt högre grad än vad tidigare varit fallet köper kapitalvaror. Rättssäkerheten torde här fordra att preskriptionstidens längd står i överensstämmelse med den allmänna rättsuppfattningen, vilken starkt påverkats av En förkortning av preskriptionstiden torde därför vara önskvärd. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. anhåller om översyn av preskriptionsförordningen av .
mot · FW02623 · 1973-01-25 00:00:00 — av i ni. om översyn av lagstiftningen om stiftelser. Stiftelser som bidragsgivare till forskning, undervisning, sjukvård och annan humanitär verksamhet av allmänt samhällsintresse fyller en viktig funktion i vårt land. Som exempel på några större och välkända sådana stiftelser kan nämnas och . Bland denna typ av stiftelser finns även som blivit känt på grund av pågående utredningar och rättegångar angående samfundets medel. Vid sidan av dessa s. k. allmännyttiga stiftelser finns stiftelser som skall verka för eller ge förmåner till en begränsad krets, t. ex. en viss familj, ett eller en grupp av företag. Som exempel på denna heterogena grupp av stiftelser kan nämnas familjestiftelser, avsedda att inom viss familj hålla samman förmögenhet efter en avliden, bostadsstiftelser och tidningsstiftelser. Vissa stiftelser har samma karaktär som ideella föreningar. En annan grupp av stiftelser utgör personal- och pensionsstiftelserna, som regleras av särskilda regler i gällande kommunalskattelag. Några pensionsstiftelser förvaltar väsentliga förmögenheter i form av aktier i börsnoterade företag. Vissa bankers pensionsstiftelser kan genom sin förmögenhetsförvaltning utgöra ett betydelsefullt led i respektive banks affärsverksamhet. I något fall har stiftelseformen utnyttjats för att undvika insyn i viss a f f ärsverksamhet. Av det ovan sagda framgår att stiftelseinstitutet används för många olika ändamål. Hur många stiftelser som förekommer i kan man inte ange, eftersom statistik saknas. Någon samlad lagstiftning för stiftelser finns ej. Regler för vissa stiftelser återfinns lag om tillsyn av stiftelser, men denna lag gäller endast de stiftelser som är satta under tillsyn. Många skäl kan anföras för behovet av en allmän stiftelselag. Det är bl. a. från samhällets synpunkt viktigt att betryggande juridiska former skapas för de privata förmögenheter som kan ställas till förfogande för allmännyttiga ändamål. måste emellertid samhället bevaka att de skattefördelar som privatpersoner kan uppnå genom skapande av stiftelser ej kommer till obehörigt utnyttjande. Givetvis bör inte stiftelseinstitutet kunna användas för att undgå insyn i affärs Det är angeläget att de negativa faktorer som kan iakttas i samband med omständigheterna i beaktas i kommande lagstiftning om stiftelser med reglering bl. a. av stadgar, styrelse, förvaltning, årsredovisning och revision. Med hänvisning till det anförda får vi härmed hemställa att hos Kungl. begär tillsättandet av en utredning för en allmän översyn av lagstiftningen om stiftelser i syfte att åstadkomma en fullständigare lagreglering av stiftelseinstitutet samt offentlig redovisning av stiftelses ekonomiska ställning. () ()