mot · FW021131 · 1973-01-26 00:00:00 — av m. fl. om en garanterad minimiinkomst. har behandlat förslag om förbättring av samhällets grundtrygghet och om att samordna det nu existerande systemet till en väl fungerande enhet. Begärda utredningar har syftat till införande av garanterad minimiinkomst i form av ett generellt utformat bidrag eller som negativ skatt. Förslagen har också formulerats som krav på en samordning av de allmänna socialförsäkringarna. Trots de näraliggande syftena i förslagen har den något olika uppläggningen ändå medfört en splittrad behandling i , där såväl andra lagutskottet och senare socialförsäkringsutskottet som bevillnings- och skatteutskottet haft att bereda problematiken. aktualiserade kravet på någon form av garanterad minimiinkomst i partimotion 1969. Förslaget motiverades bl. a. med utgångspunkt i syftet att uppnå en jämnare inkomst- och standardfördelning i samhället. Erfarenheter talar för inkomstöverföringsmetoden när det gäller att åstadkomma ekonomisk utjämning. Skatteinstrumentets användning i samma syfte leder ofta till snabbt korrigerande kompensationer till de grupper som har starkast ställning på arbetsmarknaden och därmed redan tidigare höga inkomster. Övergången från direkt till alltmer indirekt beskattning under 1960talet är ett ytterligare skäl för ett inkomstöverföringssystem som är effektivt från utjämningssynpunkt. Om en garanterad minimiinkomst ges en schabloniserad utformning, där utfallet differentieras endast på grundval av ålder och eventuellt hushållstyp, så är det med bibehållet utjämningskrav nödvändigt att använda exempelvis beskattningen för att i efterhand differentiera minimiinkomsten efter de behov grundtryggheten ställer. Genom en garanterad minimiinkomst, utformad som negativ skatt, kan samma utjämningseffekt uppnås. En sådan lösning skulle innebära, att alla under en viss inkomstnivå är befriade från skatt och tillförsäkrade ett bidrag som stiger med sjunkande inkomst upp till ett maximalt belopp, då vederbörande helt saknar egen inkomst. ansåg redan i betänkandet 1969: 50, att negativ inkomstskatt skulle medföra närmast oöverstigliga kontrolltekniska och administrativa svårigheter. Det förefaller vara en riktig bedömning. som det intressantaste alternativet ett generellt utformat bidrag, schabloniserat efter vissa grundkriterier (ålder, ev. hushållstyp), och anpassat efter inkomstnivån med hjälp av skatteinstrumentet. Skattesystemet påverkas både direkt och indirekt av en sådan garanterad minimiinkomst med omfördelningssyfte. En ökad tyngd i omfördelningspolitiken skulle läggas på transfereringssidan. skulle effekten av en beskattad minimiinkomst skärpa progressiviteten som en teknisk effekt, men inte i realiteten. Dagens sociala trygghetssystem kritiseras ofta som svåröverskådligt från medborgarnas synpunkt och administrativt krångligt för myndigheterna genom sin rika flora av komponenter. Rätt utnyttjat kan naturligtvis ett sektoruppbyggt trygghetssystem innebära fördelar genom de möjligheter till flexibilitet och anpassning till den individuella situationen och tiden som det erbjuder. Avsaknaden av generellt och enkelt fungerande regler innebär emellertid också en risk för att systemet tilllämpas felaktigt och med inslag av administrativt godtycke. Genom att överblicken försvåras blir också kontrollen besvärlig, och därmed inbjuder systemet till missbruk. Ett enhetligt och generellt fungerande system är lättare att hantera för både enskilda och myndigheter. Därmed kan administrationen minskas och resurser friställas för andra ändamål. Garantier måste skapas för att ingen hamnar utanför systemet. Dagens trygghetsnät måste med andra ord göras mera finmaskigt. Genom en enhetlig och generell utformning blir också möjligheterna bättre att kontrollera att systemet fungerar i enlighet med syftena. De människor som bäst behöver samhällets bistånd kan lätt bli utan stöd genom att de saknar förmågan till kontakt med samhällets representanter. Det gäller alla system som förutsätter ett initiativ från den hjälpbehövande. Informationsbrister kan naturligtvis leda till samma konsekvenser. Undersökningar tyder på att många inte känner till de rättigheter socialpolitiken erbjuder. Därmed skapas givetvis orättvisor mellan olika medborgare. Ett humant fungerande socialt trygghetssystem måste fungera förebyggande, dvs. söka förhindra att misär uppkommer. Mycket lidande skulle undvikas liksom många och mödosamma anpassningsperioder för enskilda människor. Socialvården skulle i betydligt större utsträckning än kunna inriktas på rådgivande, uppsökande och stödjande verksamhet. Genom att angripa problemen innan de blir akuta kan den sociala omvårdnaden förbättras avsevärt och vinna i effektivitet. Garanterad minimiinkomst skulle genom sin generella utformning och inbyggda automatik kunna tillgodose dessa syften under förutsättning att ett snabbt och säkert fungerande tekniskt system kan skapas. Sammanfattningsvis finns det anledning att understryka några av de viktigaste kraven som måste ställas på ett grundtrygghetssystern: Systemet bör vara enkelt, lätt att kontrollera och överblicka för både allmänheten och myndigheterna. Systemet bör vara snabbt och säkert till sin funktion för att kunna verka förebyggande. Systemet bör vara generellt utformat med inbyggd automatik men bör kombineras med ökade insatser för rådgivande och stödjande verksamhet. Systemet skall ge människor rådrum och ökade valmöjligheter vid arbetslöshet, sjukdom osv. Systemet skall främja trivsel och valfrihet i arbetslivet och därmed stimulera till aktivitet som upplevs meningsfull och utvecklande. Systemet skall kunna utnyttjas som ett led i jämlikhetspolitiken och således verka för ekonomisk utjämning. Systemet skall bygga på förutsättningen att den som erbjuds lämpligt arbete accepterar detta. Finansieringen av ett system med garanterad minimiinkomst beror givetvis i första hand på den ambitionsnivå man väljer. De uträkningar som gjorts har oftast siktat på att högsta nivån skall motsvara utgående folkpensioner vid genomförandetidpunkten. Givetvis kan man differentiera minimiinkomsten efter olika åldersgrupper utan större svårigheter och inordna både barnbidrag och folkpensioner i systemet på helt olika nivåer. För den åldersgrupp som normalt befinner sig i aktiv ålder bör minimiinkomsten täcka in dagens ersättning vid sjukdom och arbetslöshet, studiebidrag m. m. Principiellt bör alla samhällets transfereringar kunna inordnas i systemet i hela den utsträckning som de inte avser stöd beroende på individuella och specifika förhållanden, t. ex. invaliditetsersättning, bostadstillägg utöver en grundnivå o. d. Enligt låginkomstutredningens beräkningar har de socialpolitiska utgifterna (inklusive samhällets försäkringssystem men utom arbetsmarknad och bostadsproduktion) ökat från till 35 miljarder . Denna utveckling betyder att , liksom andra rika länder, håller på att växa in i en standardnivå som möjliggör finansiering av ett generellt trygghetssystem även utan relativ ökning av skatte- och avgiftsuttag. Eftersom syftet måste vara att samordna mesta möjliga av dagens kontanta sociala förmåner under ett system med garanterad minimiinkomst, kräver reformen lång planering och sannolikt ett successivt genomförande. Det är naturligt att en reformering av det sociala trygghetssystemet är förknippad med många och svåra problem, av vilka många inte är möjliga att förutse utan en grundlig utredning. Därför finns det heller ingen anledning att ställa upp någon konstlad motsättning mellan ett generellt utformat system av minimiinkomsttyp och en samordning av sociala förmåner som kan rymmas inom ramen för en allmän socialförsäkring. I båda fallen syftar man till samordning och enhetlighet, så långt detta är möjligt att uppnå. Under senare års debatter i angående garanterad minimiinkomst och en allmän socialförsäkring har utredningskraven avvisats, bl. a. med hänvisning till andra pågående utredningar inom den sociala sektorn. Det argumentet har knappast någon bärkraft, eftersom det vore en onormal situation för ett samhälle i snabb förändring att sakna förberedelser med syfte att förbättra grundtryggheten. Det viktiga måste i stället vara att planera ett pågående utredningsarbete för exempelvis garanterad minimiinkomst på ett sådant sätt, att andra utredningar som berör delar av samma område smidigt inriktas mot samma huvudmålsättning. Så kan man naturligtvis se föreliggande förslag till sjuk- och arbetslöshetsförsäkring som med vissa förändringar och kompletteringar kan ingå i ett minimiinkomstsystem. En utredning om garanterad minimiinkomst bör mot denna bakgrund först studera vilka tänkbara modeller som kan uppfylla uppställda krav på ett grundtrygghetssystem. Därefter kan det konkreta utredningsarbetet inriktas på att infoga de olika sektorerna, så att dessa stämmer med huvudmålsättningen. Reformarbetets omfattning talar för en successiv uppbyggnad av trygghetssystemet. Också dess verkningar för andra samhällsområden kräver ingående överväganden. Med hänvisning till det ovan anförda hemställer vi att hos Kungl. Maj:t begär en utredning om ett en hetligt grundtrygghetssystem i form av garanterad minimiinkomst med bredaste möjliga samordning av socialförsäkringarna samt kartläggning av ett sådant systems konsekvenser för den framtida socialpolitiken och de befintliga sociala förmå () i Luttra . () i Skegrie () i Glömminge