mot · FW021009 · 1973-01-26 00:00:00 — om lättnad i förmögenhetsbeskattningen av familjeföretag. 1970 höjdes förmögenhetsbeskattningen högst betydligt för innehavare av skattepliktiga förmögenheter . Denna höjning gjordes som fastighetsvärdena genom allmänna fastighetstaxering höjdes. Åtskilliga förmögenhetsägare fick därför en höjning av förmögenhetsskatten eller mer. Emellertid ansågs det inte möjligt att för vad man kallade familjeföretagare göra sådana drastiska skärpningar. Därför infördes för dem ett speciellt system med avdragsrätt för viss del av den förmögenhet de hade nedlagd i sitt familjeföretag. Dessa regler som utan närmare utredning tillkom inom fick helt naturligt en mycket provisorisk karaktär. Sedan frågan överlämnats till kapitalskatteberedningen för översyn fann denna utredning genom ett avlämnat betänkande (SOU 1971:46) att man även borde göra åtskillnad mellan förmögenhet som var nedlagd i familjeföretag och annan förmögenhet. I tekniskt hänseende föreslog kapitalskatteberedningen som funnit att åtskilliga familjeföretagare genom de olika spärrar som uppställts vid reglernas utformande inte kunnat utnyttja skattelättnaderna, att vissa förbättringar borde vidtas. Det förslag som kapitalskatteberedningen utformade blev föremål för remissbehandling i vanlig ordning och tillstyrktes i stora delar. Många remissinstanser ansåg dock att någon skillnad i princip inte borde göras mellan ägare av familjeföretag som arbetade själva i företaget och sådana ägare som inte hade sin huvudsakliga inkomst därifrån. föreslog kapitalskatteberedningen att innehavare av enskild firma skulle ges större möjligheter att vid förmögenhetsvärderingen ta hänsyn till s. k. latent skatteskuld. Detta förslag, som kan ses som en komplettering till övriga regler och närmast åsyftade att åstadkomma likartade regler från värderingssynpunkt för aktiebolag och enskild firma, har inte heller föranlett någon lagstiftning. Någon omprövning av frågan om förmögenhetsskattens höjd föreslog kapitalskatteberedningen inte. angav att en proposition i ämnet skulle avlämnas till vårriksdag. Detta blev inte fallet och inte heller kom någon sådan proposition till höstriksdagen 1972. Vi finner det upprörande att de förslag till förbättringar i förmögenhetsbeskatt ningen som kapitalskatteberedningen framlagt och som omfattats av praktiskt taget alla remissinstanser uppskjutits. Genom riksdagsbeslut höjdes inte endast förmögenhetsbeskattningen utan även arvsbeskattningen skärptes för medelstora och större arvslotter. Detta skapade ytterligare problem för företagsägama. Den familjeföretagare som inte vill att hans företag skall splittras eller säljas vid hans frånfälle måste för att säkra arvsskatten antingen göra avsättningar , vilka avsättningar i så fall kommer att ske med beskattade medel, eller också medelst försäkringar gardera sina efterkommande mot arvsskatteeffekterna. Även premierna för en sådan försäkring måste erläggas med beskattade medel. Tillsammantaget måste således den omtänksamme och framåtseende familjeföretagaren av företagets avkastning reservera större delen för att betala förmögensskatt och för »arvsskatteförsäkring». Härigenom tvingas han ta ut inkomster av företaget, om det över huvud är möjligt, till belopp som är större än vad han eljest behövt. Detta i sin tur driver hans inkomstbeskattning i höjden och de progressiva skatteskalorna får på detta sätt verkningar som lagstiftaren knappast kan ha avsett. För fåmansföretagen torde den s. k. kapitalbeskattningen, dvs. förmögenhetsbeskattningen och arvs- (gåvo-) beskattningen, vara en av de största stötestenarna för att kunna bevara kapital inom företaget, kapital som är nödvändigt för fortsatt rationalisering och utveckling. Förmögenhetsbeskattningen i är en av de hårdaste i världen och arvsbeskattningen har numera nått sådan höjd att svårigheter uppstår att bevara ett företag över ett generationsskifte. Olika analyser har gjorts hur kapitalskatterna påverkar lönsamheten i familjeföretag med olika förmögenhetsstorlekar. Beräkningarna har utförts med utgångspunkt i att företagaren vill överlåta företaget till nästa generation utan att det i företaget nedlagda egna kapitalet minskas vid hans frånfälle. För att detta skall kunna ske måste företaget lämna en sådan avkastning att företagaren löpande kan betala förmögenhetsskatt och för en kapitalförsäkring som täcker arvsskatten utan att det egna kapitalet minskas. Hänsyn bör då givetvis tas till den extra inkomstskatt som företagaren måste betala för att lönevägen kunna disponera de erforderliga beloppen till förmögenhetsskatt och . Det antas vidare att företagaren är endast då han tillträder företaget och att han då tecknar en kapitalförsäkring, som täcker arvsskatten vid ett beräknat frånfälle . För sin personliga konsumtion antas han ta ut lön ur företaget motsvarande en taxerad inkomst av . Utgångspunkten är vidare att företaget är hans enskilda egendom, att han har två bröstarvingar och att hans hustru är hemarbetande. Samtliga dessa förutsättningar kan sägas vara minimiantaganden, som torde medföra en underskattning av räntabili tetskraven i det övervägande antalet verkliga fall. Vid en sådan analys erhålles följande grundläggande räntabilitetskrav för kapitalskatter. Grundläggande räntabilitetskrav för kapitalskatter enligt nuvarande regler. 9,0*) *) vid nedsättning av förmögenhetsskatt och arvsskatt, annars 10,0 A = familjeföretag B = icke-familjeföretag Dessa räntabilitetskrav före skatt blir mångdubbelt större även vid konstant prisnivå i sådana fall då familjeföretaget växer och kontinuerligt måste bevara den kapitalstruktur som är nödvändig för den fortsatta tillväxten. Om prisnivån inte är måste den erforderliga tillväxttakten ökas med den aktuella inflationstakten och då blir räntabilitetskraven än större. Statens intäkter av kapitalskatten är som bekant inte särskilt betydande och spelar i det stora hela inte någon roll för statsbudgeten. Däremot har den uppenbara skadeverkningar som sannolikt är av så kraftig natur att en lindrad skattebelastning skulle ge samhällsekonomin en skjuts framåt som mer än väl överväger de bortfallna skatteinkomsterna för staten. Det är överflödigt att här orda om de välkända negativa verkningarna av en för hård kapitalbeskattning genom den ökade benägenheten hos kapitalägarna att utflytta från . Viktigare är kanske beskattningens hämmande effekter för nyetableringen och företagsexpansionen. har nyetableringen varit alldeles för liten. Många orsaker har säkert medverkat till detta. Vad man i detta sammanhang bör observera är att startandet av företag även med en hög lånefinansiering och med utnyttjande av leasing och andra finansieringsmetoder kräver tillgång till betydande eget kapital om företaget skall ha någon utsikt att i dagens hårda konkurrensläge bestå. Denna omständighet har över huvud taget inte beaktats vid utformningen av skatteskalorna i förmögenhetsskatteförordningen. I princip gäller för familjeföretagare, som kommer i åtnjutande av den lindrigare förmögenhetsbeskattning som gäller för sådana att skattetrycket varit ungefär detsamma som då skalorna ursprungligen fastställdes i . Någon reduktion för inflationens verkningar har alltså inte vidtagits. Då skatteskalorna fastställdes var kapitalkostnaden per anställd inom industrin ca ; torde motsvarande belopp vara sex gånger större. speciella regler vid förmögenhets- och arvsbeskattningen för familjeföretag förseddes med så många onödiga spärrar att endast ett begränsat antal familjeföretag kommit att falla in under reglerna. Dessa spärrar bör i första hand slopas, och förslag i denna riktning har framlagts av kapitalskatteberedningen. Man kan emellertid inte nöja sig med detta. måste såväl förmögenhetsbeskattning som arvsbeskattning reduceras väsentligt. I längden kan inte ha en kapitalbeskattning som är avsevärt högre än vad som gäller i utlandet. Allra minst kan en sådan beskattning förenas med en hård inkomstbeskattning med marginalskatter på 75 å . Ett problem är hur familjeföretagen skall kunna tillföras kapital utifrån i de fall då man inte kan vända sig till lånemarknaden eller emissionsmarknaden. Utformningen av den förut omnämnda särskilda förmögenhetsbeskattningen för familjeföretag medför att den företagare som faller in under lagstiftningen i fråga kommer i en försämrad situation om han låter staten eller börsnoterade företag ingå som aktieägare till . Situationen blir då den att han antingen förlorar i förmögenhetsskattehänseende om 25 %-gränsen överskrids eller att kedjebeskattning inträder, om ett annat aktiebolag köper av aktierna. Inte minst för de företag som har arbetsställen i glesbygderna är det av betydelse att förbättringar på detta område kommer till stånd. De mindre och medelstora familjeföretagen spelar en avgörande roll för sysselsättningen på mindre orter. Ofta är familjeföretaget den enda industri av betydenhet som finns på orten. Enligt vår mening bör , med verkan års taxering, följande åtgärder vidtas som ett provisorium i avvaktan på ställningstagandet till kapitalskatteberedningens förslag. Beredningens förslag till värdering av tillgångar, nedlagda i enskilda företag antas. Härigenom får de företag som drivs som enskilda firmor en rättvisare förmögenhetstaxering. I beredningens förslag till förordning om beräkning av beskattningsbar förmögenhet i familjeföretag görs sådan ändring att med fysisk person jämställs AB Företagskredit eller annat statligt eller kommunalt aktiebolag vid bedömande av om företaget ägs av högst 10 fysiska personer. Härigenom blir det möjligt att sådana bolags inköp av aktiestocken, som överstiger , kan ske utan försämrade förmögenhetsskattevillkor för ägaren. Vidare bör villkoren förbättras: Avdrag medges i stället för , gränsen sänkas till 300 000 och avdragsmaximum höjas till 500 000. Härigenom ges något större reduktion och den insätts vid lägre förmögenheter. Dessa åtgärder motiveras särskilt av önskvärdheten att få nyetableringar och företagsexpansion inom denna sektor. C. Kapitalbeskattningen bör göras till föremål för en omprövning mot bakgrunden av dess negativa effekter för företagsamheten, och bör i skrivelse till Kungl. Maj:t hemställa att förslag i sådan riktning föreläggs . Med stöd av det anförda hemställes A. att måste antaga följande Förslag till lag om ändring i förordningen (1947:577) om statlig förmögenhetsskatt. Härigenom förordnas att anvisningarna till 3 och 4 §§ samt till 5 § förordningen (1947:577) om statlig förmögenhetsskatt skall ha nedan angivna lydelse. Anvisningar till 3 och 4 §§ Såsom affärsbruk i rörelse får anses gälla, att tillgångar, som äro avsedda till stadigvarande bruk i rörelsen, upptagas till anskaffningsvärdet, därå årliga avskrivningar göras för utrangering, slitning och annan värdeminskning. Den värdesättning som godtagits vid inkomstberäkningen äger skattskyldig tillämpa även vid förmögenhetsberäkningen. Varulager upptages till bokförda värdet med tillägg för hälften av dold reserv i lagret. Med dold reserv förstås härvid skillnaden mellan å ena sidan anskaffningsvärde (tillverkningsvärde), efter avdrag för inkurans, och å andra sidan bokfört värde å lagret. Består lager av fastigheter eller värdepapper, beräknas dold reserv med utgångspunkt i de värden var sådan egendom skall upptagas enligt 4 §. I fråga om värdesättning av tillgångar inom jordbruk med binäringar samt skogsbruk gäller, att djur sättas till sitt värde i allmänna marknaden. Där inkomsten beräknas enligt bokföringsmässiga grunder upptagas dock djur till det bokförda värdet med tillägg för hälften av dold reserv. Med dold reserv förstås härvid det belopp varmed bokfört värde understiger det värde som för olika slag av djur i skilda åldersgrupper fastställes av . Vid värdesättning av övriga lagertillgångar ävensom maskiner och andra för stadigvarande bruk avsedda tillgångar följes samma förfarande som ovan är för rörelse angivet. Beräknas inkomsten enligt kontantprincipen upptages dock lager till anskaffningsvärde (tillverkningsvärde) efter avdrag för inkurans. Medel som innestå på skogskonto upptagas till halva värdet. Medel som avsatts till investeringsfond för förlorade inventarier eller lagertillgångar eller till fonder som avser avyttrat fartyg må som skuld upptas till halva beloppet. Är fordran värde (4 §). Anvisningar till 5 § Värdet av förpliktelse att utge pension enligt lagen om tryggande av pensionsutfästelse m. m. (1967:531) uppskattas enligt följande. Pensionsutfästelse räknas som skuld oberoende av om den i räkenskaperna upptagits bland skulderna. Avdrag vid förmögenhetsberäkningen får högst ske med belopp som motsvarar högsta tillåtna avsättning vid inkomsttaxeringen. Har avdrag enligt nästföregående stycke ej helt kunnat utnyttjas får hälften av överskjutande pensionsskuld avdragas. Med överskjutande pensionsskuld förstås skillnaden mellan högsta tillåtna avsättning vid inkomsttaxeringen och summan av i balansräkningen under rubriken redovisat belopp och pensionsstiftelses förmögenhet. Om däremot sistnämnda poster överstiger högsta tillåtna avsättning skall i stället halva skillnaden redovisas såsom tillgång. Kapitalvärdet av pensionsutfästelse liksom eljest värdet av utgående pension, beräknas enligt försäkringstekniska grunder som fastställas av Konungen eller den myndighet bestämmer. Avdrag för stycket förordningen. Utöver avdrag samma förordning. B. att måste antaga följande Förslag till lag om ändring i förordningen (1970:171) om beräkning i vissa fall av beskattningsbar förmögenhet sorn är att hänföra till företag. Härigenom förordnas att 3 och 4 §§ förordningen (1970:171) om beräkning i vissa fall av beskattningsbar förmögenhet som är att hänföra till företag skall hava följande ändrade lydelse. Avdrag medgives om företagsförmögenheten är nedlagd i företag som vid beskattningsårets utgång till ägdes direkt eller genom förmedling av juridisk person av den skattskyldige eller av honom tillsammans med högst nio fysiska personer. Jämställd med fysisk person är härvidlag AB Företagskredit eller annat statligt eller kommunalt aktiebolag. Dödsbo, som enligt 53 § 3 mom. kommunalskattelagen (1928:370) skall taxeras för inkomst, betraktas som en person, även om flera dödsbodelägare finnas. Har någon varit huvudsakligt verksam i företag, förloras icke rätten till avdrag därigenom att han efter fyllda eller i anledning av sjukdom avgått med pension eller utarrenderat företaget eller dess tillgångar. Om skattskyldig har företagsförmögenhet nedlagd i flera företag skall frågan om avdrag prövas med avseende på företagen gemensamt. Avdrag medgives från den skattskyldiges skattepliktiga förmögenhet av den del av företagsförmögenheten som överstiger , dock högst med . Den skattepliktiga förmögenheten vid beskattningsårets utgång minskad med avdraget utgör den skattskyldiges beskattningsbara förmögenhet enligt 9 § förordningen (1947:577) om statlig förmögenhetsskatt. C. att hos Kungl. Maj:t hemställer att kapitalbeskattningen görs till föremål för omprövning mot bakgrunden av dess negativa effekter för företagsamheten. G. () () () ((fp) i N. , 1973