mot · FW022068 · 1973-10-29 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:145 med förslag till lag om upphävande av lagen (1969:732) om postbanken, m. m. I motionen avvisas förslaget om en sammanslagning av postbanken och . En sådan sammanslagning skulle kraftigt kunna undergräva postverkets möjligheter att uppfylla sina förpliktelser gentemot allmänhet och personal och skärpa koncentrationen inom banksektorn. Från kapitalmarknadssynpunkt skulle den leda till ytterligare obalans i fråga om tillgången på långfristigt och kortfristigt kapital. Ett ställningstagande till ett eventuellt samgående mellan postbanken och bör enligt vår mening bedömas utifrån bl. postverkets möjligheter att upprätthålla en tillfredsställande service även efter en sammanslagning, effekterna på kapitalmarknaden samt effekterna på konkurrensförhållandena inom banksektorn. Utöver allmänna uttalanden, vilkas hållbarhet kan diskuteras, tas emellertid dessa frågor inte upp i propositionen. Inte heller i det utredningsarbete inom som föregått propositionen har gjorts några försök att mer ingående analysera verkningarna i angivna avseenden ett förhållande som en rad remissinstanser, t. ex. statskontoret och , funnit anledning att kritisera. I väsentliga delar saknas därför enligt vår mening underlag för ställningstagande till ett samgående mellan postbanken och . Det material som under remissbehandlingen redovisats från olika håll ger också anledning att ifrågasätta värdet av en sammanslagning och hysa oro för dess konsekvenser. I vad först gäller postverkets möjligheter att upprätthålla en tillfredsställande service är dessa nära förbundna med verkets ekonomi. Enligt de beräkningar som postverket redovisat innebär det föreslagna samgåendet att övertar den del av postens bankverksamhet som 1972 gav ett överskott på 126 milj. kr., medan den del som stannar kvar inom posten gick med en förlust på 64 milj. kr. Enligt postverkets analyser kommer denna snedfördelning att förvärras , och sett över en längre tidsperiod räknar man med ett genomsnittligt årligt underskott för denna del på 120139 milj. kr. För att täcka ett underskott av denna storleksordning krävs betydande höjningar av t. ex. avgifterna för in- och utbetalningskort, vilket varken är marknadsmässigt möjligt med tanke på konkurrensen från bankgirot eller önskvärt från allmänhetens synpunkt. Naturligtvis är det inte heller acceptabelt att täcka underskott i bankverksamheten med höjda avgifter för brevbefordran eller med statliga subventioner. Det sistnämnda skulle ju, som postverket självt påpekar, de facto innebära en subvention av . En försvagad ekonomisk ställning för postverket till följd av en sammanslagning mellan postbanken och skulle därför få mötas med rationaliseringar av olika slag, vilket skulle påverka servicen till allmänheten. Den skulle också få regionalpolitiska återverkningar, eftersom rationalisering och inskränkningar främst skulle drabba glesbygder och annan landsbygd, där postverkets service, relativt sett, är mest kostnadskrävande. Det förhållandet att en del av de fasta och halvfasta kostnaderna i postverksamheten burits av spar- och postgirorörelsen har otvivelaktigt underlättat för posten att upprätthålla en tillfredsställande service även i områden där verksamhet inte är företagsekonomiskt motiverad. Eftersom den inom posten bedrivna bankverksamheten är så starkt sammanvävd med den egentliga poströrelsen är naturligtvis den fortsatta utvecklingen av banktjänsterna, marknadsföring, service m. m. en fråga av förstahandsintresse för postverksamheten i dess helhet. Genom samgåendet mellan postbanken och läggs emellertid vidareutvecklingen av dessa rörelsegrenar på , inom vars ram direkt konkurrerande verksamhetsgrenar kommer att finnas. Man kan t. ex. peka på konkurrensen mellan personkonton och checklönekonton samt mellan postgiro och bankgiro. Vad detta kan innebära för postverksamheten på har inte på något sätt berörts vare sig i propositionen eller i det föregående utredningsarbetet. En annan servicefråga är postanstalternas öppethållande . Från allmänhetens synpunkt är denna värdefull, och för postbanken är lördagsöppet naturligtvis ett viktigt konkurrensmedel. Skulle ett samgående mellan och postbanken komma till stånd måste emellertid möjlighet att utnyttja postanstalterna för förmedling av tjänster ges inte bara utan också övriga affärsbanker. Detta syns också vara innebörden av uttalanden i propositionen. Men att postanstalterna på så sätt får ta på sig att ge bankkunderna den service som bankerna själva inte kan erbjuda gör att vi hyser stor oro inför möjligheterna att bibehålla öppethållandet. Om alla affärsbanker utnyttjar postanstaltema för förmedling av sina tjänster ökar arbetsbelastningen ytterligare. måste rimligen motivationen för postens personal att ta på sig den extra börda som lördagstjänstgöring utgör minska. Lördagsöppethållande är ju inte längre ett medel för det egna företaget att hävda sig i konkurrensen. Den föreslagna bankfusionens effekter från kapitalmarknadssynpunkt har bl. a. uppmärksammats av bankofullmäktige och en av reservanterna i poststyrelsen. Som dessa påpekar är ett av de dominerande problemen på den svenska kapitalmarknaden den bristande balansen mellan tillgång och efterfrågan på långfristigt kapital, medan det bortsett från extrema åtstramningsperioder närmast råder ett överflöd på traditionell Mot denna bakgrund kommer den föreslagna fusionen att ha negativa effekter, eftersom avsikten tycks vara att underlätta en utveckling mot en mera kortfristig utlåning. Från kapitalmarknadssynpunkt hade det varit naturligt att utredningsarbetet inte begränsats bara till att gälla ett nytt bankinstitut utan att postbankens och framtida ställning prövats i ett bredare sammanhang. Naturligen hade det kunnat ske inom ramen för arbetet inom kapitalmarknadsutredningen. Samgåendet mellan postbanken och kan inte heller bedömas fristående från de senaste årens utveckling mot en ökad koncentration inom banksektorn. Redan de fusioner mellan privata affärsbanker som ägt rum ger anledning till oro. Att ta detta till intäkt för att genomföra en ytterligare koncentration är både felaktigt och olyckligt och är knappast rätta medlet att, som hävdas i propositionen, öka konkurrensen. I en decentraliserad ekonomi som bygger på konkurrens mellan olika enheter är det väsentligt att kapitalförmedlingen inte är begränsad till några få händer utan att företag och enskilda har valfrihet när det gäller att få sitt kapitalbehov tillgodosett. Därigenom får man också en nödvändig spridning i riskbedömningen. Vi finner således att en sammanslagning av postbanken och saknar berättigande från kapitalmarknads- och konkurrenssynpunkt och att den kan komma att få negativa konsekvenser för postens möjligheter att fullgöra sina åtaganden gentemot personal och allmänhet. Med hänvisning härtill yrkar vi att avslår propositionen 1973:145. () PER () /ENKEL (fp) () ()