mot · FW02241 · 1973-01-23 00:00:00 — a. för sådana infrastrukturella investeringar som kan bli nödvändiga för att från utvecklingssynpunkt angelägna privata investeringar skall kunna genomföras. Staten kan också medverka genom finansiering av sådana följdinvesteringar i samband med en företagsetable ring som inte är nödvändiga för lönsamheten men från andra synpunkter önskvärda för u-landet. Ingenting kan mer verksamt bidraga till ett ökat kapitalflöde till än om ett gynnsamt investeringsklimat utvecklas i dessa länder. En förutsättning härför är att utländska investeringar skyddas mot diskriminerande behandling. Detta kan ske genom att företagen i i-länderna erbjuds försäkring mot de s. k. politiska riskerna. Det är i praktiken omöjligt för ett företag att investera i ett u-land mot den inhemska regeringens vilja. De investeringsprojekt som kan bli aktuella att genomföra står bl. a. därför som regel enligt mottagarlandets regering i överensstämmelse med landets behov. Det skulle medföra ytterst känsliga och svårlösta problem att låta den i någon omfattning pröva huruvida respektive u-lands regering gör en riktig bedömning härvidlag. Enligt vår mening bör därför som regel sådana projekt som av mottagarlandets regering bedöms positivt uppmuntras från svensk sida. förslag om att det svenska industrigarantisystemet skall utvidgas till att gälla i princip alla länder bör därför genomföras. Härigenom tillmötesgås ett krav som framförts från vår sida under en följd av år. Statens roll bör emellertid inte begränsas till enbart den passive garantigivarens. Vi föreslår ett utvecklingsbolag för investeringar i , ägt gemensamt av staten och näringslivet. Investeringsbenägenheten ökar genom att kreditförsörjning och kapitalanskaffning förenklas och en jämnare riskfördelning erhålles. Inom ramen för ett sådant utvecklingsbolag borde samverkan mellan SIDA och de u-landsinvesterande företagen kunna förenklas och effektiviseras. Det skulle bidra till ökad förståelse för och bättre kunskaper om den betydelse som näringslivets investeringar har för . Den ägandeform som tillämpats vid andra former för ekonomisk samverkan mellan stat och näringsliv, nämligen att av aktiekapitalet ägs av staten och av näringslivet bör utnyttjas vid konstruktionen av det nya bolaget. Detta bör kunna ta initiativ till och bära företagarriskerna för kommersiella investeringar i utvecklingsländerna och även ingå som delägare i u-landsetablerade konsortier. Kontakt och samverkan med svenskt näringsliv i övrigt bör vara en självklar uppgift. Ett utvecklingsbolag skulle innebära en välmotiverad högre grad av risktagande i u-hjälpen. Ett av skälen till att privata företagsinvesteringar från en del håll ses med misstro hänger säkert samman med att sådana är aktuella främst i länder med ekonomier med mer eller mindre starka inslag av marknadshushållning. Den socialistiska föreställningen om planhushållningens fördelar medför en negativ inställning över huvud till som prövar den av oss själva praktiserade vägen till välstånd. Vi avstår från att göra någon längre utveckling av den betydelsefulla och svåra frågan om vilket ekonomiskt system som är bäst för . Vi vill emellertid hänvisa till nedanstående tabell som bl. a. visar ökningen av bruttonationalprodukten per capita för vissa länder. Bland de mest framgångsrika länderna återfinns , , , och . Jämförelser göres ofta mellan och . , som också i stor utsträckning försökt sig på en reglerad planekonomi, ligger sämre till än , men skillnaden uppgår bara till knappt en procent , avsevärt mindre än vad man kan tro av många uppgifter som cirkulerar i den allmänna debatten. Vi vill understryka att jämförelser mellan dylika BNP-siffror emellan är behäftade med mycket stor osäkerhet, bl. a. avseende beräkningsmetoder och omräkningar av valutakurser. BNP-begreppet behöver dessutom kompletteras med andra uppgifter, om t. ex. inkomstfördelning, utbildningsnivå, sjukvårdsresurser m. m., för att ge en mer nyanserad bild av ländernas levnadsstandard. Man kan emellertid anta att sådana andra faktorer i stor utsträckning är korrelerade med BNP. En stigande BNP är också en förutsättning för i vidaste mening välståndshöjande reformer. Vi hävdar bestämt att det i vart fall icke föreligger några bevis för att utvecklingen skulle gå snabbare i med inslag av planekonomi än i med inslag av marknadshushållning. Länder med båda systemen har under olika tider kunnat inregistrera både framgångar och misslyckanden. Snarare tycks de tillgängliga siffrorna tyda på att med ekonomier med inslag av marknadshushållning har lyckats bättre. De svenska insatserna skall som allmän princip koncentreras till länder med stort hjälpbehov där våra insatser kan väntas ge god utvecklingseffekt. Bruttonationalprodukt per capita 1960-1970 i vissa länder Land Genomsnittlig årlig ökning BNP per capita -0,6 Källa: , . SIDAS uppgift att genom informationsverksamhet öka allmänhetens kännedom om förhållandena i är utomordentligt betydelsefull, inte minst med tanke på det snabbt växande biståndsanslaget utgående ur skattemedlen. Eftersom SIDA är ett statligt verk bör höga krav ställas på saklighet och opartiskhet i dess informationsgivning, vilket förtjänar att understrykas då vissa inslag i SIDAS hittillsvarande informationsverksamhet med rätta kritiseras för bristande balans. Bidragen till folkrörelsernas information om utvecklingsproblem ingår som en viktig del av SIDAS informationsverksamhet. Denna inriktning kan i och för sig motiveras, men samarbetet med folkrörelserna får inte bli ett mål utan endast ett medel att nå allmänheten. SIDA måste ges möjlighet att följa upp folkrörelsernas informationsverksamhet och att mäta effekterna av det samlade informationsarbetet. Moderata samlingspartiet vill verka för följande allmänna riktlinjer för svensk säkerhets- och neutralitetspolitik en fast neutralitetspolitik i överensstämmelse med uttalanden , 1968 och 1969, en vidgad nordisk samverkan, en utveckling av de kulturella och ekonomiska förbindelserna i , ett fortsatt aktivt stöd åt inom ramen för dess stadga, en pådrivande verksamhet rörande realistiska allmänna och balanserande nedrustningssträvanden. Beträffande Europapolitiken vill moderata samlingspartiet att varje tillfälle till nya förhandlingsinitiativ bör utnyttjas för överläggningar med gemenskaperna om en utveckling av samarbetet i det slutliga syftet att med bevarande av vår alliansfria utrikespolitik uppnå svenskt medlemskap. Beträffande u-landsbiståndet vill moderata samlingspartiet att svenskt biståndsarbete framför allt bör inrikta sig på de fattigaste länderna, att anslaget till och möjligt överförs till mer behövande länder, att anslaget till kraftigt ökas, att SIDA:s långsiktiga planering underställes för prövning, ge en större del av biståndsanslagen till utvecklingsforskning, att frågan om ett internationellt universitet för u-landsforskning och u-landsutbildning utreds, att verkar för internationella överenskommelser som stöder i deras exportansträngningar, att ett utvecklingsbolag tillskapas för investeringar i , ägt gemensamt av staten och näringslivet, att delar av det svenska biståndet vid sysselsättningssvårigheter i skall kunna bindas för inköp av svenska varor och att varubiståndet utbygges, ha en rättvisare fördelning av humanitära bistånd till hela folk, väsentligt höja bidragen till missionens och andra organisationers biståndsverksamhet. Det försvarsbeslut som fattades och som avses gälla innebär en fortgående nedgång i vår försvarsförmåga. Försvagningen blir desto kännbarare som bindningen till tidigare beställningar och beslutet att fullfölja viggenprojektet tar så stor del av anslagen att balans mellan försvarets olika delar icke kan upprätthållas. försvarsbeslut fattades utan att dess konsekvenser kunde överblickas. Anslagsramarna lades på en nivå, långt under den lägsta ram som enligt regeringens direktiv skulle utredas. Det nya planeringssystem som infördes och som då utlovades skola ge gott underlag för planering och beslut kunde därför inte utnyttjas. Konsekvenserna skall utredas i efterhand men detta har ännu icke hunnit ske. De ansvariga myndigheterna - både överbefälhavaren och chefen för har emellertid i tjänsteskrivelser framhållit att de krav som ställts på det militära och civila försvaret icke kan uppfyllas vid nuvarande medelstilldelning. Ny målsättning och sänkta fordringar måste fastställas av regeringen om inte handlandet skall ske i blindo. Några direktiv i den riktningen har dock icke givits. Med nuvarande försvarspolitik nedgår försvarets effekt snabbt. På en tioårsperiod minskar antalet kvalitativt högtstående enheter inom försvaret till omkring hälften och dessutom sjunker kvaliteten hos dessa i förhållande till vad som var planerat. Visserligen kan en framtida försvarseffekt inte bara bedömas efter det antal enheter som då kan vara i funktion. Den tekniska utvecklingen går snabbt på det militära området, och nya enheter som tillförs är ofta inte bara moderniserade och anpassade till en ny teknik utan också utvecklade så att enheten kan lösa flera och större uppgifter. Då så är fallet kan en minskning av antalet inte i och för sig tas som ett bevis på lägre försvarseffekt. Det avgörande är en jämförelse med krigsmakterna i vår omvärld och en tolkning av utvecklingstendenserna där. Vid en sådan jämförelse och analys kan man konstatera att minskningen i antal i samband med nyanskaffningar sker i långt mindre grad där än vad den nuvarande försvarspolitiken framtvingar i vårt land. Alla tecken tyder på att effekten inom det svenska försvaret relativt sett kommer att minska till bortemot hälften. När det gäller att avväga de krav som bör ställas på försvarets förmåga måste bedömningen ske mycket långsiktigt. Utveckling och anskaffning av materiel liksom utbildning av personal, som på ett effektivt sätt skall kunna handha denna materiel, tar . Den utrikespolitiska situationen av , såsom vi uppfattar den, är skildrad i avsnittet Säkerhets- och neutralitetspolitik. Den visar att hur varma förhoppningar man än vill hysa om framgång för strävandena mot avspänning och verklig nedrustning, det ändock är nödvändigt att räkna med mycket måttliga framgångar härvidlag som kan överblickas. Det är icke möjligt att förneka att utvecklingen i vår omvärld under det närmaste decenniet kan leda till försämringar i säkerhetspolitiska läge. Ovissheten om framtiden kräver därför försvarsansträngningar som kan ge trygghet även vid ett annat utvecklingsförlopp än det vi hoppas på. Inom kan frigörelsesträvanden från satellitstatemas sida fortfarande noteras, men de ligger främst på det ekonomiska planet. Den militära sammanhållningen under hårda ledning förefaller obruten. situation har kännetecknats av fortsatta framsteg på det ekonomiska samarbetsområdet nu senast manifesterade genom EEC:s utvidgning som den militära sammanhållningen uttunnats. USAs önskemål om hemtagning av i stationerade truppstyrkor är påtagliga även om de inte behöver leda till faktiska åtgärder , i vart fall inte i annan mån än som ett led i en avtalsreglerad minskning av de stående styrkorna i . Om och när amerikanska hemtagningar blir vidtagna kommer de att förskjuta den nuvarande styrkebalansen i och därigenom försämra vår säkerhetspolitiska situation. Det är viktigt att övertänka vilka risker som kan föreligga för vårt land vid olika, möjliga utvecklingsförlopp i vår närhet samt vid spridning av konflikter som uppstår i andra delar av världen. Man brukar utgå ifrån att den största faran för oss uppstår vid en direkt konfrontation mellan supermakterna. egenvärde för någon av dessa är, menar man, så litet att ingen skulle vilja ta på sig de kostnader inte minst av politisk art som en aggression mot oss skulle medföra. Därtill kommer den tidsutdräkt som ett betvingande av vårt försvar skulle åsamka även en helt överlägsen angripare och som i viss mån binder honom och minskar hans krigspotential vid eller inför en konflikt med en stark huvudmotståndare. Å andra sidan kan i vissa lägen ett behärskande av vara av utomordentligt stort strategiskt värde. Den tekniska utveckling, som inte minst på KV- och robotområdena och trots partiellt provstopp och icke-spridningsavtal, i forcerad takt pågår inom supermakterna, kan leda till förändrade stridsmetoder och nya typer av risker. Vår alliansfria ställning kan skapa särskilda problem. I ett läge där en supermakt anser sig böra stärka sin ställning gentemot huvudmotståndaren eller inför honom vill demonstrera sin avsikt att ta till alla medel för att få ett krav uppfyllt, kan han välja att utan direkt krigisk konfrontation med huvudmotståndaren göra detta genom att utsätta en alliansfri stat som för hot i olika former eller direkt anfall. Gemensamt för dessa risksituationer är att de förutsätter att en operation mot vårt land skall kunna genomföras utan alltför stora förluster och så snabbt att någon krigsskådeplats, där motparten effektivt kan ingripa, inte hinner utvecklas här. Förutsättningar för svensk försvarspolitik Som framgår av det anförda kan man i det perspektiv som försvaret måste anpassas till inte räkna med radikala förbättringar i den militärpolitiska situationen och därmed i fråga om riskerna för krig. De grundläggande principer efter vilka försvarspolitiken bedrevs i demokratisk enighet kan inte frångås utan risker. Principerna för en godtagbar försvarspolitik vill vi sammanfatta i följande punkter. Alliansfriheten kräver ett starkt försvar För att utrikespolitiska linje alliansfrihet i fred, syftande till neutralitet i krig skall ha utsikt att bli respekterad av länderna i vår omvärld ställs stora krav på det svenska försvaret. Det måste ha sådan effektivitet att inget av stormaktsblocken frestas att inleda ockupationsåtgärder för att stärka sina egna positioner eller i preventivt syfte för att förebygga en motsvarande åtgärd från den andra sidan. Det svenska försvaret måste ha sådan styrka och sammansättning att vårt land utan att erhålla militärt stöd utifrån har möjlighet att tillfoga en angripare sådana förluster i manskap, materiel och tid att ett angrepp på rimligen inte kan bedömas som militärpolitiskt lönsamt. Blott om det svenska försvaret har sådan styrka, kan det fullfölja sitt grundläggande syfte att garantera vårt oberoende och vår frihet och att hålla utanför eventuella konflikter i vår omvärld. Vårt försvars utformning kan inte ensidigt bestämmas av oss själva Försvarets uppgift att tillfoga en angripare icke tolerabla förluster är grundläggande för försvarets dimensionering. Givetvis är alla beräkningar av den insats i olika avseenden som en angripare kan sätta in i ett anfall mot osäkra, så mycket mer som de måste göras för relativt . De ger dock en värdefull utgångspunkt för de krav som bör ställas på vårt försvar. Kännedomen om stridseffekten hos tänkbara angripare går ganska väl att översiktligt beräkna med kännedom om kvantitet och kvalitet på hans materiel och personal. Den erforderliga styrkan av vårt försvar måste anpassas efter vad tänkbara angripare kan mobilisera icke efter det antal stående styrkor som de för tillfället har rustade. Detta är särskilt viktigt att hålla i minnet, om överenskommelser skulle träffas mellan maktblocken om reduktioner i de styrkor som står emot varandra i mitt. Endast i den mån sådana åtgärder leder till minskning även i materielanskaffning och krigsutbildning och därmed av den styrka som kan utvecklas efter mobilisering kan vår försvarsförmåga sänkas utan ökat risktagande. Vårt försvar måste också tekniskt anpassas efter vad en tänkbar angivare kan prestera. Dess olika enheter måste med utsikt till framgång kunna ta upp kampen med motsvarande enheter hos denne. Att frångå det kravet innebär ett oansvarigt slöseri och risktagande och leder i krig till ett meningslöst offrande av människoliv. Vårt försvar måste vidare vara uppbyggt i balans. Man får inte ensidigt prioritera vare sig närförsvar eller fjärrstridskrafter. Det bästa utbytet av anslagna medel erhålles om försvarets olika komponenter samverkar till bästa totaleffekt. Försvarspolitiken måste vara långsiktig Härför talar inte bara säkerhetspolitiska utan också ekonomiska och tekniska motiv. Tillverkningen av modern försvarsmateriel tar avsevärd tid från beslut och projektering till dess att produktionen kommit i gång och materielen tillförts krigsförbanden. Livslängden på vapensystem är ofta avsevärd. Det är därför av tekniska skäl nära nog omöjligt att låta försvarsanslagen följa tillfälliga fluktuationer i det allmänpolitiska spänningsläget. Det är dessutom en ekonomisk nödvändighet att planera materielanskaffning, utbildning m. m. på . De ekonomiska olägenheterna av starkt varierande försvarsanslag skulle säkerligen omintetgöra de besparingar som man avsett åstadkomma genom att starkt begränsa anslagen av lugnare politiskt klimat för att kraftigt höja dem i oroliga lägen. Visserligen kan och bör försvarsanslagen liksom övriga samhällsutgifter utnyttjas i konjunkturpolitiken. Men om inte stora extra kostnader skall uppstå måste variationerna i vad det gäller försvarsanslagen vara måttliga. Vidare gäller att ju mindre ryckighet i försvarspolitiken, ju bättre planering och ju klarare direktiv som ges för denna, desto större blir anpassningsmöjligheterna. har försvarets planering skett enligt fastställda ekonomiska ramar. En sådan planering kan ge stora fördelar, men om så skall bli fallet får inte planeringsvillkoren drastiskt ändras på sätt som skett i fråga om kompensationen för pris- och lönestegringar. Det senaste årets socialdemokratiska försvarspolitik har givit skolexempel på hur planering inte får drivas om man vill vinna god anpassning till konjunkturerna och hög försvarseffekt i förhållande till kostnaderna. Som inledningsvis antyddes har utnyttjandet av planeringen varit helt undermålig och lett till betydande obalans och därmed sämre försvarseffekt. Ogenomtänkta anslagsminskningar har genomförts med hänvisning till den dåliga samhällsekonomin, minskningar som åstadkommit arbetslöshet och andra skadeverkningar. För att bekämpa dessa har åtgärder måst vidtagas som krävt stora extra påfrestningar på samhällsekonomin. Skador har därutöver tillfogats försvarsindustrin som i vissa fall knappast går att reparera. Den tekniska utvecklingen går snabbt på det militära området. Ny, modem och effektiv materiel tillförs i snabb takt till krigsmakter som i krig kan komma att sättas in mot . Det är av grundläggande betydelse för svenska försvarets styrka att den svenska vapenmaterielen jämförs med sina motsvarigheter i våra grannländer. Vill vi i bibehålla oförändrad förmåga att försvara oss måste försvarskostnaderna i fast penningvärde stiga. Detta torde dock kunna ske utan att den hittillsvarande fortlöpande sänkningen av försvarskostnadernas andel i BNP behöver avbrytas. Möjligheterna att sänka kostnaderna för det svenska försvaret genom ökad export av krigsmateriel bör tillvaratas. En försvarspolitik av den typ som fastlades försvarsbeslut, dvs. en politik som utgår från oförändrade kostnader försvarsbelsut gör i verkligheten inte ens detta minskar det svenska försvarets styrka. Sambandet mellan målsättning och resurser måste hållas Det är självklart att försvarskostnaderna kan läggas på en annan och lägre nivå än vad som varit fallet om man anser sig kunna godtaga en lägre försvarseffekt. Skall sänkningen av anslagen inte leda till större obalans mellan försvarets olika funktioner än som är nödvändigt och därmed till en ännu snabbare effektnedgång måste emellertid målsättningen då omprövas och kraven på försvaret sänkas. Det kanske mest ansvarslösa draget i den nuvarande socialdemokratiska försvarspolitiken är dess bristande uppriktighet. som anslagen trappats ned till en nivå långt under den som tidigare gällde har man inte velat offentligt erkänna att detta innebär en betydande nedrustning. Följaktligen har heller inga direktiv givits om hur den långsiktiga anpassningen till de lägre ramarna principiellt skall göras. Detta är en brist som kan få katastrofala följder. I ett fritt land som måste olika åsikter om samhällets angelägenheter få föras fram. Försvaret utgör inget undantag. Dess uppgift att ge hela svenska folket yttre trygghet gör det dock självklart att statsmakterna måste aktivt verka för att försvarsviljan hålls vid liv och att den baseras på en övertygelse om allas skyldighet att solidariskt medverka till landets försvar. Mot denna bakgrund framstår de frivilliga försvarsorganisationerna som utomordentligt betydelsefulla. Få andra länder kan uppvisa en frivillig försvarsverksamhet av den omfattning, som bedrives i vårt land. Antalet medlemmar aktiva och passiva inom det frivilliga försvaret uppgår till över en miljon. Detta har i hög grad bidragit till att skapa respekt för vårt försvar utanför landets gränser. De frivilliga försvarsorganisationerna gör genom utbildning medlemmarna mera skickade att lösa de uppgifter som de kan ställas inför vid mobilisering och krig. Denna utbildning gör det också möjligt att bättre utnyttja de personella resurserna inom det totala försvaret, icke minst genom att frivilliga, varav många är kvinnor, kan ersätta värnpliktiga med viktiga samhällsfunktioner utanför krigsmakten. Höjande av den personliga färdigheten är en viktig uppgift för allt frivilligt försvarsarbete. Hemvärnet, som tillhör armén men huvudsakligen rekryteras på frivillig väg, är en viktig del av frivilligförsvaret. Hemvärnets uppgifter har efter hand ökat i omfattning och betydelse och utgör nu en viktig del av krigsmakten med huvudinriktning på skydd av krigsförbanden vid mobilisering, kuppförsvar och bevakning av viktiga försvars- och samhällsfunktioner. Genom sin utbredning över hela landet är hemvärnet väl skickat att snabbt göras försvarsberett där fara hotar. Att förhindra sabotage, försök till sabotage och infiltration är andra viktiga uppgifter för hemvärnet. Hemvärnet löser dessutom under fred många viktiga uppgifter. Inom flertalet av de frivilliga försvarsorganisationerna bedrives en omfattande försvarsupplysning och en ungdomsverksamhet med inriktning på att ge ungdomar en meningsfull fritidssysselsättning. Frivilligförsvaret är sålunda en betydelsefull del av landets försvarsmakt och bör även framgent stödjas därefter. Värnpliktsutbildningen måste vara effektiv Den allmänna värnplikten ställer stora krav på vår manliga ungdom. Skall försvarsviljan vidmakthållas och utbildningen ge goda resultat, måste de värnpliktiga uppleva tjänsten som meningsfull och känna att deras intressen i möjlig mån tillgodoses. Det är viktigt att den enskildes anlag och färdigheter nyttiggöres. Ökad försvarsupplysning i skolorna och kontakter mellan de militära myndigheterna och ungdomarna före inskrivningen skulle underlätta detta. Vidare bör kommenderingen, i den mån militära skäl inte kräver annat, ske till förband i närheten av hemorten. Utbildningen måste vara effektiv. Endast om försvarsansträngningarna ger en förmåga till effektivt motstånd vid angrepp kan de verka fredsbevarande. Detta gäller i hög grad om värnpliktsutbildningen. Dåligt utbildade soldater innebär emellertid inte bara låg försvarskraft utan leder också i krig till onödiga förluster av människoliv. All erfarenhet visar att den enskilde soldatens möjlighet att överleva i högsta grad beror på hans utbildning. Det är därför nödvändigt att hålla utbildningen på en hög nivå. Vi utgår ifrån att den nu arbetande utredningen, värnpliktsutredning, skall beakta detta. Det är också nödvändigt att göra den värnpliktige skickad att klara krigets påfrestningar genom att i fredstid inöva den disciplin som i krig är ett absolut krav för militär effekt och för den enskilde soldatens möjlighet att överleva. Det är statsmakternas skyldighet att ge klara regler för hur disciplinkraven skall utformas och att ge de militära befattningshavarna allt stöd vid deras upprätthållande.