mot · FW0223 · 1973-01-01 00:00:00 — av m. fl. om sänkning av pensionsåldern till . Det är få reformkrav av stor räckvidd och angelägenhetsgrad som har en så stark löntagaropinion bakom sig som just kravet om en sänkning av den allmänna pensionsåldern. Men det är få reformkrav som i mötts av en så liknöjd uppskovsattityd som just kravet om pensionsålderns sänkning trots att det borde kunnat påräkna stöd från en majoritet. De varierande och oftast mot varandra stridande motiveringarna för den avvisande hållningen från sida berättigar ett sådant omdöme. Visst uttrycker man sig i ord för det sakligt riktiga i kravet om en sänkt allmän pensionsålder. Det av riksdag antagna utskottsutlåtandet lyder exempelvis: För egen del kan utskottet i stor utsträckning instämma i de synpunkter som motionärerna anfört till stöd för en allmän sänkning av pensionsåldern. Utskottet står heller inte främmande för att utvecklingen går mot ett pensionssystem där alla försäkrade får möjlighet till full ålderspension tidigare än vid uppnådda . Invändningarna av ekonomisk art, att reformen skulle dra så stora kostnader, togs upp av ett stort fackförbund på dess kongress, nämligen . I det antagna kongressutlåtandet till motioner med krav om en sänkt allmän pensionsålder till anfördes: När det gäller samhällsekonomin kan de nu missgynnade inte ta på sig ett exklusivt ansvar för denna. Detta så mycket mer som inemot hälften av alla löntagare redan har en pensionsålder på och t. o. m. därunder, bör kunna tilläggas. En del av de väckta riksdagsmotionerna om sänkt pensionsålder hade i motionsklämmen begärt utredning och förslag om sänkt allmän pensionsålder etc. Även detta till inga omedelbara ökade statsutgifter förpliktande motionskrav blev av riksdag avvisat med hänvisningen, att när tillgängliga resurser medger en sådan reform kan en utredning av de lagstiftningsfrågor som hänger samman därmed av på förhållandevis . Det skulle således bara gälla att avvakta när pengar fanns tillgängliga så kunde reformen förås i land. I förstakammardebatt yttrade en medlem av regeringspartiet att han aldrig trodde sig få uppleva att man plötsligt kunde konstatera att resurser förelåg för genomförandet av en reform. Påpekandet var riktigt. Det förhåller sig i stället så att en bedömning av reformernas angelägenhetsgrad bör göras, varefter slutsatsen dras att finansieringsfrågorna på ena eller andra sättet måste lösas. I det nämnda av antagna utskottsutlåtandet anfördes att någon mera omfattande utredning inte var behövlig. detta tillsattes pensionsålderskommittén, som alltjämt är i arbete med sina uppgifter. I utredningsdirektiven förs en rad andra frågeställningar in i bilden. I det av riksdag antagna uttalandet till motionskrav om sänkt allmän pensionsålder sägs, att utredningen har att väga angelägenheten av en sänkt allmän pensionsålder mot andra reformönskemål och belysa för- och nackdelarna av en sådan sänkning från såväl den enskildes som samhällets synpunkt. Kravet om en sänkt allmän pensionsålder sätts alltså i fråga. Från att ha varit en fråga om när resurser föreligger har det blivit ett problem som sägs innesluta både föroch nackdelar t. o. m. för de berörda löntagarna! Från löntagarnas synpunkt ter sig emellertid problemen annorlunda det vill säga för den stora majoritet som inte åtnjuter en lägre pensionsålder än . Det är omvittnat att pressen blivit allt hårdare inom arbetslivet, och arbetskraftens förslitning blir allt uppenbarare. I diskussionen brukar invändningar mot kravet om en sänkt allmän pensionsålder mötas med hänvisningen till den numera vidgade rätten till förtidspensionering. Nackdelarna av förtida uttag torde inte närmare behöva påvisas. Bortsett från en förtidspensionering på arbetsmarknadsmässiga grunder uppstår alltså situationen att av hårt arbete pressade löntagare, som alltjämt står i produktionen utan att vara direkt sjuka, skulle nödgas att hos anmäla sig som icke fullgod arbetskraft och till följd härav i behov av förtidspensionering. Det är begripligt att detta uppfattas som motbjudande, och det är över huvud taget osäkert om en sådan ansökan blir beviljad. Följden blir att man i stället kämpar vidare på sin arbetsplats allt under det man kan se dem som åtnjuter en tidigare pensionering. För flera grupper med särskilt tungt och påfrestande arbete, som även kännetecknas av stora hälsorisker, exempelvis inom gruvindustrin och för övriga underjordsarbetande jämte en del andra yrkesutövare föreligger ett klart dokumenterat behov av en än tidigare pensionering. För sådana grupper har krav rests om pensionering vid , till vilket problem vpk:s riksdagsgrupp återkommer i särskilt sammanhang. I diskussionen om pensionsåldern har hänvisningar gjorts till förhållanden i en rad andra länder. Sådana jämförelser har stark relevans eftersom det är omvittnat att arbetstakten i är högt uppdriven liksom produktionskapaciteten per anställd likaledes är jämförelsevis hög jämfört med flertalet andra industriländer. En jämförelse med pensionsåldern i andra länder ger följande resultat: 1 är den , (kvinnor 55), , , (kvinnor ). I de socialistiska länderna är den allmänna pensionsåldern genomgående lägre: vanligen , för kvinnor och sysselsatta i tungt arbete . En alltmera utbredd opinion börjar att resa kravet om en sänkning av den allmänna pensionsåldern till . kommunisternas 23:e kongress framförde detta krav. Som omedelbar uppgift för den fackligt-ekonomiska kampen ställdes kravet om sänkt allmän pensionsålder till och för underjordsarbetare och jämställda grupper. Som bekant har vpk:s riksdagsgrupp ställt motionsyrkanden om sänkt allmän pensionsålder till . I vpk-motionen 1972:113 hänvisades till uppgörelsen LO-SAF om en pensionsförsäkring (STP 1 och 2). I motionen fastslogs att denna uppgörelse inte är en helt tillfredsställande lösning och att den icke kommer att beröra alla löntagare. Den visar emellertid på att företagarsidan gjort bestämda ekonomiska åtaganden och att sålunda någon form för samordning borde kunna ställas i utsikt så att de ekonomiska pålagorna av en lagfäst allmän sänkning av pensionsåldern icke uteslutande skall falla på statskassan. Vid en sänkt allmän pensionsålder minskas i motsvarande grad kostnaden för två åldersgrupper förtidspensionerade, vilket inte får förbises. Heller inte effekten av förslitning av människor som minskar genom en lägre pensionsålder. Den avgörande frågeställningen är dock behovet av en lägre pensionering som kommer alla löntagare till del. STP-systemet enligt LO-SAF-överenskommelsen träder i kraft . Ett beslut om sänkt allmän pensionsålder bör därför träda i kraft och sålunda till en början gälla ett halvt budgetår. beträffar föreligger naturligtvis inga hinder för denna att fortsätta sitt utredningsarbete enligt givna direktiv även om griper in och fattar beslut i denna fråga. Med stöd av det anförda föreslås 1. att beslutar om följande ändringar i 6 kap. 1 och 2 §§ Lag om allmän försäkring av , att träda i kraft och innebärande en sänkning av den allmänna pensionsåldern från 67 till : a. i 1 § första och andra styckena ersätts ordet sextiosju med "sextiofem, b. i 2 § andra stycket ersätts ordet sextiosju med "sextiofem 2. att hos regeringen hemställer om att till 1973 års höstriksdag framläggs förslag om lagändringarna under punkten 1 jämte erforderliga lagtextändringar i 7 och 8 kap. AFL, avseeende till ålderspensioneringen knutna övriga pensionsförmåner såsom förtidspensionering, förtida uttag och familjepensionering, samt i Lag om hustrutillägg och kommunalt bostadstillägg till folkpension; 3. att jämväl hos regeringen hemställer om att till höstriksdagen 1973 framläggs förslag om de kostnadsuppräkningar som erfordras för till sänkt ålderspension. (vpk) i (vpk) i