mot · FW02798 · 1973-01-25 00:00:00 — av m. ti. angående tillsynen av oljecisterner. Avsikten med en författning är självklart att den skall på ett ändamålsenligt sätt påverka förhållandena inom ett visst område. För att detta skall vara möjligt krävs det ofta en tillsynsorganisation som är välutrustad och effektiv. I annat fall kommer författningen att te sig som ett slag i luften. Ett exempel i den vägen är de bestämmelser som utfärdats om åtgärder till skydd mot vattenförorening genom brandfarlig vätska. De goda avsikterna finns, men möjligheterna att förverkliga dem är mycket små. Anledningen till detta har belysts i motioner från folkpartihåll till såväl 1971 som riksdagar. majoritet har uttalat förståelse för det angelägna i att oljeutsläpp från cisterner på alla sätt förhindras. Utskottets majoritet gick 1972 i stort på den linjen att man ville avvakta utvecklingen men ifrågasatte om inte en tidsgräns skulle kunna införas efter vilken placering av oljetank under jord inte tilläts med mindre än att den omgavs av ett betongtråg med vattentät botten. Som tidsgräns angavs förslagsvis 1980. Utskottet betonade också att tillgången på väl utbildad personal för kontroll var nödvändig. Pågående kursverksamhet och kommunsammanläggningama borde emellertid kunna väntas förbättra byggnadsnämndernas resurser för kontrollverksamheten. Ett besiktningssystem med tätare tidsintervall än vad som råder kunde vara en lämplig väg för att komma till rätta med olägenheterna. Utskottets majoritet skisserar också ett tidsschema, enligt vilket den tidsintervall som gäller för besiktningarna efter 1973 kunde minskas till tre och efter 1976 till . Enligt vår uppfattning är sådana åtgärder närmast meningslösa om intet görs för att verkligen hjälpa kommunerna att skapa en effektiv kontrollorganisation. I våra tidigare motioner har vi utförligt skildrat vilka omfattande kunskaper inom en rad olika områden och vilka tekniska resurser som krävs för att kunna fullgöra de uppgifter som den aktuella författningen ålägger . Läget har inte förbättrats som författningen varit i bruk. som går är det fler oljecisterner som bojar läcka. Det förekommer mystiska oljeutsläpp i sjöar och vattendrag, som inte går att härleda. Det finns brunnar som har oljeblandat vatten. Att otäta oljecisterner bär skulden till de allra flesta sådana föroreningar torde vara helt klart. Men var finns läckorna? Troligen är det bara några få kommuner, som har någorlunda resurser för att klara av de problem som sammanhänger med oljecisternkomplexet. Den kursverksamhet som pågår är inte djupgående eller omfattande nog för att den inom rimlig tid skall ha kunnat ge byggnadsnämnderna tillräckligt med kunnig personal. Det krävs en betydligt mer målmedveten utbildning för att den sidan av problemet skall kunna lösas. Förslaget om att underjordiska cisterner skall tillåtas endast om de placeras i betongtråg med vattentät botten bidrar endast i begränsad mån till att förbättra situationen. Bortsett från att detta är en ytterst kostsam anordning finns det ändå riskmoment förknippade med det. Vidare kommer planen aldrig att kunna genomföras i rimlig tid, eftersom vilket vi återigen nödgas påpeka byggnadsnämnderna inte har tillräckligt med personal för att kunna se till att så sker. Idealiskt vore om alla oljecisterner placeras i källare eller annat utrymme inomhus. Fråga är om inte detta borde föreskrivas vid nybygge. Den småhusägare, som lägger cisternen inomhus, har betydligt bättre kontroll över den och därmed över framtida kostnader för denna sida av bränsleförsörjningen. Korrosion kan emellertid ändå uppstå i både cistern och ledningar, och tillsyn kommer alltid att krävas. Vi vill betona att det här också finns arbetsmiljöfrågor att lösa. Dessa har på ett förtjänstfullt sätt studerats och praktiskt lösts genom den verksamhet som under överstelöjtnant bedrivits med Dalregementet som replipunkt och inom . Förutom en mängd specialverktyg m. m. för undersökning av cisterner in- och utvändigt, för rengöring, behandling osv. har det även konstruerats anordningar för räddning av skadad ur en cistern där t. ex. farlig gas bildas. Såvitt vi vet finns sådana anordningar inte i bruk på annat håll. Hela problemkomplexet måste enligt vår mening ses över, så att klarhet kan vinnas om hur tillsynsorganisationen skall förbättras för att avsikten med gällande författning skall kunna förverkligas. Bland andra frågor som måste övervägas kan nämnas begreppet sakkunnig när det gäller kontrollant av oljecisterner. Vems är ansvaret om en godkänd cistern börjar läcka, ägarens eller tillståndsmyndighetens? Hur skall en cisternägare veta att en tanksaneringsfirma gör ett pålitligt jobb? Skall firman kunna auktoriseras? Det finns pirater här liksom inom den branschgren som specialiserat sig på att montera in de författningsenliga elektroniska överfyllningsskydden och som gör ett fuskjobb. Vissa plastcisterner som läggs ned underjordiskt anses vara korrosionsbeständiga. Hur vet man det? Kunskapen om hur olja beter sig vid utsläpp i mark är synnerligen begränsad. Denna brist är allvarlig vid saneringsarbete då det gäller att snabbt ingripa för att hindra miljöskador som kan vara svåra eller rent av omöjliga att reparera. Omhändertagande av olja, oljerester och oljeslam efter sanering eller annan hantering är ett annat viktigt led som inte fått någon lämplig utformning. Det satsas miljarder kronor på att hindra eller begränsa förorening av sjöar och vattendrag. Det är väl investerade pengar, men de måste kompletteras med effektiva insatser för att hindra förorening från alla former av oljehantering. Som bekant kan olja som kommer in i reningsverk helt eller delvis förstöra den biologiska behandlingen av avloppsvattnet. Olja kan komma in med dagvattnet eller genom att någon av oförstånd eller lättja häller olja i avloppet. Hur många hundra tusen oljecisterner som finns nedgrävda är okänt, och man vet inte hur många som utgör överhängande hot mot grundvatten. Men det står helt klart att som går börjar allt fler läcka. Det kan ta år innan ägaren märker det. Betydande mängder kan således hinna slippa ut och skada grundvattnet inom stora områden. Det vore en allvarlig försummelse om inte hela detta problemkomplex ägnades en allsidig uppmärksamhet i form av en utredning, vars uppgift vore att föreslå lämpliga åtgärder och klarlägga de ofullkomligheter som finns i fråga om lagstiftning m. m. i syfte att effektivera tillsynen, komma med konkreta förslag till arbetarskydd, inventera behovet av forskning och göra upp en plan samt kostnadsberäkning för denna. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi att hos Kungl Maj:t begär att en utredning tillsätts med uppgift att framlägga förslag till en effektivare tillsyn av oljecisterner i enlighet med vad i motionen anförs. () ()