mot · FW02323 · 1973-01-19 00:00:00 — av m. fl. Denna motion behandlar principerna för den kommande jordbrukspolitiken. slår fast att jordbruket även i fortsättningen skall vara en betydelsefull del av det svenska folkhushållet. Jordbrukets förstahandsuppgift är att producera livsmedel. Men den uppgiften är och får inte vara den enda. Jordbruket har en rad indirekta funktioner. Det ger underlag för service i glesbygd. Det ger större lönsamhet åt skogsbruket. Det bidrar till att hålla landskapet öppet. Det sektorstänkande som karakteriserar den nuvarande jordbrukspolitiken måste brytas. I motionen diskuteras produktionsomfattning och självförsörjningsgrad. Slutsatsen är att en medveten och av statsmakterna styrd minskning av den totala jordbruksproduktionen inte bör komma till stånd. Jordbrukets produktion bör i ökad utsträckning inriktas på bl. a. växtslag som ersätter importerat oljekraftfoder och på grödor som utgör alternativ till spannmålsodling. Hänsyn måste också tas till riskerna för ensidighet i produktionen liksom till beredskaps- och miljöaspekter. I motionen föreslås vidare att jordbruksutredningen även bör ta upp frågan om jordbrukets rationalisering. Samhällsstödet bör i första hand inriktas på familjejordbruket i dess olika former. Men stöd bör också utgå till jordbruk som kombineras med t. ex. skogsbruk, trädgårdsskötsel och grönsaksodling samt till deltidsjordbruk. I samband härmed föreslås en utvärdering av de vidtagna rationaliseringsåtgärderna och en demokratisering av lantbruksnämndernas verksamhet. 1 motionen betonas sambandet mellan jordbruk och naturvård. Jordbruk är det bästa och billigaste sättet att bedriva landskapsvård. Förslag begärs om utvidgad landskapsvård samordnad med jordbruk. Den strukturomvandling det svenska samhället genomgått under det senaste seklet har skapat svåra omställningsproblem för den jordbrukande befolkningen och de bygder som berörts. Vid ekonomisk tillväxt uppstår alltid anpassningsproblem för krympande sektorer inom näringslivet. Av framför allt två skäl har problemen blivit särskilt stora för jordbruket. För det första har minskningen av jordbrukssektorn varit mycket omfattande. Medan av den yrkesverksamma befolkningen var sysselsatt i jordbruket är denna andel . För det andra har omställningen försvårats av jordbrukets utspridda lokalisering, som framtvingat en kraftig geografisk omflyttning av arbetskraft och kapital i samband med minskning av näringen. Men en del för näringen positiva drag kan nu noteras. Familjejordbruket har visat sin styrka. Utvecklingen har inneburit en ytterligare förskjutning av tyngdpunkten i produktionen mot denna företagstyp. Troligen kommer nya företags- och samverkansformer att prövas , och sannolikt kommer företagsstorleken att öka. Ändå är det troligt att den grundläggande strukturen kommer att bibehållas. En av orsakerna till detta är den allt större betydelse för vårt välstånd som en god miljö tillmäts. Mycket tyder på att den ökade medvetenheten om miljöhoten och den ökade uppskattningen av god miljö kommer att motverka en jordbrukspolitik som leder till långtgående förbuskning och förslumning av odlingslandskapet. Inte minst av detta skäl torde jordbruket också i våra skogsoch mellanbygder ha bättre framtidsmöjligheter än vad man på vissa håll bedömde som realistiskt. I nya partiprogram anges följande huvudprinciper för den svenska jordbrukspolitiken. Svenskt jordbruk skall även fortsättningsvis utgöra en betydelsefull del av det svenska folkhushållet. En av nationella säkerhetsskäl betingad grad av självförsörjning skall upprätthållas. Den svenska jordbrukspolitiken måste även utformas med hänsyn till det globala försörjningsperspektivet. Jordbruket skall producera livsmedel på för konsumenten bästa och billigaste sätt utan hälsovådliga gifter. Detta skall ske under former som tillförsäkrar dem som arbetar i jordbruket en med jämförbara grupper likvärdig standard. För att nå dessa mål krävs en rad avvägningar och en politik som tar hänsyn till olika, ibland motstående intressen. Vi vill i denna motion diskutera principerna för den kommande jordbrukspolitiken, som genom tillsättandet av en ny jordbrukspolitisk utredning kommit under nytt övervägande. När hävdar att näringslivet i stort skall grundas på enskild äganderätt och enskild företagsamhet, så gäller detta som en grundläggande förutsättning också för jordbrukspolitiken. Dock är speciella förhållanden förbundna med jordbruk och jordbrukspolitik. Ett flertal faktorer måste därför tas med vid de överväganden som leder fram till precisering och förverkligande av de ovan angivna kraven. Företagsekonomiskt är lantbruk och övrigt näringsliv inte fullt jämförbara. Inom växtodling och djurskötsel är det t. ex. fråga om biologiska skeenden. En annan viktig skillnad gäller den grundläggande produktionsfaktorn: åkerjorden. Genom att dess struktur och geografiska belägenhet är given kan man för lantbrukets del inte välja företagsstorlek och lokalisering på samma sätt som inom övrigt näringsliv. Jordförstöring, erosion, förekommer i många länder men är i av ringa betydelse. Åkerjordens varaktighet, avskrivningstid, är under förutsättning att skötseln bedrivs på riktigt sätt här nästan obegränsad. Detta är ytterligare en grundläggande skillnad i förhållande till industriell verksamhet. Jordbrukets förstahandsuppgift är självfallet att producera livsmedel. Men den uppgiften är och får inte vara den enda. gällande jordbrukspolitiska riktlinjer beaktar alltför litet jordbrukets indirekta funktioner i samhället. Dessa funktioner är dock betydande och de motiverar att särskilda ansträngningar görs för att ett geografiskt differentierat jordbruk av i stort sett nuvarande omfattning bibehålls. Skälen härför är många: I sysselsättningssvaga och glesbefolkade områden utgör jordbruket basnäringen. Sådana bygders fortbestånd beror i hög grad av jordbruket. Om jordbruket helt eller delvis läggs ned kan bebyggelsen bli så gles att varken eller annan service kan fungera. Normalt bör jordbruket ge full sysselsättning åt brukaren, men i många fall är deltidsjordbruk en lämplig driftsform både för brukaren och bygden. Detta gäller i synnerhet i de mest nedläggningshotade områdena där många brukningsenheter, bl. a. med hänsyn till de topografiska förhållandena, måste förbli små. lönsamhet beror till inte ringa del på skogens belägenhet i förhållande till fast bebyggelse. Om avstånden blir för stora sjunker skogens rotvärde ner till noll. Nedläggning av jordbruksdriften motiverad av strikta lönsamhetsskäl kan dra med sig att stora skogstillgångar inte heller blir utnyttjade. Jordbruket bidrar till att odlingslandskap och kulturmiljöer bevaras. Detta är ett värde i sig, men därigenom skapas också bosättningsmöjligheter som alternativ till tätorterna. De stora tätorterna har sina obestridliga fördelar i ett rikhaltigt utbud av olika slags kulturaktiviteter och service, men som uppväxt- och boendemiljö har landsbygden många fördelar. Av detta och andra skäl försöker ett ökande antal människor, framför allt yngre, att skaffa sig permanent bostad på landsbygden. Detta är något som bör underlättas, ej motverkas. Landskaps- och naturvård, som allt fler finner omistlig, har i stort sett erhållits som en biprodukt av jordbruksdrift. Det torde nu stå helt klart att denna är det billigaste sättet att bedriva landskapsvård. Detta gäller även om man tänker sig ett särskilt landskapsvårdsstöd till vissa jordbrukare eller om man av samma skäl räknar med större, olönsam export av jordbruksprodukter därför att landskapsvården motiverar ett något mer omfattande jordbruk än vad som annars skulle erfordras. Landsbygdens värde som fritidsmiljö har också samband med jordbrukets förekomst och utbredning. Ett alltför ensidigt jordbruksland skap, en modern kulturskog eller ett igenväxande busklandskap är knappast den fritidsmiljö som efterfrågas. Det är ett naturbetonat men öppet och bebott landskap, som ger den bästa fritidsmiljön. Behovet av en tryggad livsmedelsförsörjning i händelse av avspärrning är ett grundläggande motiv för upprätthållande av en tillfredsställande jordbruksproduktion. Det billigaste sättet att tillgodose beredskapsbehovet vid en långvarig avspärrning torde bl. a. vara lagring av sådana vegetabilier som är lätta att lagra och en under fred uppbyggd beredskap för animalieproduktion. Beredskapslagring innebär problem som vi dock inte går in på här. En sådan beredskap är ett bland flera skäl för att t. ex. genom betesdrift hålla vissa nedlagda arealer i reserv, vilka vid behov snabbt kan uppodlas. I ett långsiktigt globalt perspektiv är överbefolkning, miljöförstöring, brist på föda och naturresurser framträdande drag. verkar för att kraftigt ökar sina insatser för att bistå med exempelvis kapital, tekniskt stöd och familjeplanering. Även om det effektivaste sättet att hjälpa på kort sikt är ett bistånd med syfte att effektivisera dessa länders jordbruk och finansiera livsmedelshjälpen, vet vi föga om världens livsmedelsförsörjning i slutet av detta århundrade. I ett längre perspektiv är det inte osannolikt att alla världens jordar måste tas i anspråk om svältkatastrofer skall undvikas. Den svenska jordbruksproduktionen har visserligen endast marginell betydelse från denna synpunkt, men i en framtida eventuell global bristsituation bör dock inte vara beroende av livsmedelsimport. Det kan därför framstå som obetänksamt och kortsiktigt att kraftigt skära ned vår jordbruksproduktion och göra nedlagda arealer oanvändbara för framtida odling. Jordbruksdebatten har i stor utsträckning handlat om vår försörjningsgrad. Det är troligt att denna kommer att sjunka utan särskilda åtgärder. Vissa arealer kommer att tas ur produktionen, bl. a. slutodlade mossmarker och annan särskilt ogynnsamt belägen mark. Vidare kommer åtskilligt med god åkerjord att tas i anspråk för bebyggelse, vägar etc. Dessutom kommer vår befolkning att växa och alltså efterfråga mer livsmedel liksom alltmer förädlade livsmedel, vilket i sin tur kräver större arealunderlag. Produktionskapaciteten i jordbruket beror till väsentlig del på användningen av konstgödsel. har ifrågasatts om denna användning åtminstone i den stora omfattning som det mestadels gäller är bra och riktig för människans hälsa. Kemiska bekämpningsmedel betyder i dagens läge också mycket för avkastningen inom växtodlingen. Vad gäller dessa bekämpningsmedels användning har redan inskränkningar genomförts och flera sådana är möjliga. Biologiska bekämpningsmetoder är här ett värdefullt alternativ, liksom växtförädling. I andra motioner från folkpartihåll föreslås åtgärder för att främja bl. forskning på dessa områden. Med internationella mått mätt är de svenska jordbruksjordarna även de s. k. marginella och presumtivt utslagna av god kvalitet. Alternativ produktion på är skogsodling. Men avkastningen av den dröjer , och man vet litet eller intet om dess konkurrenskraft gentemot jordbruk på lång sikt. Några klara lönsamhetsskäl kan inte motivera en sådan övergång. I det sammanhanget måste beaktas, att det är mycket enkelt att ta återjord ur bruk genom att skogsplantera eller bara låta växa igen, medan det är svårt och dyrbart att senare återvinna den. En medveten och av statsmakterna styrd minskning av jordbruksproduktionen, åstadkommen genom en omfattande nedläggning av åkerareal, har haft stor plats i det politiska debatt och konkreta åtgärder. Självförsörjningsgrad och avvägningen mellan olika produktionsgrenar torde bli en av huvudfrågorna i jordbruksutredningen, men har där hänförts till de långsiktiga arbetsuppgifterna. Vi vill dock med hänsyn till det vi ovan anfört understryka att starka skäl talar mot en medveten produktionsminskning. Få skäl talar entydigt för att vi permanent och på lång sikt bör minska den odlade arealen. De s. k. världsmarknadspriserna på jordbruksprodukter ligger under de svenska priserna. Men världsmarknadspriserna bestäms sällan av produktionskostnaderna i respektive säljarländer utan är ofta typiska dumpingpriser. Industriländerna i skyddar sina jordbruk, och de överskottskvantiteter som uppstår utbjuds till kraftigt subventionerade priser. Så länge sådana förhållanden råder kan inte , lika litet som andra länder gör det, låta inkomsterna för sin jordbruksbefolkning bestämmas av ett genomslag på hemmamarknaden av dessa konstlade världsmarknadspriser. Liksom företagsstrukturen inom lantbruket bör vara präglad av familjejordbruket, så bör statsmakternas prisstödjande åtgärder också inriktas på den typen av företag. Riktpunkten bör då vara att rationellt skötta famljejordbruk skall ge företagsekonomisk lönsamhet, dvs. att prissättningen utformas så, att den möjliggör ersättning för arbets- och kapitalinsatser samt risktagande. Detta är ett rättvisekrav och en förutsättning för jordbrukets fortsatta rationalisering och för dess rekrytering av arbetskraft. Prispolitiken är jordbrukspolitikens viktigaste medel. Valet mellan olika prislinjer är en fråga om den teknik som man väljer för att finansiera uppnåendet av de jordbrukspolitiska målen. Högprislinjen, som tillämpas av i stort sett alla länder med hög självförsörjningsgrad, innebär att den inhemska prisnivån upprätthålls genom ett gränsskydd. Lågprislinjen innebär att världsmarknadspriserna accepteras på den inhemska marknaden och att jordbrukarna i stället ges inkomsttillskott över Valet av prislinje har alltså ingenting att göra med storleken av det stöd som ges till jordbrukarna, utan endast med stödets form. I tillämpas en modifierad högprislinje. Mittenpartiernas förslag från liksom regeringsutspelet om prisstopp på vissa livsmedel innebär dock ett steg mot mellan- eller lågprislinje. Vi tar inte i denna motion upp dessa förslag som baserats på önskemålen att hålla livsmedelspriserna nere. De medel man här har att tillgå är i första hand differentierad mervärdeskatt eller stöd direkt via statsbudgeten. Prispolitiken är en av huvuduppgifterna för jordbruksutredningen. Produktionsinriktningen inom jordbruket har kraftigt förändrats av . Det mest karakteristiska i denna förändring är den stora minskningen inom nötkreatursskötseln och mjölkproduktionen, en med denna sammanhängande stor minskning av vallodlingen och en motsvarande stor ökning av spannmålsodlingen. Detta är en utveckling på gott och ont. Ett svårsålt och oekonomiskt exportöverskott har uppstått på spannmål. En annan klar nackdel med den kreaturslösa driften är den ensidiga växtföljden. Ökade konstgödselgivor och ökad användning av kemiska bekämpningsmedel har utnyttjats för att hålla kvar avkastningen på en hög nivå. Den tidigare nedgången i kreatursskötseln och mjölkproduktionen som var motiverad av de besvärliga överskotten har avstannat. Produktionen kan nu sägas vara bättre balanserad. Men två saker måste uppmärksammas. Den första gäller jordbrukets uppgift som natur- och landskapsvårdare. Betesdriften spelar härvidlag en betydande roll. Det finns ett klart samband mellan djurhållningen, främst nötkreatursskötselns, omfattning och jordbrukets möjligheter att bedriva landskapsvård. Den andra är att en förhållandevis stor kreatursstam är av stort värde i ett avspärrningsläge. Den kan då utgöra en levande lagerreserv som behövs för en omställning till en mer vegetabiliebetonad hushållning. a. detta gör det motiverat, att kreatursskötseln hålls på en nivå, som ligger i överkant jämfört med vad som kan anses nödvändigt med tanke på försörjningen med konsumtionsmjölk och mejeriprodukter. Ett starkt önskemål måste vara att få fram nya grödor som alternativ till spannmålsodlingen. I första hand bör det vara fråga om växtslag, som ersätter det importerade oljekraftfodret. Lovande försök med bl. a. åkerböna är i gång. Staten bör stödja forskningen på detta område. Odlingspremier under ett introduktionsskede kan också övervägas. En utökning av sockerbetsodlingen kan försvaras mot bakgrund av den mycket förlustbringande exporten av spannmål. En stimulans för ökning av arealen träda, som har bara hälften så stor omfattning som , och outnyttjade , bör av samma skäl övervägas. Det är alltså väsentligt att produktionsinriktningen bestäms också med hänsyn till riskerna för ensidighet i produktionen, liksom till beredskapsoch miljöaspekter. Mot bakgrund av dessa överväganden bör man självfallet utforma jordbrukspolitiken så, att produkter, som kräver ett lägre överpris i förhållande till världsmarknadspriserna, främjas framför produkter, som kräver ett högre överpris. Den önskade inriktningen av produktionen sammanfattas i partiprogram på följande sätt: En fortlöpande produktionsavvägning stimuleras för att utjämna överskott och underskott mellan olika produktionsgrenar. Spannmålsöverskott och foderexport bör minskas genom ökad odling av andra grödor, främst proteinrika foderväxter. Stöd till forskning för utveckling av sådana växter är angelägen. Odlingspremier i introduktionsskeden kan övervägas. För att motverka utarmning av åkerjorden bör växelbruk och animalieproduktion i kombination med växtordling stimuleras. De ovan berörda problemen är väsentliga för såväl producenter som konsumenter. En del av dem skall enligt direktiven behandlas av jordbruksutredningen, som dock enligt vår mening bör se över hela detta område. Som vi tidigare i motionen framhållit finns det starka samband mellan jordbruk och naturvård. Jordbruket har medverkat till att skapa det kulturlandskap, som utgör en värdefull del av vår natur. Det öppna landskapet, ängar, hagar, skogsbryn etc. som av de flesta människor upplevs som omistliga, är ett resultat av odlingen. Om jordbruket läggs ned förfaller de landskapstyperna. För att bevara odlingslandskapet krävs kontinuerlig vård. Denna vård ombesörjs främst av jordbruket. Försöksverksamhet med landskapsvård pågår även i regi. Betydande landskapsvård utförs också som AMS-arbeten. Men behovet av konstlad landskapsvård avgörs i hög grad av jordbrukets omfattning. Den påbörjade försöksverksamheten med speciell landskapsvård bör permanentas. I detta arbete bör i första hand lantbrukarna anlitas. Arbetena ger komplement till annan sysselsättning och jordbrukarna som yrkesgrupp besitter de nödvändiga kunskaperna. Men det finns skäl att ytterligare bygga ut landskapsvården. Lantbrukarna utför ofta på egen mark landskapsvård, som inte är motiverad av produktionsskäl eller är lönsam. Ersättning bör kunna utgå till jordbrukaren för hans arbete som landskapsvårdare. Detta är förmodligen det billigaste sättet att bibehålla och skapa nya rekreationsmiljöer. Några strikta gränser bör inte uppställas mellan jordbruk och naturvård. Ett snävt sektorstänkande är till nackdel för båda. Vi vill här instämma i vad framhöll i yttrande över motioner till riksdag. Verket underströk, att bidrag genom avtal med naturvårdsmyndigheter om öppethållande av vikande jordbruksmark bör kunna medräknas på intäktssidan vid lantbruksnämndens prövning av lönsamhet i låneärenden. Vi föreslår att förslag om utvidgat stöd till jordbrukare för landskapsvård föreläggs . Det svenska jordbruket hävdar sig väl jämfört med andra länders jordbruk. Produktivitetsökningen har varit kraftig. svarar av den yrkesverksamma befolkningen för en självförsörjningsgrad på . I den västliga världen är det bara och sistnämnda land har dock väsentligt lägre självförsörjningsgrad som har lika låg andel yrkesverksamma i jordbruket. Och denna kraftiga rationalisering av jordbruksproduktionen har i allt väsentligt skett inom familjejordbrukets ram. Familjeföretag inom jordbruket är alltså en effektiv driftsform, och den har allteftersom insatserna av lejd arbetskraft minskat blivit alltmer dominant som företagstyp. Det bör också vara familjejordbruket i dess olika varianter, som samhällets stödåtgärder primärt inriktas på. Det kan vara fråga om en- och tvåfamiljsföretag och deltidsjordbruk. Någon idealstorlek arealmässigt sett, utanför vilken inget samhällsstöd skall kunna påräknas, kan inte anges. Driftsinriktning och även intresseinriktning m. m. bestämmer vad som är lämplig storlek. T. ex. kan skogsbruk, trädgårdsskötsel och grönsaksodling liksom annat arbete med fördel kombineras med traditionellt jordbruk. Det är sålunda viktigt, att åkerjorden inte behöver vara den enda komponenten när brukningsenheter bildas. Skogsmark är i stora delar av landet en helt nödvändig komponent. Det är därför väsentligt att både åker- och skogsmark med förtur blir tillgängliga för jordbrukets behov. Detta betyder, att önskemål om fastighetsförvärv från t. ex. domänverkets och skogsindustrins sida kan få stå tillbaka när åker- och skogsmark behövs för att bilda de familjeföretag som är en nödvändig stomme i glesbygdens näringsliv och bebyggelse. Samhällets stöd, i form av t. ex. förvärvstillstånd och lånegarantier, får inte förbehållas bara de stora enheterna. Stödet bör avpassas till varje bygds förhållanden och göra det möjligt för unga lantbrukare att börja som egna företagare i liten skala och sedan successivt bygga ut företaget till önskad storlek. För många människor är ett litet jordbruk och en sysselsättning bredvid en önskvärd kombination. För landsbygden kan denna kombination också vara av värde därför att den ofta ger tillgång till hantverkare och yrkesmän av olika slag. Den nuvarande jordbrukspolitiken diskriminerar deltidsjordbruket, vilket har lett till negativa konsekvenser. En omvärdering måste här komma till stånd. Även deltidsjordbrukare bör kunna påräkna exempelvis kreditgarantier eller annat stöd. Det är angeläget att deltidsjordbruket som driftsform underlättas. Däremot talar starka skäl, bl. a. miljöhänsyn, mot ett samhällsstöd till s. k. animaliefabriker, alltså stora enheter för animalieproduktion utan kombination med växtodling på tillräckligt stora arealer, åtminstone så länge risker och ekonomiskt utfall är otillräckligt kända. Det är också oklart om dessa enheter från effektivitetssynpunkt är överlägsna dem som finns i kombination med vanligt jordbruk. Enligt direktiven till jordbruksutredningen skall frågor om jordbrukets rationalisering inte behandlas såvida de inte aktualiseras i samband med andra frågor som utredningen tar upp. Det finns dock enligt vår mening skäl för att rationaliseringspolitiken ses över. De synpunkter vi här anfört bör därvid beaktas. I anslutning härtill bör ytterligare bedömningar göras. En utvärdering av lantbruksnämndernas verksamhet bör komma till stånd. Den bör omfatta bl. a. effekterna av de vidtagna rationaliseringsåtgärderna. Det är naturligtvis angeläget inför ställningstaganden till den fortsatta rationaliseringsverksamheten att bl. a. analysera t. ex. driftsresultaten vid de stora företag som byggts upp med statligt stöd varvid jämförelser bör göras med konventionella familjejordbruk av mera måttlig storlek. har tillsatt en arbetsgrupp med uppgift att bl. a. se på hur lantbruksnämndernas verksamhet påverkar utvecklingen. Det är angeläget att det material som denna arbetsgrupp får fram tas upp till behandling i jordbruksutredningen. Men det finns också skäl att se över den formella handläggningen av vissa ärenden inom lantbruksnämnderna ur demokratisk synvinkel. Denna fråga är i och för sig en del av länsdemokratifrågan och bör kunna få en lämplig lösning i det sammanhanget, men det bör inte hindra att en viss förstärkning av det demokratiska inflytandet över lantbruksnämndernas verksamhet bör kunna genomföras inom ramen för nuvarande organisation. Beslut om t. ex. förvärvstillstånd är ofta mycket grannlaga och av stor betydelse för de lantbrukare som berörs. Redan när ett första förvärvstillstånd, som berör en by, handläggs inom nämnden kan detta i praktiken få avgörande betydelse för vilka fastigheter som skall bestå som självständiga enheter och eventuellt förstärkas med ytterligare mark. De särskilda ortsombudens ställning är också mycket känslig. Flera förslag till förstärkning av det lokala inflytandet över nämndernas verksamhet har diskuterats. Särskilda gode män är ett uppslag.