mot · FW021639 · 1973-03-27 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:33 med förslag till ändringar i tryckfrihetsförordningen, m. m. Den tekniska utvecklingen inom området automatisk databehandling har gått mycket snabbt. För bara ett par årtionden sedan började datorer användas i större skala. tillhörde då de länder i världen som först började använda den nya tekniken och vidareutveckla den för olika samhällsändamål. Den svenska staten spelade på ett tidigt stadium en viktig roll som initiativtagare och pionjär, men efter hand har datateknikens utveckling i i det stora hela blivit en fråga för de stora företagen och särskilt då för de USA-ägda multinationella bolagen, som f. n. helt dominerar datormarknaden i världen. Denna utveckling mot ökat utländskt inflytande också över den svenska datormarknaden kom med att datatekniken började bli ett viktigt administrativt eller organisatoriskt hjälpmedel. används datatekniken t. ex. för att förbättra och effektivisera register och leda hela informationssystem av en omfattning som man inte kunnat förutse . Vi har också på denna korta tid upplevt många negativa verkningar av den nya tekniken, som tyvärr inte korrigerats i någon större utsträckning. Datatekniken har fått en status som få teknikområden någonsin har kunnat skaffa sig. Nästan ser vi exempel på att datorerna har siat något om framtiden eller gjort ett enkelt misstag. Datautvecklingen och resultaten av dataprogrammens körningar har ibland framställts som något ödesbestämt: datorerna håller på att ta över. Detta är en felsyn. Liksom all teknik har datatekniken vuxit fram i ett konkret ekonomiskt och politiskt sammanhang. Tekniken har finansierats och formats av dem som har makten i företagen. Och datorernas användning i organisationer, i företag och i den statliga förvaltningen har bestämts av dem som för tillfället har ledningen. För dem som har ledningen, för den stora industrin och för bankkapitalet, har det varit viktigt att allmänt framställa den tekniska utvecklingen, speciellt datautvecklingen, som något som saknar alternativ. Det har ständigt hävdats att tekniken kan fungera på ett och endast ett sätt. Alla experiment som genomförts med nya databaserade informationssystem har lagts inom ramen för vad bolagsledningar eller statliga byråkrater önskat sig. När den svenska staten tagit initiativ för att använda den nya datatekniken och förändra den för sina speciella behov, har mönstret känts igen från andra kapitalistiska länder. har det i huvudsak varit militärer och statliga byråkrater som fått njuta av den nya teknikens frukter. Det har inte varit tal om att ställa den nya tekniken i folkets Tvärtom har kontrollen över de enskilda medborgarna och grupper av medborgare skärpts genom datatekniken. Den helt dominerande typen av datamaskinutnyttjande fungerar enligt principen kontroll uppifrån. Tekniken har stärkt redan etablerade maktcentra. Utvecklingen på det privata området har i detta avseende varit likartad. Verkställande direktörer kan hårdare styra sina bolag på samma sätt som myndigheterna har fått ökad information om och kontroll av medborgarna. Datateknikens användande har inom de flesta samhällsområden stärkt redan etablerade maktcentra. Det är en karakteristik som gäller också för övriga högt utvecklade kapitalistiska industriländer. Det är främst statsförvaltningen och de privata storföretagens ledare som på ett avgörande sätt tagit datatekniken, sedd som administrativt hjälpmedel, i sin tjänst. Därmed skaffar de sig ökad och förbättrad information om och kontroll över underställda personer. De möjligheter som datatekniken erbjuder skulle givetvis kunna användas på ett annat sätt för en styrning från folkets sida över myndigheterna, från de anställdas sida över företagen, etc. Detta kräver emellertid en radikalt ändrad statlig politik på datateknikens område, en politik som är förankrad i arbetarklassens krav och behov. Vad som erfordras är att datatekniken och dess användningsformer över hela linjen ses i ett maktpolitiskt perspektiv. Staten måste gripa in och bryta den makt som kapitalet nu har på detta område. De båda utredningar som vid sidan av offentlighets- och sekretesslagstiftningskommittéer sysslar med hithörande frågor datasamordningskommittén och utredningen rörande näringspolitiska åtgärder på det datatekniska området kommer enligt sina direktiv och publicerade delbetänkanden inte att ge underlag för sådana åtgärder. Bland den näringspolitiska utredningens uppgifter tycks inte ingå att lägga fram förslag om hur det internationella storkapitalets dominans på dataområdet i skall kunna effektivt motverkas. skall visserligen bl. a. ägna sig åt strukturella frågor och frågor om kontroll av databanker, men detta har inte hindrat att förslag om ett nytt vittomfattande statligt informationssystem, CPR, har lagts fram för innan utredningen redovisat några resultat av sitt arbete. Ett annat allvarligt missförhållande är att , där statliga banker visserligen medverkar men som behärskas av de privata storbankerna, har fått drivas utan demokratisk insyn och kontroll. De här nämnda utredningarna måste, som vpk har betonat, kompletterats med en mera vittsyftande utredning om en ny målsättning för datateknikens utnyttjande. Utgångspunkten måste härvid vara att det gäller att skapa ett väsentligt ökat medborgerligt inflytande och att bryta den dominans som privatkapitalet nu har över bl. a. forskning och utbildning på dataområdet. Basverksamheten inom elektronikindustrin bör övertas av staten och drivas enligt de angivna principerna. Likaså bör helt tas om hand av staten och underordnas dess allmänna inriktning av datatekniken. Det är betecknande för den förda statliga politiken att ett lagförslag, som innebär vissa regleringar av den omfattande och motbjudande handeln med personuppgifter hämtade från ADB-baserade register, framläggs först . Det är lika genant för den socialdemokratiska regeringen att den först efter det att de första privata personregistren, styrda av datateknik, tas i bruk förmår föreslå en statlig insyn och viss kontroll av dessa register. Och det är anmärkningsvärt att det är först efter det att de statliga dataregistren nått en oerhörd omfattning som vissa principer för registrens användning föreslås . Allmänhetens uppmärksamhet på missförhållandena i vad gäller statliga och privata personregister, som är uppbyggda med hjälp av datateknik, har länge varit känd. Men det var först folkoch bostadsräknings genomförande som regeringen gav efter för opinionens tryck och gav vissa tilläggsdirektiv till den sittande utredningen om offentlighets- och sekretesslagstiftning. Då hade en stor irritation och berättigad misstro mot datateknikens administrativa användning spritt sig i alla befolkningsskikt. genomfördes den första och hittills enda kartläggningen av datateknikens användning för registrering av personuppgifter i . Det var som synade både den privata och den statliga sektorn. I propositionen 1973:33 summeras resultaten. Det är motiverat att här återge huvuddelen av resultatet: Enkätsvaren visar på en omfattande databehandling av personuppgifter. Sådan databehandling förekommer inom snart sagt alla grenar av samhällslivet. Stora användningsområden är olika former av administration samt statistikproduktion, planering, redovisning, kontroll och forskning. Indirekt förekommer databehandling av personuppgifter i datasystem över fastigheter, företag, motorfordon m. m. Sammanlagt redovisas på den offentliga sektorn 339 datasystem (ADB-register) som omfattar personuppgifter. Generellt kan sägas att datasystemen på den offentliga sektorn har stor informationsbredd och stort informationsdjup. Informationsdjupet är dock mera begränsat i system som inte enbart används för internt bruk hos myndigheterna. Knappt en tredjedel av de redovisade datasystemen är kommunala. Svenska kommunförbundets datacentral spelar en mycket viktig roll för kommunernas verksamhet på området. Automatisk databehandling förekommer redan eller är under planering bl. a. inom folkbokföringen, personaladministrationen, rättsväsendet, exekutionsväsendet, försvaret, sjuk- och hälsovården, socialvården, utbildningsväsendet, arbetsmarknadsplaneringen och fastighetsregistreringen. Regelmässigt ingår identitetsuppgifter (namn, personnummer, namn och adress, namn och födelsetid eller befattningsnummer). Exempel på uppgifter som därutöver kan ingå i de olika datasystemen är yrke, titel, civilstånd, omyndighetsförklaring, nationalitet (folkbokföringen), skatteuppgifter (skattemyndigheterna), utbildning, anställningstid, lön, pension (personaladministrativa system), brott, påföljd och verkställighet därav, fingeravtryck och signalement (rättsväsendet), utmätningsbara skulder, införsel, konkurser (exekutionsväsendet), sjukvårdstider, invaliditetsersättning, pensionsförhållanden (försäkringskassorna), omskolning, omskolningsbidrag (arbetsmarknadsplaneringen), merit- och betygsuppgifter (central intagning till vissa studier), fastighetsinnehav, taxeringsvärde, inteckningar (inskrivning av fastighet). Mer än hälften av datasystemen samkörs med andra datasystem. Ytterligare system kan efter smärre förändringar samköras med andra. Samköming förekommer dock mest mellan datasystem (ADB-register) hos en och samma myndighet. På den privata sektorn är antalet datasystem väsentligt större än på den offentliga. uppskattar antalet system som omfattar personuppgifter till ca 3 000. Den övervägande delen av dem har stor informationsbredd och litet informationsdjup, men det förekommer system med både djup och bred information. Systemen med den största bredden finns hos företag som ägnar sig åt att tillhandahålla uppgifter för selektiv reklam. De omfattar vanligtvis befolkningen och innehåller bl. a. folkbokföringsuppgifter. Någon direkt motsvarighet till de statliga databankerna förekommer inte . De vanligaste förekommande systemen på den privata sektorn avser personaladministration eller utgör register över föreningsmedlemmar. Det finns också ett flertal kundregister såsom register över prenumeranter, bankkunder, kontokunder, försäkringstagare, hyresgäster m. fl. Regelmässigt innehåller registren identitetsuppgifter (namn, personnummer, anställningsnummer, medlemsnummer, kundnummer etc.). Vidare kan förekomma uppgifter på familjesammansättning, familjemedlemmarnas ålder, inkomst, fastighetsinnehav, nationalitet (selektiv reklam), inköp, krav, kreditvärdighet (reskontra), sjukdomar, yrkeskategori, yrkesställning, lån (försäkringsregister), tillgodohavanden, lån, kreditvärdighet (banker), lön, yrkesställning, kvarstående skatt, införsel (personaladministration). Antalet register som innehåller endast uppgifter av mindre känslig art eller från vilka uppgifter ej lämnas ut till utomstående är väsentligt större på den privata sektorn än på den offentliga. Vidare är samköming sannolikt mindre vanligt på den privata sidan. Det förekommer dock samköming mellan t. ex. företag och myndigheter. Det regeringsförslag som lagts inför innebär enbart att de värsta missförhållandena inom framför allt den privata sektorn skall kunna synas av en statlig myndighet (datainspektionen). Lagförslaget innebär att vissa persondata, som lagras och bearbetas med hjälp av datateknik, skall stå under i princip samma offentlighetsregler som f. n. gäller om handlingar. Ur vissa dataregister skall enligt regeringsförslaget den enskilde på begäran kunna få upplysning om de uppgifter som där finns om honom. Förslaget innefattar även vissa bestämmelser om straff och skadestånd för den skada en felaktig uppgift i ett personregister kan åstadkomma. Vi betraktar de av regeringen föreslagna åtgärderna som ett litet och begränsat steg mot ett skyddande av individens elementära krav i datateknikens halvvärld. Propositionen bör betraktas som ett framsteg för dem som med utgångspunkt i demokratiska fri- och rättigheter vill skydda den enskilde medborgaren från maktövergrepp från myndigheters och storbolags sida. Men lagstiftningen, även sedd i samband med övriga statliga åtgärder inom dataområdet, är likväl helt otillräcklig. Det räcker inte att ge ett elementärt skydd för den enskilde individen. Ett sådant skydd måste byggas ut ytterligare. Datatekniken kan utnyttjas som ett reellt hot mot den personliga integriteten. Kontrollen över datatekniken bör förankras i ett inför medborgarna direkt ansvarigt organ, dvs. Datainspektionen bör således vara ett organ. Vidare måste ett förbud mot handel med personuppgifter införas. Det är orimligt att storkoncerner skall kunna köpa upp långt gående uppgifter om hela det svenska folket. Sammankopplingen till stora vittomfattande register måste också bli föremål för förbud. Det måste också vara ett oeftergivligt krav att enskilda personer som förekommer i ett register måste ges ovillkorlig rätt att utan kostnad, när de så önskar, ta del av vad som står om dem i registren. De inskränkningar som regeringsförslaget ställer härvidlag kan inte accepteras. Det handlar ju här inte om offentlig tillgång till alla register utan enbart om att de personer registren berör tillförsäkras möjligheten att få reda på registrens uppgifter om dem. Även polisiära register och sjukhusregistren bör på detta sätt vara öppna för dem de berör. Den registrerade ges då möjlighet att yrka på rättelse av eventuellt felaktiga uppgifter om honom i registren. Men på litet måste avgörande förändringar till för att bryta det nuvarande förhållandet med förvaltningens och kapitalets monopol på att kunna utnyttja datatekniken för att kontrollera folkflertalet. Med hänvisning till ovanstående föreslås 1. att uttalar att datainspektionen görs till ett organ, 2. att i förslaget till datalag 4 § tredje stycket ges följande lydelse: Tillstånd att inrätta och föra personregister som innehåller uppgift om någons politiska eller religiösa uppfattning får ej meddelas. Vad som sagts nu gäller dock ej personregister som sammanslutning avser att föra beträffande sina egna medlemmar, ej heller register för vetenskapligt bruk. 3. att i förslaget till datalag 10 § ges följande lydelse: Den registeransvarige skall underrätta den registrerade om att uppgifter om honom införts i personregister den registeransvarige ansvarar för. På begäran av registrerad skall den registeransvarige så snart det kan ske underrätta den registrerade vilka upplysningar om honom som ingår i registret. Har underrättelse lämnats, behöver ny underrättelse icke lämnas till samme registrerade förrän därefter. Underrättelse enligt ovan skall lämnas utan kostnad för den registrerade. Föreligger särskilda skäl, får dock datainspektionen i fråga om visst slag av personuppgifter medge att avgift tages ut. Inga register får undantagas denna underrättelseskyldighet. 4. att i förslaget till ändringar i tryckfrihetsförordningens 8 § fjärde stycket ges följande lydelse: Den som önskar hållas hemlig. Myndighet har ej rätt att utlämna upptagning för automatisk databehandling. Ej heller vare myndighet skyldig tillhandahållas på stället. (vpk) i (vpk) (vpk) (vpk) i