mot · FW02171 · 1973-01-17 00:00:00 — av herrar och om försöksverksamhet med föräldrautbildning. Föräldrarna bär det huvudsakliga ansvaret för barnens fostran. Denna grundläggande princip finns fastslagen i såväl läroplan för som i olika internationella sammanhang. Det framstår som en angelägen uppgift för samhället att på allt sätt stödja föräldrarna i deras funktion som fostrare av det kommande släktet. Vårt samhälle förändras och utvecklas ständigt. Nya krav ställs därför på människorna för att inte komma efter i skolan, på arbetsplatserna, i umgängeskretsen. Det är därför speciellt viktigt att föräldrarna får förutsättningar att ge sina barn en god start i livet och att alla barn ges någorlunda lika förutsättningar att klara sig. Uppgiften att fostra barnen är stor och svår. Många föräldrar känner sig osäkra inför sitt ansvar. Speciellt besvärlig är situationen då föräldrarna i detta omställningarnas samhälle skall uppfostra barnen i en miljö vars inverkan och betydelse för ungdomen de själva inte har någon erfarenhet av. De har ofta inte ens stödet från ett grannskap, en bostadsmiljö, där människor i någon mån känner varandra och har vissa normer och erfarenheter gemensamma. uttalade i anledning av motioner från och att det är synnerligen väsentligt att alla som har att bära ansvar som föräldrar också har bästa möjliga kunskapsmässiga underlag härför. Vi tvingas emellertid konstatera att den av samhället organiserade verksamheten för att ge föräldrar de nödvändiga kunskaperna är alltför begränsad. Många föräldrar känner osäkerhet inför även barnens rent fysiska vård. Också när det gäller barns utveckling, barns sätt att reagera, vilka krav man kan ställa på barn i olika åldrar etc. har många föräldrar fått för litet upplysning. Det kan leda till psykisk press på barnen, vilken till sina verkningar kan vara allvarligare än mer uppmärksammade fysiska skador. När det gäller verkningarna av den bristande föräldrautbildningen kan man också peka på olika former av vad som närmast måste betraktas som vanvård. Det gäller bl. a. de bristande vård- och tillsynsförhållanden som uppstår i samband med föräldrarnas förvärvsarbete. Genom bristande tillgång på tillsynsplatser lämnas många barn utan tillsyn stora delar av dagen, både före skolans början och efter dess slut. Orsaker är här till stor del brister i samhällsplaneringen. De negativa verkningarna skulle troligen minskas om föräldrarna hade bättre kunskaper. Den förälder som inte fått kunskaper om barnens fostran hämtar ofta sin uppfostringsmetod från den egna barn- och ungdomstiden och de förhållanden som då rådde. I det förändrade samhället är detta inte en relevant erfarenhetsbakgrund för att kunna uppfostra det kommande släktet. Här spelar faktorer som en större familjesplittring, förändrade bostadsförhållanden och ett starkt specialiserat arbetsliv stor roll. Dagens föräldrageneration befinner sig genom dessa faktorer i en helt annan situation än tidigare generationer. Utifrån de erfarenheter som vunnits beträffande rådande missförhållanden i fråga om omsorg om en del barn, står det klart att samhället på ett mera aktivt sätt måste medverka till att med utbildning och annan information ge föräldrarna bättre förutsättningar att fylla sin viktiga uppgift. Vi vill understryka att kravet på föräldrautbildning inte endast tar sikte på att förebygga misshandel och vanvård. Det stora flertalet föräldrar har inte sådana allvarliga problem men känner ändå osäkerhet och brist på kunskaper inför uppfostrarrollens svårigheter. Målen måste vara att tillhandahålla en föräldrautbildning som är så utformad att den kan nå och attrahera alla föräldrar. Grunden bör givetvis läggas genom en förbättrad undervisning i familjekunskap och samlevnadsfrågor i och gymnasieskolan. För många infinner sig den verkliga motivationen först när man blivit förälder, eller i vart fall när barn är på väg. Utanför skolan är kraven på föräldrautbildning dåligt tillgodosedda. Det är möjligt för studieförbund att anordna studiecirklar inom detta ämnesområde. Erfarenheter visar dock, att man på detta sätt endast kan nå en mindre del, de mest intresserade. Även i anslutning till barnstugorna bör föräldrautbildningsmöjligheter finnas. Cirklar i föräldrakunskap, där föräldrarna och barnstugepersonalen tillsammans studerar och diskuterar, borde vara ett bra medel att få barnens uppfostrare att bli bekanta med varandra, lära av varandra och skapa en atmosfär av ömsesidigt förtroende och uppskattning som bör vara välgörande direkt och indirekt för barnen. För dem som varit föräldrar uppkommer också många problem, t. ex. då barnen börjar sluta sig samman i gäng eller då tonåringarna börjar få högre utbildning än föräldrarna. Föräldrautbildning i studiecirkelns eller samtalsgruppens former skulle här kunna ha den förtjänsten att föräldrarna därmed inte bara meddelas rent intellektuella kunskaper utan också ges det psykologiska stödet att se att de inte är ensamma om sina problem. Att få tala med andra om sina svårigheter torde vara ett sätt att lösa upp åtminstone somliga psykologiska knutar, som ofta är större anledning till missgrepp i barnuppfostran än ren brist på kunskap. Ett nära samarbete med föräldraföreningarna kan vara en lämplig kontaktväg. Föräldrakunskapen bör också obligatoriskt ges under värnpliktstjänstgöringen. Möjligheterna att utnyttja radio och TV för föräldrautbildning har utnyttjats i en alltför liten utsträckning. Föräldrautbildningen bör således utgå från de naturliga anknytningspunkterna, mödravårdscentral, BB, barnavårdscentral, barnstuga och skolans föräldrakontakt. Ett sammanhållande ansvar för föräldrautbildningen på det lokala planet måste också finnas. Här kan det vara naturligt att anknyta till den erfarenhet av vuxenpedagogik som finns inom den kommunala vuxenutbildningen. har i sitt betänkande Förskola del 1 (SOU 1972:26) fört fram synpunkter på föräldrautbildningen som i stor utsträckning påminner om de som och förordat. På s. 97 sägs bl. a.: Allt talar för att en av samhället initierad föräldrautbildning skulle fylla ett behov för att stödja föräldrarna och därmed påverka barnens uppväxtsituation på ett tidigt stadium. Föräldrautbildningen bör sannolikt omfatta flera etapper, så att den kan tillhandahållas människor under olika perioder alltefter deras behov av stöd och nya kunskaper. Vad som i första hand behövs är en brett upplagd försöksverksamhet, där man på ett antal orter prövar dels ett sammanhängande program för föräldrautbildning anpassad efter barnens olika åldrar, dels föräldrautbildningens lokala organisation, dels - framför allt olika metoder att nå samtliga föräldrar och intressera dem att delta i undervisningen. Vi föreslår att nu hemställer att en sådan brett upplagd försöksverksamhet kommer till stånd, eventuellt inom ramen för barnstugeutredningens arbete. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. Maj:t hemställer att en brett upplagd försöksverksamhet med föräldrautbildning enligt i motionen anförda riktlinjer igångsättes.