mot · FW0210 · 1973-01-11 00:00:00 — av herrar Henmark och om stöd åt små och medelstora företag genom differentiering av arbetsgivaravgiften. Om man definierar små och medelstora företag som företag med upp till 500 anställda, representerade dessa 1967 av rikets totala sysselsättningsvolym. I olika sammanhang har betonats de små och medelstora företagens betydelse för vår samhällsekonomi icke blott på grund av deras volymandel utan också på grund av vissa egenskaper dessa har. De är ofta underleverantörer och serviceföretag till större företag, de är flexibla, de har ofta en god utvecklingspotential och utgör sålunda ett i många avseenden värdefullt komplement till vårt näringsliv såsom en helhet. Det är därför angeläget att de mindre och medelstora företagen beredes goda möjligheter att fortleva och utvecklas. Å andra sidan har enligt tillgängliga uppgifter dessa företagare fått allt svårare att existera. Av en undersökning rörande konkurs och ackord, som utförts av , , framgår att av samtliga 19661970 avslutade 6 673 konkurser träffade de små företagen (mindre än 50 anställda). Den genomsnittliga konkursökningen har för industrin i sin helhet varit . Antalet fattigkonkurser är uttalat högst också bland de små företagen. Anledningen till driftsvårigheterna kan vara av skilda slag. Det kan bero på kapitalbrist och likviditetssvårigheter, det kan bero på bristande anpassning till utvecklingen, det kan vara bristande förmåga att tillgodogöra sig den industriservice, som för ett nutida företag är nödvändig, det kan slutligen bero på att av statsmakterna vidtagna stödjande åtgärder icke kan utnyttjas, under det att skatter och motsvarande pålagor träffar hårt. I - problem och villkor av m. fl. a. behovet av industriell service i form av specialisttjänster, fysisk specialkapacitet samt speciell utbildning diskuterats. Det är angeläget att det i landets olika delar skapas möjligheter för industriell service och att en sådan kontakt skapas med de olika företagen, att dessa begagnar sig av tillgänglig service. Information till företagen bör intensifieras och bl. a. framhålla nödvändigheten av att tekniskt och ekonomiskt följa med i utvecklingen inom olika områden. Vi tror dock att den allvarligaste faktorn till de mindre och medelstora företagens bristande bärighet är de ökade lönekostnaderna och vad som följer därav. Lönerna och tillhörande sociala omkostnader är förhandlingsresultat och därmed oundvikliga. giften en av statsmakterna pålagd utgift. Denna träffar enligt vårt förmenande de mindre och medelstora företagen särskilt hårt och orättvist. Vid jämförelse mellan dessa och stora företag kan det icke bestridas att de senares tillverkning oftast sker i längre serier med starkt mekaniserad och automatiserad drift, under det att de mindre och medelstora företagen nödgas arbeta med större insats. Dessa blir med andra ord arbetsintensiva i jämförelse med de stora företagen, som representerar den mera kapitalintensiva delen av näringslivet. Detta förhållande tvingas fram dels genom själva tillverkningsprogrammet, dels också genom tillgången på kapital, som regelmässigt ligger bättre till för de stora företagen. Följden av det förhållandet, att i ett kapitalintensivt företag den mänskliga arbetskraften ersättes med maskiner, blir att tillverkningskapaciteten per anställd arbetare ökar. Antag att en tillverkningskedja kunnat mekaniseras och automatiseras i sådan utsträckning att av den mänskliga arbetskraften kunnat inbesparas. Antag att tillverkningsprocessen i övrigt löper med samma hastighet och kvalitet som före kapitalinvesteringen. Arbetsgivaravgiften per tillverkad enhet blir då hälften så stor efter investeringen i jämförelse med dess storlek före. Detta förhållande råder i mer eller mindre hög grad vid jämförelse mellan de mindre och större företagen. Icke minst i nu rådande arbetsmarknadsläge är det olämpligt att belasta de arbetsintensiva företagens produktion hårdare än andra. Detta förhållande, som sålunda gäller , kan elimineras eller i varje fall lindras genom att arbetsgivaravgiften differentieras med hänsyn till anställnings- och produktionsvolymer. En sådan tillämpning av olika procentsatser kommer säkerligen att till gynna de små och medelstora företagen, utan att därmed behöva inverka på det totala uttagets storlek. Det nutida generella avgiftsuttaget tvingar de små och medelstora företagen att antingen övergå till kapitalintensivare tillverkningsmetoder och därmed friställa arbetare eller också att inskränka, eventuellt nedlägga, tillverkningen och därigenom också friställa arbetare. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställes att beslutar att hos Kungl. Maj:t hemställa om en utredning rörande differentiering av arbetsgivaravgiften på sådant sätt, att produktionen från arbetsintensivare företag icke träffas hårdare än produktionen från kapitalintensiva företag. GOTAB 73 3078 S 1973