mot · FW02435 · 1973-01-24 00:00:00 — om vidgad rätt till social hemhjälp, m. m. Den enskilda människan och den individuella situationen måste stå i centrum för de samhälleliga åtgärderna. Ingen får diskrimineras på grund av sitt kön eller sitt civilstånd. Den ensamstående utgör en stor och sannolikt växande grupp i vårt samhälle. Enligt en undersökning fanns då i 1 374 904 ensamstående män och kvinnor . Den ensamståendes problem är i många fall av samma karaktär som andra gruppers och bör då beaktas i sitt stora sammanhang. Vissa svårigheter som möter ensamstående är dock föranledda av att samhället behandlat ensamstående som en grupp för sig och i sina åtgärder infört begränsningar som diskriminerar dem. Ensamstående i aktiv ålder, som drabbas av sjukdom eller tillfälligt handikapp, är i praktiken utestängda från möjligheten att få social hemhjälp. Enligt Råd och anvisningar nr 1965 kan de endast få viss hjälp om arbetskraftstillgången tillåter. Statsbidraget till social hemhjälp avser kommuns nettokostnader för personal som har till huvudsaklig uppgift att hjälpa åldringar, handikappade och barnfamiljer. En person, som bor ensam, är vid sjukdom mera hjälplös och utlämnad än en familjemedlem; sakligt sett vore därför en prioritering till förmån för den ensamstående ofta berättigad. På många håll hänvisas den sjuke ensamstående endast till arbetsförmedlingen och lämnas således att klara sig bäst han kan. Bestämmelserna och anvisningarna, som är klart diskriminerande för en kategori medborgare och som förhindrar en individuell prövning av hjälpbehovet, bör revideras. De ensamståendes status på bostadsmarknaden är låg. Den som har råd att betala en insatslägenhet kan stundom få en modern och rymlig bostad. Med tanke på att de ensamstående till har en årsinkomst är det ytterst få som har den möjligheten. I många kommuner förekommer dessutom en ytransonering vid fördelningen av bostäder till den ensamståendes nackdel. Det finns ingen objektiv grund för att behandla ensamstående annorlunda än gifta och samboende utan barn. Dåliga bostadsförhållanden inneboende, kontrakt i andra hand eller i rivningsfastigheter skapar, oavsett civilstånd och kön, en råd praktiska och ekonomiska problem som har en negativ inverkan på individen. Kön eller civilstånd kan inte få ha betydelse vid den prioritering vid förmedling av bostäder som fortfarande måste ske. Statliga bosättningslån kan utgå till alla kategorier medborgare utom de ensamstående. Motivet för dessa lån är att hjälpa de ekonomiskt svaga till inköp av möbler och andra bosättningsföremål som kan underlätta hemarbetet eller vara av betydelse för hemmets trevnad eller familjens Det torde vara svårt att påvisa några större skillnader beträffande grundutrustningen i ett en- och tvåpersonshushåll. Då det dessutom inte gäller ett bidrag utan ett lån, förvars beviljande detaljerade restriktioner beträffande behov m. m. gäller, förefaller det obegripligt att man ansett sig kunna utestänga en stor grupp medborgare från möjligheten att skaffa en acceptabel hemutrustning inom rimlig tid. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställes1 1. att hos Kungl. Maj: t anhåller om en översyn av bestämmelser och anvisningar för social hemhjälp, 2. att beslutar utvidga rätten till statliga bosättningslån till alla medborgare. 1 (Se även motion 1973:535)