mot · FW021559 · 1973-01-26 00:00:00 — Erfarenheterna från dessa 20 projekt (med förhandsbesked) belyser vikten av att konkurrensmöjligheterna tas till vara vid upphandlingen och antyder vissa risker för att förhandlingsentreprenad kan verka kostnadshöjande. En undersökning av samtliga statligt belånade flerfamiljshus med en uppgiven byggkostnad underpantvärdet visar att 12 av de 15 mest fördelaktiga projekten hade föregåtts av anbudskonkurrens. Ingen enda förhandlingsentreprenad redovisades bland dessa mest fördelaktiga projekt. Undersökningar utförda av bl. a. tekniska högskolan i har påvisat den avgörande betydelse för produktionskostnaderna vid byggande av småhus i grupp som finansieringssätt och konkurrensförhållandena har. Statligt belånad gruppbebyggelse som föregåtts av anbudskonkurrens redovisar lägsta produktionskostnader och största värdeutfall för bostadskonsumenterna. genomförda undersökningar inom har dessutom visat att småhusgrupper byggda utan statliga lån och utan anbudskonkurrens blir dyrare per hus än om samma projekt statsbelånats. Dessa siffror är belysande och måste leda till åtgärder så att småhus i grupp, som skall försäljas, i första hand statsbelånas och därmed blir föremål för kostnadspress. anser att effektiv konkurrens är absolut nödvändig för att rationaliseringsframstegen skall få genomslag till bostadskonsumenternas förmån. Anbudskonkurrens bör i princip alltid förekomma vid byggande av bostäder. Konsumenterna skall kunna känna och veta att alla ansträngningar görs för att nedbringa boendekostnaderna. Konkurrensandelen av flerfamiljshusbyggandet är oacceptabelt låg. har denna andel utgjort endast . Vi föreslår därför att anbudskonkurrens i form av öppen eller inbjuden anbudsräkning införs som generellt villkor för erhållande av statliga bostadslån till flerfamiljshus och gruppbebyggelse av småhus. Om särskilda skäl föreligger bör annat upphandlingssätt kunna godkännas. Olika entreprenadformer skall givetvis kunna användas. Den ändring i bostadslånekungörelsen som krävs härför innebär i princip att bevisbördan överförs till de byggherrar som inte kan eller vill använda sig av anbudskonkurrens. En förutsättning för att erhålla bostadslån i sådana fall blir att produktionskostnaderna kan godkännas, varvid vid bedömningen jämförelse görs med kostnaderna för jämförbara konkurrensprojekt. Denna bevisföring måste enligt vårt förslag ske för samtliga företag som byggs i egen regi, på förhandlingsentreprenad eller annat upphandlingssätt som inte är anbudskonkurrens. En konsekvens av konkurrenskravet vid den statliga bostadslångivningen till flerfamiljshus och gruppbyggen av småhus blir att all entreprenadupphandling och skälen för antaget anbud måste redovisas. Den konsekvens vi framför allt vill uppnå med detta förslag är att det företag som till viss kvalitet bygger billigast skall få bygga. Om de mera likvärdiga villkor i lånehänseende mellan olika företagsformer som vi ovan uttalat oss för dessutom tillkommer, ger dessa förändringar förutsättningar för en sund och rationell utveckling av konkurrerande företag inom bostadssektorn. Det publicerade betänkandet från byggkonkurrensutredningen innebar bl. a. förslag om anbudskonkurrens för statliga lån. Där föreslås emellertid också generellt undantag för de allmännyttiga företagen och att all mark som bebyggs skall ägas av kommunen. Vi avvisar de båda senare förslagen. Det första förtar stor del av de positiva effekterna av anbudskonkurrens och det senare är inte nödvändigt för att få konkurrensen att fungera. Dessutom skulle inte kommunernas ekonomi tillåta ett så omfattande markförvärv som det förutsätter. God markberedskap behöver inte vara liktydigt med att kommunen äger all mark. Skärpt monopol- och prisövervakning En annan metod att pressa kostnaderna i bostadsproduk ionen är att intensifiera kampen mot monopol- och kartelltendenser som sätter konkurrensen ur spel och driver produktionskostnaderna i höjden. En ökad konkurrens och pressade byggnads- och bostadskostnader skulle ge gynnsamma samhällsekonomiska effekter. De höga boendekostnaderna och de svåra sociala problem dessa skapar anser vi motivera att man mera energiskt måste tillse att rationaliseringsvinsterna kommer bostadskonsumenterna till godo. föreslår därför att statens pris- och kartellnämnd ges i uppdrag att: a) följa produktivitets- och prisutvecklingen inom byggnadsindustrin och byggnadsmaterialindustrin, övervaka att konkurrensen upprätthålls och föreslå lämpliga stimulansåtgärder i detta syfte, motverka prisöverenskommelser och monopolistiska inslag samt i övrigt verka för att rationaliseringsvinsterna kommer bostadskonsumenterna till godo, b) anmäla företeelser i strid med en sund kostnadsutveckling till näringsfrihetsrådet samt avge de rapporter och rekommendationer beträffande åtgärder som nämnden vill förorda till statsmakterna. Förräntning på vissa äldre bostadslån Med anledning av förslag till riksdag om en fortsatt avbetalning på de s. k. tilläggslånen anförde statsutskottet bl. a. att det i och för sig är motiverat att villkoren för äldre lån regleras när hyrespolitiskt utrymme uppstår. Utskottet hemställde om utredning och förslag till efterföljande års riksdag i fråga om sådana ändringar av räntevillkoren. har gjort en utredning om dessa lån och framhållit att ingenting i riksdagsbesluten eller i de föreskrifter som med anledning härav utfärdats antyder att statsmakterna skulle ha avsett att ändra beslutens innebörd. Departementschefen ansåg att anfört vägande skäl och framlade därför inte något förslag om ändrade räntevillkor. Vi delar inte departementschefens uppfattning i detta avseende. har tidigare ansett sig kunna ändra lånevillkoren t. ex. när de till amortering uppsagda tilläggslånen åsattes ränta . Riksdagsbesluten har heller aldrig innehållit något uttalande som har gett intryck av att den beslutade räntan aldrig skulle ändras. Vi föreslår därför att räntan på dessa lån fr. o. m. höjs till . En sådan höjning bör innebära en årlig inkomstökning för staten med ca . Boendemiljön är av central betydelse för unga människors uppväxtmiljö. Bristerna i detta avseende kan förstärka riskerna för isolering och segregation och leda till social missanpassning. Socialvårdens bristande resurser och därmed svårigheter att satsa på uppsökande verksamhet kan senare orsaka stora problem. Dessa risker synes vara störst i stora, nybyggda områden. Boendemiljön är förvisso inte heller tillfredsställande i många äldre bostadsområden. Här uppvägs detta emellertid inte sällan av att kontakt som höjer trivseln etablerats grannar emellan. Erfarenheterna från många nyare bostadsområden borde leda till att samhället övervägde att mera aktivt underlätta för de nyinflyttade att komma till rätta i den nya omgivningen. I samarbete mellan fritidsnämnd och socialnämnd samt förvaltare, hyresgästföreningar och ideella organisationer borde man sörja för att en tillfällig grupp bildades i de större bostadsområdena, vars uppgift skulle vara att under inflyttningsskedet underlätta kontakterna hyresgästerna emellan, ta till vara förslag till trivselskapande åtgärder, initiera och stimulera fritidsaktiviteter etc. Att på det sättet stötta upp ett spontant kontaktsökande människor emellan skulle med stor säkerhet undanröja mycket av otrivsel och sociala störningar. Upmärksamheten har i den bostadspolitiska debatten bl. a. rört missförhållandena för stor andel höghus, för höga hyror och bristfällig miljö. Även om planerna för ett nytt bostadsområde görs upp som ett växelspel mellan experter och politiker, kan dock en av orsakerna till missförhållandena sägas vara att samordningen mellan olika målsättningar är bristande. För att hålla produktionskostnaderna nere krävs långa serier, standardisering och upprepning av produktionstekniken, medan man för att undanröja riskerna för social skiktning inom och mellan olika områden och för att undvika kategorisering av bostäder skulle behöva blanda hustyper och bygga mindre stadsdelar. Lovvärda försök görs visserligen i generalplaneskedet att varva bostäder, arbetsplatser och grönområden och lösa trafikförsörjningen, men ingen tar ansvar för att arbetsplatserna kommer till som bostäderna byggs eller att kommunikationer, butiker, skolor etc. finns tillgängliga när inflyttning sker. Ett bostadsområdes framtida innehåll, funktion och utseende bestäms i stora drag i samband med den översiktliga planläggningen och låses mera definitivt genom följande detaljplan. Det är politikerna i de kommunala berednings- och beslutsorganen som har ansvaret för hur området planeras och bebyggs. Därför är det angeläget att politikerna också kommer in i planläggningsarbetet redan på programstadiet. På samma sätt som ett program görs upp före byggandet av en skola, en villa eller ett flerfamiljshus bör ett planarbete föregås av en programdiskussion, där även medverkan från allmänheten eftersträvas. Som resultat utformas ett program som i stora drag anger antalet lägenheter av olika slag och i skilda typer av hus, önskat trafiksystem, erforderliga bostadskomplement såsom skolor, daghem, friytor. Det uppsatta programmet kan sedan tekniskt och estetiskt förverkligas på olika sätt. Politikerna har då under planarbetets gång att tillse att en sådan lösning väljs som uppfyller programmets krav på bl. a. ekonomi, sociala förhållanden och i övrigt en allmänt god boendemiljö. Huvudproblemen ligger inte inom det tekniska forskningsområdet utan inom det samhälleliga och administrativa. Ekonomi, sociologi och statsvetenskap måste samordna sin forskning i detta avseende med arkitektur, trafik, teknik, medicin etc. Till de betydelsefulla forskningsobjekten hör därvid att klargöra vilka värderingar och övriga betingelser som kan antas råda när ett bostadsområde tas i anspråk. Det gäller att utveckla en säkrare teknik för samhällsbyggandet, baserat på en konstruktiv samordning av forskning och vetande på olika områden. Till de viktigaste uppgifterna hör enligt vår mening att kontinuerligt och allsidigt utreda hur människor vill bo. Investeringar i bostäder och annan samhällsservice kan emellertid inte baseras på lösa antaganden om vissa förskjutningar i bostadskonsumenternas värderingar. Till ledning vid en närmare projektering av bostadsområden måste därför ligga undersökningar, där boendeformer, hyror, kommunikationsstandard, avstånd till centrum, tomtstorlekar etc. ställs samman i realistiska alternativ. Kritiken mot flera av de nya bostadsområden som vuxit upp framför allt utanför storstäderna har klart visat att en omprövning och närmare anpassning till bostadskonsumenternas anspråk måste ske. har dock ett flertal områden producerats som uppfyller mycket högt ställda anspråk på boendemiljö i vid mening. Det borde vara en angelägen uppgift för forskningen att närmare klargöra vilka faktorer som i dessa fall varit avgörande för ett gott resultat. Misslyckanden får inte upprepas i nya bostadsområden när det finns tillgång till lyckade studieobjekt. Ett utnyttjande av erfarenheter och ett bättre informationsutbyte mellan myndigheter, kommuner, bostadsföretag, förvaltare och konsumenter bör organiseras. Det är mot bakgrund av det här skisserade behovet ytterst otillfredsställande att byggnadsforskningen i årets budget får sina anslagsäskanden så hårt nerskurna. För att bibehålla forskningen på nuvarande nivå hade behövts en ökning av anslaget på . Ökningen stannar vid en miljon. Det innebär att forskningen på detta viktiga område måste hållas på sparlåga. avslås av alla ansökningar. På kan detta få mycket allvarliga konsekvenser för rationaliteten och konsumentanpassningen i bostadsbyggandet. Med hänvisning till ovanstående hemställs 1. att hos Kungl. Maj:t begär att ett program för bostadsbyggandet på lång sikt föreläggs nästa års riksdag, 2. att som sin mening ger Kungl. a) att bostadskonsumenternas efterfrågan i större utsträckning skall styra bostädernas utformning, vilket innebär att en väsentligt ökad andel av bostadsproduktionen bör ske i form av småhus eller låga flerfamiljshus med god markkontakt, b) att tillkomsten av tillfälliga aktivieringsgrupper i syfte att underlätta den sociala anpassningen i nya bostadsområden stimuleras i enlighet med vad i motionen anförts, c) att bostadsfinansieringsutredningen ges i uppdrag att pröva frågan om en höjning av låneunderlaget för statligt belånade flerfamiljshus och småhus upp till 125 kvm/lägenhetsyta så att det sammanfaller med pantvärdet, 3. att beslutar att i syfte att pressa ner bostadskostnaderna a) införa krav på anbudskonkurrens som villkor för statlig långivning, b) uppdra åt statens pris- och kartellnämnd att på det sätt motionen anger noga följa pris- och produktivitetsutvecklingen och skärpa övervakningen av monopol- och kartelltendenser samt rekommendera åtgärder i prispressande syfte, 4. att beslutar att Kungl. A) att fastställa räntan på nu amorteringspliktiga tilläggslån till mot nuvarande samt att denna subventionsminskning träder i kraft fr. o. m. , B) att beträffande den statliga låneverksamheten a) fastställa den övre lånegränsen i fråga om bostadslån till kommun eller allmännyttiga bostadsföretag till av låneunderlaget inom av pantvärdet, under förutsättning att kommun ställer borgen för lånet i inteckningsläget mellan och , b) fastställa den övre lånegränsen för enskilt ägda flerfamiljshus till av låneunderlaget inom av pantvärdet, c) fastställa den övre lånegränsen för småhus till av låneunderlaget inom av pantvärdet. /ENKEL (fp) () () ()