mot · FW02994 · 1973-01-25 00:00:00 — av i m. fl. om en utredning rörande ekonomiska styrmedel inom regionalpolitiken m. m. Statsmakterna har strävat efter att genom rörlighetsstimulerande åtgärder tillgodose efterfrågan på arbetskraft. har detta i stor utsträckning neutraliserat lokaliseringseffekten av tillgången på arbetskraft i en ort. Företagen har kunnat utvidga eller nyetablera utan att nämnvärt behöva ta hänsyn till om arbetskraften finns på orten. Den flyttas dit av samhället utan kostnad för företaget. Detta förhållande har ökat suget av arbetskraft till expansionsregionerna. Stat och kommun har åtagit sig de stora samhällskostnaderna för utbyggnaden av samhällsapparaten i inflyttningsorterna respektive påtagit sig en del av de förluster i en otillräckligt utnyttjad samhällsorganisation i utflyttningsortema. Även i årets statsverksproposition understrykes behovet av ökad rörlighet på arbetsmarknaden i den väntade bättre konjunkturen. Viss ökad rörlighet ser vi som en naturlig följd av en konjunkturförbättring. Detta får dock inte som innebära att suget mot stockningsområdena ökar. Det är viktigt att nu förhindra en upprepning, som skulle helt strida mot målsättningen att skapa bättre regional balans i vårt samhälle. Därför måste betydligt kraftfullare lokaliseringsmedel än användas när suget av arbetskraft från skogslänen väntas öka. Åtskilliga erfarenheter finns nu av den lokaliseringspolitiska verksamhet som bedrivits . Olika medel har efter hand prövats. Ett medel som dock alltför litet använts och utvecklats är en lokaliseringspolitiskt anpassad beskattning. Undertiden 1/1 196330/6 1965 fick investeringsfonderna användas som lokaliseringspolitiskt medel med gott resultat. De särskilda regler som gällde för dem upphävdes fr. o. m. 1/7 1965, när den då nya lokaliseringspolitiken introducerades. Även härefter har investeringsfonderna använts i lokaliseringspolitiskt syfte men i förhållandevis mycket mindre utsträckning. Såväl industriföretagare som kommunalmän har uttalat att företag som lokaliserats genom investeringsfondsmedel visat god utveckling. Från många håll har uttryckts att dessa lokaliseringsobjekt är de bästa. Liknande bedömningar har gjorts av vissa länsstyrelser i Länsprogram 70. Mycket talar för att ett rätt anpassat skatteinstrument bör kunna bli ett av de mest effektiva medlen i regionalpolitiken. Erfarenheterna av investeringsfonderna tyder på detta. Deras primära uppgift är dock inte lokaliseringspolitiskt utan konjunkturpolitiskt. Vinsterna låses in temporärt i och får i princip disponeras utan att beskattas när konjunkturen behöver stimuleras. Under lågkonjunkturer minskar av naturliga skäl företagens benägenhet att utlokalisera verksamhet till exempelvis skogslänen. Det är främst i högkonjunkturperioder med större efterfrågan på kapital och arbetskraft som man kan vänta sig den största effekten av lokaliseringspolitiska åtgärder. Högkonjunkturen präglas av god efterfrågan på varor och tjänster, och inträffar vanligen en tillväxt i produktionen, som är lättast att utlokalisera utan att skapa problem. Tillgången på kapital och arbetskraft är då för företagaren som regel minimifaktorer. medel som är inriktat på att lösa problemen med dessa minimifaktorer när intresset för utveckling är stort borde ge goda resultat. Skatteinstrumentet bör kunna anpassas härtill. Detta måste vara utformat så att dess funktion i tiden sammanfaller med intresset att utvidga verksamheten. Villkoret för skatteförmånen måste vara att etablering och utvidgning skall ske i områden som regionalpolitisk! har stort behov därav. Erfarenhetsmässigt har dessa områden i stor utsträckning lågkonjunkturens kännetecken även i landet i övrigt. Svårigheten att utnyttja investeringsfonderna lokaliseringspolitiskt är att de enligt reglerna primärt skall frisläppas i lågkonjunktur. AMS och regeringen har dessutom nästan undantagslöst nödgats frisläppa mångdubbelt så stora belopp till stockningsområdena för att kunna kanalisera relativt små belopp till stödområdet. Trots sysselsättningsökningen i stödområdet har sysselsättningseffekten blivit mångdubbelt större i stockningsområdet. Vinstmedel uppkomna i företag i hela landet bör skattefritt få användas för lokalisering i inre stödområdet oavsett konjunktur eller annan särskilt fastställd periodicitet. Framför allt i högkonjunktur med som regel restriktioner på kapitalmarknaden och arbetskraftsbrist främst i stockningsområdena borde en så utformad skatteregel intressera företag att utvidga i områden som har de största behoven. Den konjunkturpolitiska effekten torde inte bli av sådan omfattning att man på grund därav behöver ha några betänkligheter. Att på sätt som ovan beskrivits sätta in regionalpolitisk! anpassade skatteinstrument med effekt främst under högkonjunktur borde påtagligt minska tillväxten i expansionsregionerna och minska behovet av andra styrmedel där med detta syfte. Effekten av ett ovan beskrivet skattesystem kan i någon mån negativt påverka avsättningen av vinstmedel till investeringsfonderna. Intresset för avsättning till dessa fonder torde ändå vara mycket stort. Fördelarna med avsättning till investeringsfonderna med nu gällande regler och tillämpning torde i de flesta aktuella företagen överväga i jämförelse med det ovan skisserade systemet. Stora investeringar behöver åtskillig tid att projekteras och förberedas. Erfarenheter har visat, att gjorda avsättningar på investeringsfondskonton med stor bestämdhet varit avsedda för planerade investeringar på tidigare bestämd ort. Enligt vår mening har myndigheter och regeringen inte haft stor möjlighet att styra dessa medels användning i regionalpolitisk! syfte ens i högkonjunkturer. Det är också ett intresse för företagen att utjämna sysselsättningen. Som regel torde företagens och samhällets intressen i dessa anseenden sammanfalla i tiden. Investeringsfonderna har därför sitt berättigande ur konjunktursynpunkt. Investeringsfondernas betydelse som konjunkturmedel reduceras emellertid genom att efter ett visst antal år kan företagen göra anspråk på sina insatta vinstmedel. Stora summor har frisläppts under högkonjunkturen i expansionsområden. Utbetalningen måste således inte alltid sammanfalla med tidpunkter som är de lämpligaste från konjunktur- och sysselsättningssynpunkt. Företag som satsar vinstmedel och riskvilligt kapital är av särskilt intresse för skogslänen som främst behöver en ökad industrisysselsättning. Dessa företag har mestadels en bra produkt. I vart fall finns efterfrågan på den. Om så inte vore skulle inte vinsten uppstå. Företagsledningen har visat duglighet genom att företaget gett vinst. Marknadsföringen har ordnats för den produktion som således skapat vinsten. har dylika företag uppmärksamheten också riktad på produktutveckling och nya marknader. Om inte alla dessa egenskaper är kännetecknande för alla vinstgivande företag, så torde de ändå få betecknas som plusvarianter med sådana kvaliteter som det finns särskild anledning att plantera in i områden med stort sysselsättningsbehov. Dessa områden behöver främst de kvaliteter, som är förutsättningar för framgångsrika företag. Den senaste arbetslöshetsperioden visar klart vilken stor betydelse framgångsrika företag har för en trygg sysselsättning. I vårt land medges ökade avskrivningsmöjligheter och dessutom särskilda investeringsavdrag vid beskattningen för att stimulera sysselsättningen. Dessa medel är otvivelaktigt skattelättnader som har betydelse i det syfte som avses. Emellertid föreligger i fråga om alla dessa medel en mycket stor nackdel. De kan nämligen utnyttjas endast av sådana företag som har eller har haft vinster till sitt förfogande. Andra, och det är de unga eller mindra lönsamma företagen, kan ej komma i åtnjutande av förmånerna i fråga. Dels innebär det alltså en begränsning i möjligheterna att påverka företagens investeringar i konjunkturutjämnande syfte, dels är det en uppenbar orättvisa. Här är alltså något som går stick i stäv mot den jämlikhet som vi på olika områden säger oss eftersträva. När det gäller de extra skatteavdragen bör saken vara tämligen lätt att ordna. De flesta företag har momsinbetalningar. Man kan komma långt i jämlikhet och ytterligare stimulans om man medger att det extra avdraget kan få göras antingen vid inkomstbeskattningen eller med ett efter förhållandena avvägt belopp vid momsbeskattningen. Här blir det att i varje särskilt fall räkna fram den fördel avdrag från inkomstbeskattningen skulle ha givit och medge momsavdrag i stället. Svårare är det naturligtvis att falla tillbaka på momsbeskattningen för att finna en motsvarighet till användningen av investeringsfonder. Fondanvändningen torde innebära återhållsamhet med investeringar i högkonjunktur och ökad investeringsverksamhet i en sämre konjunktur. Fråga är emellertid om inte blotta vetskapen om att subventioner via momsen kan väntas vid en konjunkturåtstramning ger anledning att skjuta upp investeringar till ett svagare konjunkturläge. Men helt säkert är detta inte tillräckligt. Det kan nämligen finnas många fall där företagen skulle avstå från fondavsättning i medvetande om att den förmån det här gäller i stället kan erhållas via momsen. Skulle utjämningseffekten bli lika stor som vid systemet med fonder är ju allt gott och väl. Men det lär man knappast våga räkna med. För att hindra en ogynnsam utveckling i fråga om fondavsättningen bör momsvägen till stöd vara öppen endast för företag som med hänsyn till driftresultaten icke lämpligen kunnat göra avsättningar till investeringsfond. Svårigheten ligger naturligtvis i att konstatera när så varit fallet. Det är möjligt att man kan tänka sig momsformen för företag där under genomsnittsavkastningen av det egna kapitalet understigit en viss kvot. Andra möjligheter torde också finnas. I varje fall lär inte det nuvarande systemet med ett uppenbart missgynnande av de ekonomiskt svagare kunna behållas. En omedelbar utredning av denna fråga är därför oundgänglig. Av skäl som ovan anförts finns det enligt vår mening anledning att utreda företagsbeskattningens och andra ekonomiska instruments möjligheter att påverka konjunktursvängningar, att erhålla en jämn och hög sysselsättning och att medverka till målsättningen om god regional balans. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos Kungl. anhåller om en allsidig utredning om olika ekonomiska instruments möjligheter att främja de regionalpolitiska, sysselsättningspolitiska och konjunkturpolitiska målen. () () GOTAB 73 3223 S 1973