mot · FW02273 · 1973-01-22 00:00:00 — slaktar och tar till vara olika former av skadat vilt, däribland också trafikskadade djur. Denna utbildning bör omfatta uppspårande av skadat vilt, fällande och uppslaktning. Det borde ses som ett minimikrav att polismännen för själva fällningen av det skadade viltet obligatoriskt fick avlägga samma prov som gäller för jaktlicens. Med hänvisning till det framförda hemställes att hos Kungl. Maj:t begär sådan ändring av kursplanerna för polisaspiranterna att dessa ges utbildning i att ta hand om sårade och skadade djur samt att poliserna får obligatoriskt avlägga de skjutprov och andra prov som behövs för jaktlicens. . ÅSLING (c) () PER () av herrar i och i Bäckmora om rätt till ersättning ur kvarlåtenskap för vård av den avlidne. I äldre tid utgjorde naturaförmåner betalningsmedel lika väl som pengar. Långt efter det att en allmän penninghushållning införts i vårt land utbetalades lönen åt många arbetstagare in natura. Den gamla ordningen dröjde länge kvar framför allt på landsbygden och var särskilt markant när det gällde lön åt närstående anförvanter, fosterbarn, fästmör etc. som bodde hemma och som fick bidra med sitt arbete. Betalning i pengar kom sällan i fråga annat än till det anställda tjänstefolket. Men inträdde ett annat synsätt. Även närstående började mäta sitt arbete i pengar. Även om man tills vidare nöjde sig med »kost och logi» räknade man med att i stället få ersättning en gång , genom testamente eller på annat sätt. När det sedan visar sig att inget testamente upprättats eller annat skriftligt stöd förefinns för uttalad gottgörelse kan vederbörande självfallet inte heller uppvisa något bevis att grunda ett berättigat anspråk på. Tyvärr händer det också att arvingarna vägrar godkänna anspråk från husföreståndarinnas sida på skälig lön, även om den skulle begränsa sig till endast . fick de nöja sig med ingen eller mycket ringa ersättning för ett uppoffrande mångårigt arbete. Det är här fråga om en grupp, visserligen inte stor, som befinner sig i en otrygg ekonomisk ställning. Det är de s. k. hemmadöttrama det här är fråga om. De har bl. a. på grund av kärlek till sina föräldrar påtagit sig vårduppgifter som de fått ingen eller mycket ringa ersättning för. När sedan föräldrarna avlider har de ringa möjligheter att kunna hävda sin rätt till vårdersättning ur dödsboet, därför att de ej kan styrka sin rätt medelst avtal eller dylikt. Hade dylikt avtal funnits hade ersättning utgått ur dödsboet, och fordran hade upptagits i bouppteckningen. Möjligheten att föra process innebär för många en psykisk påfrestning och då därmed utgången är oviss avstår mången hemmadotter eller andra från kravet om ersättning för utfört vårdarbete. Enligt vår mening borde i införas en bestämmelse, som tillförsäkrar ifrågavarande personer skälig ersättning för vårdarbete som det här är fråga om. Detta kunde ske genom att man i införde en bestämmelse av följande lydelse: »Har familjemedlem, hushållerska eller annan den avlidne närstående person av utfört arbete för den avlidnes räkning utan att därmed erhålla skälig ersättning för sitt arbete, må vederbörande av boets behållning innan skifte företagits erhålla skälig ersättning för utfört arbete.» När det gäller begreppet »skälig ersättning» bör hänsyn tas till ortens gängse belopp, såvida viss reducering inte uppenbarligen föranleds av speciella omständigheter, underårighet eller dylikt. Ett sådant tillägg i skulle möjliggöra för många berörda att kunna få ut skälig ersättning ur boet innan skifte förrättas. Berörda dödsbodelägare skulle inte kunna avfärda framställda ersättningsanspråk med hänvisning till att avtal ej finnes som stöd för ersättningsanspråk och därmed kunna avfärda dylika anspråk. Frågan skulle gälla huruvida arbete utförts och om ersättning erhållits. Har ej ersättning utgått till »skäligt belopp» skulle den som utfört vårdnadsarbete kunna göra sin fordran gällande vid bouppteckningen och innan skiftet företagits få ut sin fordran i boet, oavsett om avtalshandling finnes eller ej. Vid olika tillfällen har i i motioner framförts krav på en utredning och förslag om ett tillägg i som möjliggjorde ett skydd för just denna kategori människor, som inte har den lagliga möjligheten att kunna göra sin rätt gällande på detta område. Såväl utskott som riksdag har avvisat tanken på att lagstiftningsvägen lösa problemet och ansett att förhållandena är så olika att de knappast är ägnade för en enhetlig reglering. Vad som jämväl, förutom rättvisekravet, talar för att angripa frågan ur lagstiftningsaspekten är att man i så sent som införde en bestämmelse i den norska arvslagen för att just skydda de personer som det här är fråga om. Genom den nya norska arvslagen av den 3 har införts rätt för hemmavarande barn, som utan ersättning tagit vård om arvlåtaren, att före arvskiftet få ersättning ur boet om det kan anses skäligt med hänsyn till omständigheterna. Ersättningens storlek Skall avpassas efter en skälighetsbedömning, som bl. a. skall ta hänsyn till den insats vederbörande har gjort, hans utsikter i arbetslivet, hur stor arvslott vederbörande kommer att få vid arvskiftet samt arvingarnas ekonomiska Ställning i allmänhet. Bestämmelserna har införts på initiativ av justitieutskott (»justisnemnda»). Det torde enligt vår mening finnas lika starka skäl för att man i vår civilrättsliga lagstiftning ger dem som haft vårdnaden av närstående personer stöd i lagen för ersättningskrav, som man gör i norsk lagstiftning. Starka skäl talar för att man i svensk lagstiftning aktualiserat denna fråga genom ett tillägg till bestämmelse, som möjliggör för den som utfört vårdnadsarbete och som ej erhållit ersättning därför att av boets behållning erhålla »skälig» ersättning ur boet, om medel finnes, trots att ej avtal kan förebringas. Med stöd av det anförda hemställes att hos Kungl. Maj:t anhåller om utredning av möjligheterna att i införa en bestämmelse sorn tillförsäkrar familjemedlem, hushållerska eller annan den avlidne närstående person skälig ersättning ur boets behållning för vårdarbete som utförts, trots att ej avtal finnes. () i Bäckmora