mot · FW021813 · 1973-04-10 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:44 angående ändringar i skatteutjämningssystemet för kommunerna m. m. Skatteutjämningssystemet för kommunerna tar sikte på att utjämna sådana olikheter i den kommunala utdebiteringen och i den kommunala servicen som betingas av kostnadsskillnader mellan olika landsdelar och kommuntyper. Kostnaderna för den kommunala verksamheten påverkas bl. a. av befolkningsutvecklingen, befolkningens ålderssammansättning, geografiska avstånd, strukturen i näringslivet och möjligheterna att få förvärvsarbete. 1 dessa avseenden föreligger fortfarande stora skillnader mellan olika kommuner. Sammanläggningarna till större enheter har därvid inte inneburit någon avgörande förändring. Även kommer därför den kommunala skatteutjämningen att ha stor betydelse i jämlikhetspolitiskt avseende. Målet bör vara att ytterligare utjämna skattesatserna och den kommunala servicen. Däremot finns det inte anledning att från statsmakternas sida söka påverka sådana skillnader i skattesatserna som beror på att kommunerna medvetet väljer olika hög servicenivå. En statlig styrning i detta avseende skulle inkräkta på den kommunala sjävbestämmanderätten. Erfarenheten talar också för att man utan några särskilda åtgärder får en i stort sett jämn servicenivå, om de ekonomiska förutsättningarna inte skiljer sig alltför mycket mellan kommunerna. Den kommunala skatteutjämningen har självfallet stor betydelse för den regionala utvecklingen. Företagens val av etableringsort påverkas både av kommunernas möjligheter att erbjuda en allsidig service och av den kommunala utdebiteringen. En fortsatt utjämning beträffande skattesatserna och den kommunala servicenivån ökar förutsättningarna att fullfölja de regionalpolitiska strävandena. En förstärkning av den kommunala skatteutjämningen måste därför enligt vår uppfattning ingå som en viktig beståndsdel i den fortsatta utbyggnaden av det regionalpolitiska stödet. Skatteutjämningssystemet påverkar också kostnadsfördelningen i stort mellan stat och kommun. Det bör erinras om att det nuvarande skattutjämningssystemet delvis har ersatt statsbidrag som tidigare utgick i andra former. Skatteutjämningsbidragen kan därför betraktas som grundbidrag i den statliga bidragsgivningen till kommunerna. Det är en allmän uppfattning att det nuvarande skatteutjämningssystemet i stort sett fungerar bra. Systemet har verksamt bidragit till att göra det möjligt att bygga ut den kommunala servicen i snabb takt i hela landet. har skillnaderna i skattesatser minskat. De förslag till ändringar som läggs fram i propositionen 197 3:44 innebär heller inga förändringar i den principiella uppbyggnaden av systemet. Det skall alltså även omfatta såväl borgerliga primärkommuner och landsting som församlingar. Kommuner och landsting blir liksom garanterade ett visst skatteunderlag per invånare. De indelas i klasser med olika hög garantinivå. Denna beräknas i förhållande till medelskattekraften i landet. Kommuner med högre skattekraft per invånare än medeltalet för riket påverkas i princip inte av systemet, eftersom bidragen i sin helhet bekostas av staten. Församlingarna skall enligt förslaget i propositionen i fortsättningen få skatteutjämningsbidrag enligt en schablonberäkning. I några avseenden fungerar emellertid det nuvarande systemet inte särskilt väl. Bidraget vid hög utdebitering och den s. k. reduceringsregeln kan således utan tvivel medverka till att i vissa lägen driva upp skattesatserna. Vi delar därför departementschefens uppfattning att dessa inslag i systemet bör tas bort. Det nuvarande systemet har också en tendens att missgynna kommuner med kontinuerlig befolkningsminskning. Genom att skatteunderlaget beräknas på antalet invånare minskar både det egna skatteunderlaget och underlaget för skatteutjämningsbidrag när befolkningsantalet sjunker. Eftersom utgifterna i stor utsträckning är bundna, kan inte dessa kommuner sänka sina kostnader i samma utsträckning. Den kompletteringsregel för avfolkningskommuner som föreslås i propositionen ger i det fallet ett rättvisare utslag. Den nuvarande uppdelningen av kommunerna i endast tre skattekraftsklasser ger upphov till vissa tröskelproblem. Skattekraftsgarantin kan således skilja sig ganska mycket även mellan näraliggande kommuner med i stort sett samma näringslivs- och befolkningsstruktur. Önskemålet måste här vara att få till stånd ett flexiblare system. Svårigheter kan dock finnas att skapa ett praktiskt fungerande system, som bygger på en helt individuell bedömning kommun för kommun. Den ökning av antalet skattekraftsklasser från tre till fem som föreslås i propositionen får betraktas som en lämplig avvägning mellan olika önskemål. Spännvidden mellan klasserna kan med denna ökning av antalet klasser halveras i förhållande till nuvarande förhållanden, och tröskelproblemen blir därigenom mindre. Vi kan också godta den fördelning av kommunerna och landstingen på de fem skattekraftsklasserna som föreslås i propositionen. Det utredningsarbete som ligger till grund för propositionen har bedrivits med utgångspunkt från att statens kostnader för skatteutjämningsbidragen i stort sett skall vara oförändrade jämfört med nuvarande förhållanden. I propositionen föreslås en viss uppräkning av det totala bidraget. Enligt vår uppfattning är det nödvändigt att ändringarna i själva regelsystemet kombineras med en ökad ekonomisk insats från statens sida. Eftersom den kommer kommunerna till godo, innebär en sådan åtgärd inga nya utgiftsåtaganden för den offentliga sektorn som helhet. Däremot omfördelas kostnadsansvaret mellan stat och kommun i viss mån i önskvärd riktning. En förstärkning av skatteutjämningssystemet är motiverad av bl. a. regionalpolitiska skäl. Regionalpolitiken måste, som vi framhållit i olika sammanhang, inriktas på att utveckla näringsliv och bebyggelse över hela landet. En utbyggnad av skatteutjämningssystemet okar kommunernas förutsättningar att fullfölja sina åligganden inom regionalpolitiken bl. a. beträffande bostadsförsörjningen, skolväsendet och den sociala servicen. anfört i sitt yttrande över skatteutjämningsrevisionens förslag har också skatteutjämningsbidragen trots de beloppsmässiga höjningarna fått en relativt sett minskad betydelse för kommunerna. Den starka utgiftsökningen för kommunerna och de därmed följande skattehöjningarna har sålunda fört med sig att skatteutjämningsbidragen inte motsvarar en lika stor del av kommunernas utgifter som . Ytterligare kostnadsökningar kan förutses för kommunerna den närmaste framtiden. Förhållandet är detsamma för landstingen. Fortsätter åtstramningen av den statliga bidragsgivningen till kommunerna kan detta bl. a. lätt leda till att kommunerna får svårigheter att hålla den överenskommelse som ingåtts om en begränsning av utdebiteringshöjningarna. Detta skulle få ogynnsamma fördelningspolitiska effekter och även påverka den regionala utvecklingen negativt. Det bör också erinras om att begäran 1969 om en översyn av skatteutjämningssystemet förenades med krav på att frågan om kostnadsfördelningen mellan stat och kommun skulle tas upp till prövning. Kommunernas ekonomiska situation utreds nu efter förnyade uttalanden av aven särskild utredning, kommunalekonomiska utredningen. Dess arbete kan väntas pågå , och det är därför redan på detta stadium nödvändigt att söka motverka den förskjutning till kommunernas nackdel som skett . Förstärkningen av skatteutjämningssystemet bör enligt vår uppfattning ske på så sätt att alla primärkommuner i landet tillförsäkras en skattekraft, som svarar mot medelskattekraften i riket som helhet. Kommunerna i den lägsta skattekraftsklassen, som omfattar huvuddelen av och , bör alltså tillförsäkras ett skatteunderlag som motsvarar av medelskattekraften. En motsvarande höjning i förhållande till förslaget i propositionen bör ske för övriga klasser. Skattekraftsgarantin skulle därmed bli 100, 105, 1 15, 125 resp. i de fem klasserna. Utjämningseffekten vid en motsvarande höjning för landstingen är ganska liten. För dessa bör därför de i propositionen föreslagna procentsatserna godtas. För församlingarna föreslås i propositionen att bidragen i fortsättningen schablonmässigt skall beräknas förhållanden med en viss årlig procentuell uppräkning. Detta förfarande motiveras med att förhållandet mellan kyrka och stat kan komma att ändras. Inte minst med hänsyn till att denna fråga nu skjutits bör enligt vår uppfattning samma regler tillämpas för församlingar som för primärkommuner och landsting. Församlingarna bör således tillförsäkras ett visst skatteunderlag på samma grunder som kommuner och landsting. Samma garantinivå bör tillämpas i de fem skattekraftsklasserna som för de borgerliga primärkommunerna. Församlingarnas fördelning på skattekraftsklasser bör likaså i princip följa samma geografiska gränser som kommer att fastställas för de borgerliga primärkommunerna. De av oss föreslagna ändringarna i skatteutjämningssystemet kan beräknas leda till en utgiftsökning för staten under /74 med sammanlagt ca 225 milj. kr. i förhållande till förslaget i propositionen. Härav skulle enligt vårt förslag ca 25 milj. kr. komma att tillfalla församlingarna. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att vid behandlingen av propositionen 1973:44 beslutar 1. att skattekraftsgarantin för borgerliga primärkommuner skall vara 100, 105, 115, 125 resp. i de fem föreslagna skattekraftsklasserna, 2. att skatteutjämningsbidraget för församlingar skall beräknas enligt samma grunder som för borgerliga primärkommuner, 3. att till Skatteutjämningsbidrag till kommunerna m. m. för /74 anvisa ett i förhållande till Kungl. Maj:ts förslag med . förhöjt förslagsanslag av 2 . . () i Skegrie () i Glömminge