mot · FW022015 · 1973-10-25 00:00:00 — av i m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:136 om förskoleverksamhetens utbyggnad och organisation. Proposition 1973:136 om förskoleverksamhetens utbyggnad och organisation föijer i stort sett förslag. Sålunda skall varje kommun ha skyldighet att inrätta förskola med plats för alla sexåringar. Dock skall det vara föräldrarna obetaget att sända sina barn dit eller ordna för dem på annat sätt. Av skilda anledningar kan man med tillfredsställelse hälsa reformen. För många föräldrar har det blivit ett problem att ge barnen tillsyn och meningsfull sysselsättning. Kyrkan och samfunden har därför sedan åtskilliga år bedrivit dylik förskoleverksamhet. Anledningen har därjämte varit att kyrkan känt ansvar för barnens kristna fostran under de år som är särskilt betydelsefulla för personlighetsutveckl ingen. deltog 56 507 barn i åldrarna i kyrkans barnverksamhet på vardagarna. Kyrkan har på grund av familjernas tilltagande bortovaro under veckosluten alltmera blivit hänvisad till att förlägga barnarbetet till veckodagarna. Kyrkans småbarnsskola drives 1/per gång och leds av examinerad förskollärare i enlighet med allmän förskolemetod. Kyrkans barntimma hålles per gång. Kyrkan har genom sin karaktär av folkkyrka en bred förankring i folket, vilket också kan förmärkas i det nu nämnda barnarbetet. Kyrkans förskoleverksamhet får ta emot barn från föräldrar med skiftande religiös åskådning. Statsrådet anger i propositionen att kyrkan i enlighet med församlingsstyrelselagen skall ha tillfälle att bedriva sin kristna verksamhet bland barn men utgår ifrån att kyrkans förskola inte kan betraktas som ett alternativ till kommunens utan som ett komplement och därför bör förläggas till annan tid och plats. Denna förmenta välvilja kommer emellertid att verka ödeläggande för kyrkans vardagsverksamhet för barn, eftersom det får anses uteslutet att engagera barnen under dubbel skoltid. Uttalandet i propositionen rimmar också illa med den tidigare uttalade friheten för föräldrar att avstå från kommunens förskola och ordna för barnen på annat sätt. Om alternativet inte får bli någon annan förskola eller småbarnsskola är barnen hänvisade till att stanna hemma, vilket måste uppfattas som ett i flera fall sämre alternativ än kyrkans förskola. Statsrådet menar sig med denna exklusiva prioritering av kommunens förskola slå vakt om barnens kontaktbehov med andra och värja dem mot segregationstendenser. Av vad ovan sagts om kyrkans breda rekryteringsbas torde farhågorna vara helt obefogade. Att i sammanhanget tala om segregationstendenser är att frammana associationer som inte i något avseende är relevanta. I andra jämförliga sammanhang, t. ex. i utredningen kyrka-stat, talar man i stället om pluralism. Ett bibehållande av kyrkans och andra samfunds förskolor som alternativ till kommunens är uttryck för pluralism och inte för segregation. I åtskilliga kommuner borde en samverkan kunna komma till stånd med den kyrkliga förskoleverksamheten. I kommuner där 15 å av barnen redan går i kyrkans förskola, medan många står på väntelista, borde det vara naturligt att kommunen som huvudman för förskolan beslutar att inrymma ett kyrkligt alternativ inom den allmänna förskolan. Självfallet skall föräldrar tillförsäkras rätten att sända sina bam till den typ av förskola som passar barnen och föräldrarna bäst. Att mena annorlunda innebär uppenbarligen ett avsteg från föräldrarätten sådan den kommer till uttryck i den av antagna UNESCO-resolutionen av mot diskriminering i undervisningen, där det bl. a. heter: Det är väsentligt att respektera föräldrars och målsmäns frihet, för det första att välja andra läroanstalter för sina barn än de som upprätthålls av de offentliga myndigheterna men som motsvarar de minimikrav för undervisning som må ha fastställts eller godkänts av vederbörande myndigheter och, för det andra, att på ett sätt som överensstämmer med formerna för landets rättstillämpning tillförsäkra barnen en religiös och moralisk uppfostran i enlighet med deras egen övertygelse. Med hänvisning till vad som anförts hemställes att måtte besluta 1. att och andra samfunds förskolor, vilka uppfyller de krav som ställs på den allmänna förskolan, även framgent skall betraktas som fullgott alternativ till den kommunala förskolan, 2. att kommun skall äga rätt att inrymma kyrkliga alternativ inom den kommunala förskolan. () i Agnäs