mot · FW022059 · 1973-10-30 00:00:00 — av herrar i och i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:143 angående godkännande av den europeiska överenskommelsen om internationell transport av farligt gods på väg, m. m. Ett stort antal transporter av farligt gods går genom bl. a. tätorter, ibland utan att föraren känner till vad han transporterar, utan att någon beredskap finns för den händelse olyckor inträffar och utan att någon vet vad som skall göras om något händer. 1 välte en fenollastad långtradare. Skadeverkningarna blev oerhörda. Liknande olyckor har inträffat i , dock ännu inte med samma omfattning som den danska. Dessa risker är omfattande och kräver effektiva motåtgärder. Transporterna måste göras säkrare. Man bör utnyttja de transportmedel som är säkrast. Om dessa frågor handlar propositionen 1973:143. Den europeiska överenskommelsen om internationell transport av farligt gods på väg, ADR, ingicks . Den trädde i kraft . tillkallades sakkunniga för att utreda frågor rörande befordran av farligt gods på väg. hade man nått så långt att man översatt överenskommelsen till svenska och föreslog att skulle biträda ADR. 1 propositionen 143 föreslår nu regeringen, uppenbarligen efter moget övervägande, att godkänner ADR. Härigenom blir kontrollen av farliga internationella vägtransporter bättre. Även vi anser att bör biträda överenskommelsen. Propositionen bör alltså bifallas i denna del. Propositionen berör även frågan om nationella vägtransporter av farligt gods. Departementschefen förbigår utredningens förslag om gemensamma bestämmelser för såväl landsvägs- som järnvägstransporter. Med föreliggande förslag kommer i vissa fall reglerna för transporter på järnväg att vara strängare än för landsvägstransport. Detta är otillfredsställande. Det sägs i propositionen att frågan om transport på väg bör lösas inom ramen för gällande produktkontrollagstiftning. Som påpekades från folkpartihåll vid riksdagsbehandlingen av lagen om hälso- och miljöfarliga varor blir tillsynsuppgifterna enligt denna lag uppsplittrade på en lång rad organ, centralt, regionalt och lokalt. Flertalet av dem saknar resurser att ens klara de primära uppgifter som den nya lagen lade på dem. Man kan befara att kontrollen av vägtransporter av farligt gods blir en andrahandsuppgift för dem. Säkerheten för nationella transporter blir sämre än för internationella. Någon samordning av regleringen för olika varuslag liksom för olika transportslag kommer genom föreliggande förslag knappast till stånd. Transport och annan hantering av farliga varor regleras genom föreskrifter i en rad olika författningar jämte tillämpningsföreskrifter och anvisningar. Även dessa innehåller märknings-, emballageoch hanteringsföreskrifter. Någon samordning mellan dessa förordningar och de nationella bestämmelserna i anslutning till ADR anges inte med någon klarhet i propositionen. När man vidare beaktar den omständigheten att farligt gods i allt större utsträckning blir föremål för kombinerade transporter med lastbil, tåg, båt och/eller flyg samt att därigenom den övriga hanteringen kommer att ske på olika platser, på olika sätt och under olika yttre omständigheter, förefaller en reglering som medför att godset i vissa moment faller under andra föreskrifter inte vara särskilt ändamålsenlig. Genom denna splittring kan man sålunda för vissa varor nödgas använda ett antal olika varningsmärken. Även beträffande t. ex. emballage uppställer olika författningar olika krav för en och samma vara. Det sägs vidare i propositionen att det finns regler och resurser som ger möjlighet att trygga transportsäkerheten för andra transportsätt än vägtrafik. Den bedömningen kan vi inte dela. Den kan möjligen accepteras om den avser en kvalitativ jämförelse med vägtrafiken men borde då ha lett fram till slutsatsen att kontrollen av vägtransporterna snabbt borde byggas upp på ett effektivt sätt. Det borde vidare vara självklart att införa sådana regler att transporterna utförs med hjälp av transportmedel som innebär mindre risk. Ytterligare ett skäl som anförs i propositionen gentemot en utveckling av likartade bestämmelser för olika transportmedel är att inte utan att öka den rådande mångfalden av bestämmelser ensidigt kan införa någon reglering. I stället sägs att i det internationella arbetet bör verka för en harmonisering. Skall man döma efter detta ärendes förhistoria torde detta bli en mycket långvarig process. Vi ser inga mer avgörande hinder mot att nationellt genomför en effektiv samordning av kontrollen av farliga transporter utan att avvakta en eventuell internationell utveckling. Även om detta skulle innebära ytterligare regler, kan det leda till förenklingar för berörda parter. Frågan om farliga vägtransporter har utretts . När regeringen nu skall göra något blir det knappt ens en halvmesyr. Vi nödgas därför föreslå att en utredning tillsätts med uppgift att framlägga förslag till en samordnad och effektiv reglering av transporter av farligt gods. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t begär utredning och förslag till effektiv reglering av trafik även inom landet med farligt gods. GOTAB 73 5353 S 1973