mot · FW021797 · 1973-04-10 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:32 med förslag till lag om ändring i , m. m. Jag ansluter mig till huvudprinciperna i förslaget om ändringar i m. m. att äktenskapet skall ses som en form av frivillig samlevnad mellan självständiga personer. Med utgångspunkt från detta bör samhället lämna sin legitimation så snart ett par människor önskar detta, likaväl som samhället måste bidra till att upplösa äktenskapet så snart parterna önskar detta. Frivilligheten innebär att samhället för sin del inte försvårar dessa procedurer mer än nödvändigt. Samhällets legitimation är i högsta grad önskvärd ur trygghetssynpunkt, främst för barnen. En nedgång i äktenskapsfrekvensen till förmån för sammanlevnad under äktenskapsliknande förhållande är därför mindre lyckad. Det är att hoppas att den nya kommer att bidra till en ökad äktenskapsfrekvens. I anledning av den kritik som riktats mot förslaget från vissa religiösa kretsar, vill jag framhålla att det är nödvändigt att skilja mellan samhällets skyldigheter och de förpliktelser som följer av en religiös akt. Samhället har å sin sida skyldighet att legalisera varje äktenskap, där inte lagliga hinder föreligger enligt särskilda bestämmelser. För trossamfundens del är det i första hand fråga om religiös handling välsignelse över äktenskapet. Detta resonemang skulle leda fram till ett förslag om obligatoriskt civiläktenskap där den religiösa akten helt särskiljes från den samhälleliga. Detta skulle å andra sidan förutsätta s. k. dubbelceremonier. För att undvika detta bör därför präster från och pastorer inom andra trossamfund få allmängiltig rätt att handlägga också den rättsliga sidan. Sådan rättighet föreligger i det nu framlagda förslaget från Kungl. Maj:t endast i begränsad utsträckning, eftersom en av kontrahenterna måste tillhöra samma samfund som vigselförrättaren. Statsrådet antyder en utveckling i den riktningen. Om de sakkunnigas förslag om registrering däremot kunnat genomföras hade denna fråga blivit löst . Föredragande statsrådet anmäler emellertid att han ämnar föreslå kommande kyrkomöte att präst inom skall få rätt att viga alla som så önskar och att vigselskyldigheten skall upphöra. Jag hälsar detta med tillfredsställelse. När det gäller övriga trossamfund är detta icke att betrakta som en kyrkolagsfråga, och en lagändring kan därmed genomföras . begränsning som gäller, att någon av de trolovade skall tillhöra det samfund inom vars ram vigsel sker bör enligt min mening upphöra. Inte heller den begränsning som riksdag förordade, nämligen att en av kontrahenterna bör tillhöra ett kristet samfund, bör gälla. Regeln borde för såväl som andra trossamfund i stället vara, att den person eller det samfund som erhållit Kungl. Majrts auktorisation också skall få viga envar som så önskar. bör i ett uttalande i vad det gäller annat trossamfund än ge detta till känna för Kungl. Maj:t som därefter kan framlägga lagförslaget i denna fråga. I fråga om äktenskapets upplösning ansluter jag mig till de framlagda förslagen utom på en punkt. Jag tror, liksom en rad remissinstanser, att det vore värdefullt med en kortare betänketid även för makar utan barn och som är ense om skilsmässa. I de allra flesta fall är givetvis en skilsmässa väl genomtänkt. Därtill kommer att själva domstolsproceduren mestadels tar . Man skall självfallet inte eftersträva onödiga hinder för vuxna människor i detta avseende. Emellertid kan det vara av värde med en viss kortare betänketid för att förhindra förhastade skilsmässor. Man kan inte heller helt bortse ifrån en av makarna framtvingad tvångsmässig enighet. Den betänketid som här bör komma i fråga kan givetvis diskuteras. För mig förefaller från det att gemensam ansökan om skilsmässa inlämnats till rätten eller den andre maken delgivits sådan ansökan vara en lämplig tid. Jag har svårt att tänka mig att en sådan tidsutdräkt kan vara besvärande i en så stor fråga som ett äktenskaps upplösning ändå innebär. Det kan dessutom vara av värde för att medling och äktenskapsrådgivning skall kunna ske. Föredragande statsrådet framhåller att familjerådgivning är överlägsen den obligatoriska medlingen. Jag delar den meningen. Tyvärr är familjerådgivningen, som också statsrådet framhåller, dåligt uppbyggd, och detta är anledningen till att statsrådet föreslår att medlingen kvarstår i frivillig form och med syfte att lämna råd och hjälp. Jag har ingenting att invända mot den föreslagna ändringen utom i vad gäller förordnandet av medlare. Enligt min mening bör det i varje kommun finnas minst två medlare, varav en såsom föredraganden själv framhåller - är förtrogen med den kristna uppfattningen kring äktenskap och familjeliv. Detta bör emellertid enligt min mening framgå av själva lagtexten. I större kommuner bör man se till att invandrarnas uppfattningar blir uppmärksammade. Det vore enligt min mening lämpligt om varje kommun lämnar förslag på medlare, som sedan utses av . Jag kan inte heller låta bli att hysa viss fruktan för att familjerådgivningen icke kommer att byggas ut i den takt som är önskvärd. därom föreligger ännu inte från socialutredningen. Utbyggnaden kommer också att bli beroende av kommunernas ekonomiska resurser. I det nuvarande kommunalekonomiska läget kan det bli avsevärda svårigheter på denna punkt. Ett uttalande av om den absoluta nödvändigheten av en snabb utbyggnad av familjerådgivningen är därför redan nu nödvändigt. Det förekommer åtskilliga familjerådgivningsbyråer som har församling, kyrkligt samfund eller ekumenisk förening till huvudman. En sådan är t. ex. , som emellertid också har andra uppgifter i avsevärd utsträckning. Enligt min mening är det viktigt att dessa frivilliga familjerådgivningsbyråer ges möjligheter bl. a. av ekonomisk art att byggas ut jämsidigt med de av samhället anordnade. Jag ser detta i ljuset av dels att den obligatoriska medlingen försvinner inom , dels som en valmöjlighet för människorna. För ekonomiskt bidrag bör emellertid vissa kvalitetskrav ställas. Vidare anser jag att val av familjerådgivningsbyrå eller medlare inte skall göras beroende av kommungränser. Det bör på den punkten räcka med en uppmaning i lagtexten, att var och en utsedd medlare bör lämna råd och hjälp till den som söker. Däremot bör naturligtvis skyldigheten att lämna sådant råd och hjälp finnas kvar för dem som bor inom kommunen så att ingen lämnas utanför denna möjlighet. Enär vissa av följande krav kräver lagändringar torde det få ankomma på vederbörande utskott att utarbeta erforderlig författningstext. Med anledning av vad som anförts föreslås att hos Kungl. 1. att annat trossamfund än bör erhålla rätt att viga envar som så önskar, 2. att en betänketid av införes även då makar är eniga om skilsmässa och saknar barn, 3. att minst två medlare utses i varje kommun av länsstyrelse på förslag av kommunfullmäktige, 4. att minst en av medlarna skall vara förtrogen med religiösa föreställningar om äktenskap och familj, 5. att envar kan söka den medlare de önskar dock att medlingsskyldighet föreligger inom kommunen, 6. att som sin mening uttalar att familjerådgivningsbyråerna bör byggas ut, samt ävenledes uttalar 7. att de frivilliga familjerådgivningsbyråerna ges ekonomiskt stöd till sin verksamhet under förutsättning att vissa kvalitativa krav uppfylles.