ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FW021498 · 1973-01-26 00:00:00 — av m. fl. om utnyttjande av turistanläggningar inom det allmänna stödområdet för konvalescentvård m. m. har ett flertal turistanläggningar visat mindre goda ekonomiska resultat. Kostnaderna har ökat, beläggningssäsongerna är för korta med hänsyn till höga investeringskostnader. Till svårigheterna för bl. a. fjällturistanläggningarna har dessutom de snöfattiga vintrarna bidragit på ett negativt sätt. För en mycket stor del av de människor som drabbats av olika sjukdomar erfordras längre eller kortare konvalescens eller eftervård. En förläggning av sådan vård till ordinarie sjukvårdsinrättningar medför minskat utrymme för övriga vårdsökande, längre väntetid för sådana samt höga vårdkostnader för de eftervårdade. av året står de tidigare nämnda turistanläggningarna oanvända med följande resultat: dåligt utnyttjade investeringar, dålig lönsamhet och ojämn sysselsättning för de anställda. En åtgärd som skulle göra det möjligt att kombinera outnyttjade turistanläggningar, ej sysselsatt personal och möjlighet till konvalescentoch eftervård för sjuka människor vore att under lågsäsong utnyttja lämpliga turistanläggningar för sådan vård. Särskilt inom stödområdet finns lämpliga anläggningar där en sådan anordning skulle bidra till ökade sysselsättningsmöjligheter framför allt för ortsbunden kontinuerlig arbetskraft. Sjukvårdsfrågan är i stor utsträckning en angelägenhet för såväl landsting som kommun, men med hänsyn till möjligheter för en samordning av verksamheten och på grund av de relativt stora åtaganden staten gått in med i olika turistprojekt och med hänsyn till de rätt betydande ekonomiska förluster av allmänna medel vid konkurser och betalningsinställelser för turistanläggningar som inträffat anser vi att de statliga myndigheterna bör ta det samordnande initiativet i denna fråga. Med hänvisning till vad i motionen anförts hemställs att beslutar att i skrivelse till Kungl. begära att en utredning av möjligheterna att utnyttja lämpliga turistanläggningar inom stödområdet under lågsäsong för konvalescentvård och eftervård av sjuka människor vidtas samt att Kungl. Maj:t med ledning av utredningsresultatet måtte framlägga förslag för sådan vård. () PER () i Agnäs i Gäddvik
mot · FW021499 · 1973-01-01 00:00:00 — av m. fl. om utbyggnad av konsumentkommittéema. Beslutet om inrättandet av ett konsumentverk föregicks inte bara av en omfattande utredning och remissbehandling utan också av försöksverksamhet med lokala konsumentkommittéer. Denna försöksverksamhet visade att man nått ut till de konsumenter som bäst behöver råd och hjälp. Behovet av verksamheten styrktes av följande: O Medan man första verksamhetsåret hade 250 ärenden till behandling, steg antalet under fjärde verksamhetsårets första hälft till inte mindre än 1 700 ärenden av den mest skiftande karaktär. I rapporten från den lokala verksamheten påpekas att en fördel med kommittéerna var deras möjligheter att arbeta fritt utan låsta arbetsformer. O Man hade nått de grupper av låginkomsttagare och andra, som inte hittat rätt till traditionell konsumentupplysning. 0 Man kunde suga upp och vidarebefordra synpunkter från konsumenter, synpunkter som annars inte når producenter och ansvariga. Kommittéerna hade en lokal anknytning, vilket gjorde att de lätt kunde ta itu med lokala problem. De hade förankring hos allmänheten via lokala representanter för de organisationer som ingick i verksamheten. En glädjande erfarenhet av försöksverksamheten var att konsumenten 1 de flesta fall fick rättelse och att verksamheten i andra fall resulterade i produktförbättringar. Ofta talas om att samhällets insatser skall stödja ekonomiskt sämst ställda grupper. Detta är ett exempel där man lyckats. Trots värdefulla erfarenheter av nämnda försöksverksamhet ledde det inte tili något konkret förslag från departementet i propositionen med förslag till riktlinjer för organisation av samhällets konsumentpolitik. Med hänvisning till kommunernas ekonomiska läge avfärdades frågan om den lokala verksamheten med ett långsökt resonemang. Man menade att det var oklart om vilken ställning och vilka uppgifter en konsumentnämnd skulle få gentemot övriga kommunala organ, om vilka partskonflikter man kunde hamna i samt att organisationen av sådan verksamhet var en angelägenhet enbart för kommunerna. Men visar det sig att det endast är någon enstaka kommun som visat intresse för lokal konsumentverksamhet. Vill man stärka konsumenternas ställning och ge dem bättre förut sättningar att göra förnuftiga inköp är det just kring insatserna på det lokala planet som konsumentpolitiken bör byggas upp. Därför är det angeläget att lokal verksamhet kommer till stånd. Många konsumentproblem är också av sådan art att de både kan och bör lösas lokalt och inte centralt. Utan en lokal förankring riskerar att enbart bli en byråkratisk, isolerad administrativ enhet. Med stöd av det anförda föreslås att hos regeringen hemställer 1. om initiativ i syfte att kommunerna delges rekommendation att medverka till bildandet av lokala fristående konsumentkommittéer, 2. att frågan om omfattningen och formerna för erhållandet av statligt stöd för denna verksamhet upptas till skyndsam utredning. PER (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)
mot · FW02150 · 1973-01-16 00:00:00 — om höjning av den nedre åldersgränsen för vapen- och stridsövningar. Den allmänna värnpliktsåldern är fastställd till . Till den frivilliga försvarsorganisationen hemvärnet får ungdomar inte antas förrän det år de fyller och under förutsättning att de genomgått viss grundläggande utbildning i hemvärnsskola, i vilken utbildning stridsutbildning tidigast får förekomma. För tillträde till hemvärnssoldatskola krävs genomgången tvåårig hemvärnsrekrytskola, till vilken vederbörande inte får rekryteras förrän det år han fyller . Kostnadsfria praktikantläger för skolungdom arrangeras inom de olika vapenslagen sommar och vinter i avsikt att informera om och rekrytera till militäryrket. I sådana praktikantläger förekommer stridsutbildning. 1970 av undertecknad och av undertecknade och har begärts att åldersgränsen för regelrätta vapenoch stridsövningar skall fastställas till . gav 1972 i skrivelse till Kungl. Maj:t till känna sin mening att åldersgränsen för att få delta i praktikanttjänstgöring där stridsutbildning förekommer skall höjas fr. o. m. 1973 så att vederbörande skall fylla minst det år tjänstgöringen börjar. Pojkar får därmed rätt att delta i stridsutbildningen vid praktikantläger. Utskottet anförde vidare i anslutning till motion 1972:962 att det behövs en åldersgräns före vilken stridsutbildning inte skall äga rum och anförde att värnpliktsåldern inträder enligt huvudregeln vid men inskrivning som värnpliktig kan ske redan det år vederbörande fyller . Utskottet menade att det var naturligt att åldersgränsen för stridsutbildning inom hemvärnet och inom organisation för frivilligt försvar bör knyta an till den lägsta ålder vid vilken inskrivning som värnpliktig kan ske, dvs. det år vederbörande fyller . 15-årig hemvärnssoldat delta i stridsutbildning. Någon statistik enbart på 16-åringar finns ej, men av de 19701971 62 120 inskrivna värnpliktiga utgjorde 16- och 17-åringarna 820 st. Därav utgjorde 16-åringarna enligt uppgift en mycket liten del. I vår allmänna rättsuppfattning vänder vi oss mot barnsoldater. Detta framgår bl. a. i den av fastställda allmänna värnpliktsåldern . Det återspeglas också värnpliktskommittés betänkande, som beträffande stridsutbildning säger: Hemvärnsungdomar bör ej placeras i stridande befattning i hemvärnsförband. De bör i stället i krig användas som ordonnanser e. d. Tidigast det år ungdomarna fyller bör de få teckna kontrakt som hemvärnsmän under förutsättning att de genomgått viss grundläggande utbildning inom ungdomsutbildningen. I konsekvens med vår allmänna rättsuppfattning och med den av fastställda mognadsåldern för allmän värnplikt bör åldersgränsen för stridsutbildning följa en generell regel och inte variera mellan olika grupper eller baseras på ett eventuellt behov hos en mycket liten grupp ungdomar. Principen om en fastlagd åldersgräns före vilken stridsutbildning inte får ske bör följa den av fastlagda värnpliktsåldern. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställer vi att hos Kungl. Maj:t anhåller att åldersgränsen för regelrätta vapen- och stridsövningar generellt fastställs till .
mot · FW021501 · 1973-01-26 00:00:00 — av i Åkersberg» om höjt administrationsbidrag till Det är ett ofta förbisett faktum att de kommuner, som är mest underförsörjda med arbetstillfällen, ligger i yttre förortsområdet i . I vissa kommuner där har nära % av de yrkesverksamma sitt arbete utanför kommunen. En konsekvens härav är långa restider till och från arbetet, ofta eller mer. Den snabba omstruktureringen av regionen har inte omfattat arbetsplatslokaliseringen, mycket beroende på att inget organ har tillräckliga resurser att ta itu med denna regionalpolitisk! mycket angelägna fråga. skulle med förstärkta resurser kunna bli ett värdefullt instrument för en aktivare lokaliseringspolitik, som syftar till att stimulera företag att förlägga sin verksamhet till de i arbetsplatshänseende kraftigt underförsörjda förortskommunerna. Härigenom skulle också en väsentlig avlastning av pendeltrafiken kunna åstadkommas, dels genom minskat resande över huvud taget, dels genom motpendling, dvs. resande i lågbelastningsriktning under rusningstid. Ytterligare fördelar skulle kunna nås med en jämnare arbetsplatsfördelning inom regionen. För en successiv utökning av företagareföreningens verksamhet inom länets tätortsdel bör det statliga administrationsbidraget höjas med . för /74. består inte bara av storstadsområdet utan också av betydande glesbygdsområden i norra och samt i skärgården. Där har företagareföreningen mycket betydelsefulla arbetsuppgifter, som föranleder en rad specialåtgärder syftande till utveckling av befintliga företag, till utlokalisering av företag från länets storstadsdel och till nyetableringar. För att genomföra ett dussintal nya, angelägna projekt av allmänt sysselsättningsskapande karaktär i länets glesbygdsområden skulle en anslagshöjning med totalt . För /74 bör det statliga administrationsbidraget höjas med . för de särskilda instanserna i glesbygdsområdet. I andra län har företagareföreningarna relativt sett helt andra resurser än i , där det finns ca 15 000 industri- och hantverksföretag eller omkring dubbelt så många som i något annat län. Trots detta är det statliga administrationsbidraget till , . /73, ett av de absolut sett lägsta i landet. Endast föreningarna i och har lägre anslag. Omräknat till administrationsbidrag per företag inom industri, hantverk och service ligger särklassigt lägst med ca . per företag och år mot ca . i medeltal för alla företagareföreningar. Om landstingsbidragen räknas in blir siffrorna . Vid en höjning av det statliga administrationsbidraget med . skulle bidraget per företag och år bli ca , dvs. fortfarande lägst av alla län i landet. Med hänvisning till det anförda föreslås att till Bidrag till företagareföreningar m. : Administrationskostnader för /74 anvisar ett reservationsanslag av . avser bidragsförhöjning till .
mot · FW021502 · 1973-01-01 00:00:00 — om märkning av giftiga eller hälsovådliga växter. Många växter har delar som är giftiga eller på annat sätt hälsovådliga. Det gäller även krukväxter som säljs i handelsträdgårdar och i blomsteraffärer. Risker förekommer för förgiftningar speciellt när det gäller barn. Bär och frukter kan vara inbjudande att smaka på. Några dödsfall lär inte ha inträffat men däremot fall av mer eller mindre allvarliga förgiftningar. Andra växter kan ge upphov till eksem, hudbesvär eller andra allergiska symtom. Någon verkligt effektiv upplysning till konsumenterna om olika växters hälsovådliga egenskaper förekommer knappast. Blomsterhandlarna får ofta förfrågningar från sina kunder om en växts eventuella giftighet och kan i regel informera åtminstone om svenska växter. Men åtskilliga importeras och där kan kunskapen vara begränsad. Uppgifter om de vanliga växterna finns naturligtvis tillgängliga i handböcker av olika slag. Dessutom utges skötselråd där uppgifter om bl. a. giftighet kan lämnas. Vidare verkar bl. Svenska blomsterfrämjandet och andra organisationer för information. kontrollerar alla importerade växter från sundhetssynpunkt men gör inga egna undersökningar om växternas eventuella hälsoeffekter. På samma sätt som i många andra konsumentärenden gäller att den som ger sig tid att kontrollera och ställa frågor kan skaffa sig upplysningar, men alla gör inte det. En mer heltäckande information bör därför komma till stånd. Praktiskt kan den utformas så att krukväxter med giftiga eller med andra hälsovådliga egenskaper förses med en enklare markering på krukan. Detta bör kunna ombesörjas av odlare och importörer. bör få i uppdrag att utreda behov och omfattning av en sådan märkning och överväga om särskilda föreskrifter bör fastställas. Det är att föredra om sådana ej behöver införas utan att överenskommelser inom berörda branscher kan fattas om sådan förbättrad information. Med hänvisning till det anförda hemställer jag att hos Kungl. begär att måtte få i uppdrag att utreda behovet av märkning av krukväxter som kan ge upphov till förgiftning eller på annat sätt kan vara hälsovådliga.
mot · FW021503 · 1973-01-26 00:00:00 — av herrar i och angående konsumentskydd vid bilreparationer. Det finns ca 2,5 milj. bilar i vårt land, varav är personbilar. Ur konsumentsynpunkt har det växande antalet bilar både negativa och positiva sidor. Till de negativa hör bl. a. återverkningarna på stadsmiljön och en alltför stor anpassning till bilismen av kommunikationer och service. har bilen givit många människor ökade möjligheter att utnyttja sin fritid. För de flesta konsumenter kan ett bilinnehav vara förenat med betydande ekonomiska uppoffringar. Det finns därför anledning att i konsumentpolitiska sammanhang noga observera frågor som sammanhänger med bilköp och bilinnehav. har det vid upprepade tillfällen kommit rapporter om otillfredsställande förhållanden inom bilreparationsbranschen. Både 1969 och 1970 genomförde , som visade på att slarv och bristfälliga reparationer kunde förekomma på många håll. För sedan presenterade tidningen en uppföljning av sina tidigare undersökningar, som tyder på att det inte skett några väsentliga förbättringar. Den aktuella testen har avsett tio verkstäder, till vilka bilar med olika typer av fel inlämnats. Före inlämnandet har bilarna testats av Motormännens riksförbunds tekniska anstalt och felen registrerats. Motsvarande procedur har bilarna genomgått efter reparationerna. Därvid framkom att endast 30 av 78 registrerade anmärkningar, dvs. minde än hälften, blivit föremål för åtgärd. I vissa fall rörde det sig om för trafiksäkerheten väsentliga fel. Även om metoderna i undersökningar av det här slaget självfallet kan diskuteras är resultaten som framkommit vid det nu aktuella testet och andra test allvarliga ur konsument- och trafiksäkerhetssynpunkt. Konsumenten får inte bara betala för tjänster som inte utförts, utan utsätts också för risker till liv och lem. I det särskilda bilbetänkande som lades fram av konsumentutredningen föreslogs en rad åtgärder på både kort och lång sikt, för att komma till rätta med bilreparationsproblem, bl. a. särskilda serviceråd och bättre kontroll av bilreparationsverkstäder. I det senare avseendet fordrades, förklarade statsrådet i prop. 1972: 33, ytterligare överväganden innan åtgärder kunde vidtas. Tiden bör nu vara inne att handla i denna viktiga konsument- och trafiksäkerhetsfråga. Med hänvisning till det anförda hemställer jag att hos Kungl. Maj:t anhåller om att förslag föreläggs på grundval av konsumentutredningens bilbetänkande i vad avser konsumentskydd i samband med bilreparationsverksamhet.
mot · FW021505 · 1973-01-24 00:00:00 — av i m. fl. om vidgad representation frän på de statliga bolagens stämmor. I samband med bildandet av det statliga förvaltningsbolaget skapades möjligheter till insyn i den statliga företagsgruppen från sida i delvis nya former. Möjligheter har sålunda öppnats för att utse 18 ledamöter att delta i förvaltningsbolagets stämma. Riksdagsledamöterna har också rätt att begära uppgifter om koncernen på stämman. Därtill kommer att riksgäldsfullmäktige å vägnar skall utse två av förvaltningsbolagets fem revisorer. I några statliga företag har det redan tidigare funnits möjlighet för riksdagsledamöter att delta i revisionen. Detta gäller Vin- och spritcentralen, Systembolaget, Tobaksbolaget och Centrala restaurangbolaget. Dessutom har regeringen regelbundet utsett riksdagsledamöter som styrelseledamöter i vissa företag. Den möjlighet som öppnats för representanter för att få delta i Statsföretags stämma är enligt vår mening av stort värde för den medborgerliga insynen i den statliga företagsamheten. Systemet innebär att få information av mera allmän karaktär men även i ärenden av intern natur. Systemet med möjlighet för riksdagsmän att delta i Statsföretags stämma har prövats , och erfarenheten talar för att det bör fortsätta. Det finns enligt vår mening heller ingen rimlig anledning att inte utsträcka systemet till att omfatta samtliga statliga företag. I första hand bör de bolag, som står utanför Statsföretagkoncernen och inte är bland de ovan nämnda fiskala bolagen, komma i fråga. I denna grupp ingår bl. a. , , och Tipstjänst. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om utredning och förslag syftande till en utvidgning av systemet med representation från vid de statliga bolagens stämmor i enlighet med vad som i motionen anförts.
mot · FW021508 · 1973-01-26 00:00:00 — av herrar och i om statliga bidrag för att stimulera företagens nyinvesteringar. Ett viktigt inslag i näringspolitiken bör vara att stimulera företagen till nyinvesteringar och konsolidering. Samhället har också redan flera olika medel till sitt förfogande när det gäller att uppnå detta syfte. Dit kan exempelvis räknas lagervärderings- och avskrivningsreglerna, systemet med investeringsfonder och det under vissa perioder tillämpade extra avdraget på maskininvesteringar. För att ett företag skall kunna utnyttja de förmåner som samhället på detta sätt erbjuder fordras emellertid att det kan uppvisa ett överskott på driften som svarar mot avdraget. Det innebär att förmånerna bara kan utnyttjas av företag med relativt god lönsamhet. och sådana som tillfälligt inte kan uppvisa något överskott har därmed mycket begränsade möjligheter att få del av dessa stödformer även när den tilltänkta investeringen är mycket räntabel. Flertalet mindre företag är också helt utestängda från de förmåner som är reserverade för aktiebolagen, t. ex. möjligheterna att avsätta till investeringsfonder. Detta förhållande gör det enligt vår mening angeläget att införa något system som bygger på bidragsprincipen i stället för på avdragsprincipen som komplement till de angivna stödformerna. Det anslag som statsmakterna efter närmare utredning bör ställa till förfogande bör i första hand reserveras för mindre och medelstora företag. Bidragsprövningen bör kunna ske efter i stort sett samma principer som redan tillämpas inom företagarföreningarna beträffande lån. Erfarenheterna från de tidigare kreditrestriktionerna visar med all tydlighet att det i första hand är de mindre och medelstora företagen som får sitta emellan i tider av kreditknapphet. Likaså har de åtgärder som vidtagits på det näringspolitiska området bara i begränsad utsträckning kommit de mindre företagen till del. Dessa förhållanden gör det enligt vår mening alltmer nödvändigt att försöka prioritera en viss mängd kapital för dessa typer av företag om det skall gå att trygga en jämn investeringsutveckling. Ett bidragssystem av den här föreslagna typen kan betraktas som ett led i en sådan prioritering. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos Kungl. Maj:t anhåller om utredning och för slag till ett system med investeringsbidrag i enlighet med vad som anförts i motionen. () . ()
mot · FW02151 · 1973-01-16 00:00:00 — om vidgad rätt till sjukpenning vid barnsbörd. Bestämmelserna om sjukpenning i samband med barnsbörd ges i 3 kap. 13 § lagen om allmän försäkring. Enligt första stycket nämnda paragraf utgår under vissa närmare angivna förutsättningar för placering i sjukpenningklass tilläggssjukpenning till kvinnlig försäkrad som i anledning av barnsbörd avhåller sig från förvärvsarbete. Sjukpenning utgår enligt andra stycket tidigast från och med den sextionde dagen före beräknad tidpunkt för nedkomsten och senast från och med förlossningsdagen. Den utgår vidare endast för dag då kvinnan avhåller sig från förvärvsarbete och längst till etthundraåttionde dagen efter förlossningsdagen eller efter den tidigare dag då sjukpenningen började utgå. Rätten till fortsatt sjukpenning upphör om kvinnan utför förvärvsarbete , varvid dock ej medräknas dag då barnet åtnjuter sjukhusvård. Återgivna regler innebär att om barnet efter förlossningen kvarstannar för vård på sjukhuset och modern förvärvsarbetar, utgår sjukpenning ändå senast från och med förlossningsdagen och senast till etthundraåttionde dagen efter förlossningsdagen. Någon förskjutning av den tid under vilken sjukpenning utgår kan enligt gällande lagbestämmelser inte ifrågakomma. Detta förhållande kan inte betraktas som tillfredsställande exempelvis i fall av för tidig födsel. Härvid förekommer ofta att barnet får kvarstanna på sjukhuset för kuvösvård . Om den nyblivna modern under sådana förhållanden återgår till sitt arbete då hon inte på något sätt handhar vården av barnet måste betraktas som ganska naturligt. Det bör därför te sig naturligt att lagtexten ändras så att sjukpenning utgår från och med den dag då barnet överlämnas i moderns vård, givetvis under förutsättning att modern avhåller sig från arbete, och fram till den tidpunkt då sjukpenning utbetalats från . Ett för tidigt fött barn är oftast i större behov av eftervård av modern än normalfödda barn. Därför bör tilläggssjukpenning i sådana fall kunna utgå för tid efter etthundraåttionde dagen efter förlossningsdagen. Åberopande det ovan anförda hemställs att i skrivelse till Kungl. Maj:t hemställer om sådan ändring i lagen om allmän försäkring att tilläggssjukpenning till kvinnlig försäkrad i fall av för tidig födsel enligt vad ovan anförts kan utgå efter etthundraåttionde dagen efter förlossningsdagen.