ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FW022 · 1973-01-11 00:00:00 — om intagande i protokoll av visst skriftligt material. Vid föregående års riksdag motionerade vi om intagande av visst skriftligt material i protokoll (1972:73). Utskottet fann sig böra avvakta med sakbehandling av motionen till den behandling av förslag till ny författning, som var att vänta 1973 (KU 1972:33). Med anledning härav återkommer vi nu med vårt förslag. Det kan tillfogas, att talare uttryckt önskemål om att få visst icke uppläst material intaget i protokollet. protokoll har bl. a. funktionen att informera allmänheten om verksamhet. Det är givetvis väsentligt att ståndpunkter och motiv för ståndpunkterna i olika ärenden framgår av protokollen. Det kan i särskilda fall finnas behov av att ett visst faktamaterial, som har anknytning till ett ärendes avgörande och vars resultat talaren endast önskar sammanfatta, får i sin helhet intagas i protokoll. Av detta skäl föreslås i denna motion att riksdagsledamot skall ha möjlighet att få visst material intaget i protokoll utan att det framföres muntligen i kammaren. Detta förfarande tillämpas bl. a. i . Om ledamot, senast dagen innan den då den aktuella överläggningen skall ske, hos talmannen anmäler att han har för avsikt att anhålla att visst material skall intagas i protokollet utan att det framföres muntligen och under förutsättning att detta material senast vid överläggningens början finns tillgängligt för kammarens ledamöter (i stencilerat skick eller liknande), skall talmannen äga rätt att medge att det intages i protokollet utan att muntligen framföras. Talmannens diskretionära befogenhet i detta avseende motiveras av en önskan att undvika att material som icke har anknytning till överläggningsämnet intages i protokollet. En förändring av detta slag bör också kunna bidra till att något nedbringa tiden för kammarens plena. Ett bifall till motionen kräver en ändring av riksdagsstadgans § 41. Det bör ankomma på att utarbeta text till en sådan förändring av riksdagsstadgan. Med anledning av vad som ovan anförts hemställer vi att beslutar ändra riksdagsstadgan så att möjlighet öppnas att i protokoll intaga visst material utan att detta framföres muntligen i kammaren. () () 1* 1973.
mot · FW0220 · 1973-01-11 00:00:00 — angående principbeslutet om en procent av bruttonationalprodukten till u-landsbistånd. En enhällig riksdag beslöt att det totala statliga biståndet till utvecklingsländerna skulle uppgå till av bruttonationalprodukten /75. För att nå målet förutsattes självklart att den årliga ökningen skulle följa en realistisk stegringstakt. Så har emellertid ej skett. Trots ständiga påpekanden från oppositionen har regeringen nöjt sig med en årlig 25-procentig förhöjning. Så även för kommande budgetår. Uppenbarligen kan enprocentsmålet inte nås med denna blygsamma stegringstakt under de återstående budgetåren. lät såväl finansministern som LO-ordföranden förstå att de ansåg det tveksamt huruvida målsättningen skulle kunna infrias. Det är beklagligt om regeringen nu är beredd att svika sina löften till medan man är beredd att föreslå kostnadskrävande reformer på andra områden. Betydande folkgrupper i vårt land har genom sina organisationer krävt att inte måtte svika uttalade löften om u-landsbistånd. Så sent som höst riktade för svenska sektion med representation från samtliga stift, biskopsmöte och centrala kyrkliga institutioner en anmaning i samma syfte. Liknande krav har rests från frikyrkorna och från det ekumeniska mötet i . När regeringen framförde förslaget om en planering av u-landsbiståndet fram till /75 bidrog förslaget i avsevärd grad till en allmän uppslutning från alla partier kring biståndspolitiken. Att nu frångå den bärande tanken i planeringen är att svika stora gruppers förväntningar. Att vårt eget statsfinansiella läge på grund av den förda politiken inger bekymmer är uppenbart för alla. tvingas vi emellertid konstatera att en rad fortfarande befinner sig i veritabla katastroflägen och är för sin existens beroende av kontinuerlig hjälp utifrån. Finansministern räknar /73 med en ökning av bruttonationalprodukten på . Även om bedömningen kan vara optimistisk bör i vart fall en del av ökningen kunna tagas i anspråk för att infria våra utfästelser till de fattiga folken i enlighet med tidigare beslut. Med hänvisning till ovanstående hemställes att som sin mening måtte uttala att principbeslutet om en procent av bruttonationalprodukten till u-landsbistånd /75 skall fullföljas.
mot · FW02200 · 1973-01-17 00:00:00 — angående rationaliseringsstödet inom jordbruket. Man kan med rätta ifrågasätta om inte jordbrukspolitiska beslut angående den s. k. strukturrationaliseringen nu medfört att vi nått den punkt där en översyn av rationaliseringsbestämmelserna ter sig nödvändig. Konsekvenserna i form av utglesning på landsbygden, sämre service i olika former och en fattigare bygd med ensidigt näringsliv börjar nu på att göra sig gällande. Ett land som i sin helhet vill leva vidare kan inte bara bestå av industrialiserade tätorter. Vetenskapsmän har visat vart vi är på väg, och är tid för rannsakan och begrundan. När som skett familjejordbruk på 4050 ha åker med god bebyggelse betraktas som rationaliseringsobjekt, tycker man att det gått för långt. Lämpliga animalieproducerande familjejordbruk, gärna i förening med skogsbruk för utjämning av säsongvariationer, synes vara det bästa och billigaste sättet att tillhandahålla konsumenterna livsmedel till rimliga priser. Erfarenheterna visar att denna slutsats är riktig. Med hänsyn till att det svenska lantbruket är mycket konkurrenskraftigt i förhållande till EEC:s och med hänsyn till att medelarealen åker är betydligt större i än i de flesta europeiska länder samt till att lantbruksbefolkningens andel av den totala befolkningen bara är cirka en tredjedel mot i , finns det starka skäl för att skynda långsamt med' nedläggningen av vårt lantbruk. I är andelen sysselsatta inom lantbruket medan man inom EEC har . Enligt Mansholt-planen skall andelen där nedbringas till . Den livsmedelsberedskap på som fastlagts får inte ytterligare sänkas, och talet om att vi kunde ligga på ett lägre procenttal måste avfärdas som orealistiskt. Det talas ju ibland på högsta ort om att vi står vid randen av ett tredje världskrig och instämmer man i att sådana situationer kan uppstå, måste man väl även slå fast behovet av en inhemsk försörjning, eftersom världsmarknadspriserna inte gäller om vi vore nödgade att köpa livsmedel i högre grad utifrån. Jordbruket har visserligen tillfälliga överskott av fodersäd, som fått gå ut på världsmarknaden. Det är då främst det starkt minskade mjölkkoantalet och avhästningen som friställt arealer för dylik odling. Det synes dock föga meningsfullt att plantera åker med skog som kanske aldrig kommer att skördas världssvälten kommer . Inte heller en jordbank kan anses lockande. I stället bör man överväga om inte en utbyggd animalieproduktion, baserad på vår fodervolym och på export, i realiteten skulle ge större avkastning än nuvarande utvecklingstendenser inom närings- och sysselsättningspolitiken. Från dessa utgångspunkter finns det skäl att bromsa utvecklingen och medverka till att en bättre balans uppnås beträffande den pågående avfolkningen. Vi riskerar annars att göra oss urarva på det väsentliga inslag i näringslivet som basnäringen lantbruket innebär för landet. Med stöd av vad som här anförts hemställes att hos Kungl. Maj:t anhåller om översyn av de regler som gäller för rationaliseringsstödet i syfte att inrikta detsamma efter principen om ett successivt uppbyggande av mindre enheter till större.
mot · FW02203 · 1973-01-17 00:00:00 — av om registrering av katter. Det ankommer på hälsovårdsnämnderna att omhändertaga s. k. herrelösa katter. 1 praktiken är det ofta närmast omöjligt att avgöra om en påträffad och infångad katt verkligen är herrelös i ordets egentliga mening. I 23 § i lagen av om rätt till jakt göres ett slags definition, som dock ej kan anses vara tillfredsställande. Det framstår som angeläget att regler införs, som gör det möjligt eventuellt obligatoriskt för en djurägare att hos myndighet registrera en katt på samma sätt som en hund. Hälsovårdsnämndernas arbete skulle därigenom förenklas och djurägaren å sin sida skulle kunna känna trygghet mot risken för att hans katt avlivas på grund av osäkerhet om djuret är att betrakta som herrelöst eller ej. Ägarna skulle dessutom få en betryggande garanti för att djuren inte kommer att utsättas för plågsam vivisektion eller annan experimentverksamhet. Det synes lämpligt att myndighet inom hälsovårdstätort ges möjlighet att företa smärtfri öronmärkning av katt och i samband därmed registrera djuret. För att täcka kostnaderna borde kommunen få uttaga en rimlig avgift eller skatt. Jag hemställer med åberopande av det anförda att beslutar ge Kungl. det i motionen anförda till känna.
mot · FW02204 · 1973-01-18 00:00:00 — av m. fl. om utökning av antalet ledamöter i styrelsen för , m. m. ersattes livsmedelsstadga med en livsmedelslag, som skulle möjliggöra en större trygghet för konsumenterna i fråga om bl. a. livsmedlens beskaffenhet. I den nya lagen skärptes kraven på den hygieniska kvaliteten hos de saluhållna livsmedlen. Vidare meddelades föreskrifter i syfte att genom bättre information om varorna öka konsumenternas möjligheter att välja bra livsmedel. inrättades en ny central myndighet, , med uppgift att leda och samordna det livsmedelshygieniska arbetet samt övervaka att den nya livsmedelslagen efterföljs. står under ledning av en styrelse på nio ledamöter. Den består av verkschefen och representanter för handeln, industrin, jordbruksnäringen. arbetstagarna, konsumenterna och myndigheter med anknytning till livsmedelsfrågor. Lagstiftningen på detta område är, som framgår ovan, till för att skydda konsumenterna. De renodlade konsumentintressena i styrelsen representeras emellertid av endast en ledamot. Övriga ledamöter har självfallet också till uppgift att svara för att konsumentintresset blir tillgodosett i enlighet med vad lagen föreskriver. Men de har vissa partsintressen att bevaka. Det finns därför skäl som talar för att konsumentintressena i styrelsen förstärks. Enligt vår mening skulle styrelsen kunna utökas till elva personer utan att det behöver ha någon menlig inverkan på dess möjligheter till effektivt arbete. Antalet representanter för konsumentsidan skulle därmed kunna ökas från en till tre. I enlighet med riksdagsbeslut ankommer det på Kungl. Maj:t att närmare besluta i denna fråga. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om dels att styrelsen för skall bestå av elva ledamöter, dels att de renodlade konsumentintressena i styrelsen representeras av tre ledamöter. () () () () ()
mot · FW02206 · 1973-01-18 00:00:00 — av i Agnäs m. fl. om åtgärder för att skapa en jordreserv. Minskningen av den odlade jordarealen i sker snabbt. Över största delen av landet går utvecklingen likartat och jordbruket läggs ned. Det innebär att kulturbygden mångenstädes möter sin undergång. Landskapet förvandlas till oigenkännlighet, buskar och ris tar överhanden och skogen planteras eller vandrar in genom självsådd. Det är stundom skrämmande att färdas i trakter som för sedan var präglade av den hävdade jorden och dess bruk. Stora skönhetsvärden går till spillo. Det allvarligaste är dock att hävdad mark i sådan utsträckning tages bort från odling. Det kan innebära risker för vårt lands försörjning i händelse av kriser såsom krig och avspärrning, eftersom det tar innan den nedlagda arealen blir produktiv. Ökad odling, ytterligare produktion kan bli önskvärd men uppodlingen blir kostsam och besvärlig. Situationen visar också att människor ånyo kan tänka sig att återvända till landsbygd och jordbruk, och det torde vara visst att trenden håller i sig och att vi måste räkna med behovet av större arealer åkerjord. Genom att hålla en viss del av jorden öppen och fri från skog kunde en jordreserv skapas färdig för snabb uppodling och tillgänglig för spannmåls- och foderavkastning. Särskilt i de nordligaste landsändarna med deras risk för isolering i händelse av en avspärrning är det viktigt att inte den för försörjningen nödvändiga åkerarealen helt sätts ur bruk. finns det trakter, där så många jordbruk nedlagts att alla färskvaror måste köpas från andra landsändar. Med stöd av det anförda hemställs att beslutar om åtgärder i syfte att skapa en jordreserv som kan underlätta snabb uppodling av tidigare hävdad jord som ej brukas. () i Agnäs HÄKAN () HANS () PER () i Gäddvik
mot · FW02207 · 1973-01-18 00:00:00 — av i Agnäs m. fl. angående katastrofskyddet för rennäringen, m. m. I statsverkspropositionens bilaga 11 redovisas en välkommen reform nämligen katastrofskadeskyddet för rennäringen. Det innebär att renägare skall kunna få ersättning för onormala förluster i svåra renbetesår och i andra nödsituationer och att förebyggande åtgärder skall vidtagas i möjlig utsträckning. Kostnaden täcks till två tredjedelar av staten och en tredjedel av rennäringen, varvid rennäringens andel skall anses vara fylld genom det merarbete som renägarna får vid skyddets praktiska genomförande. Lantbruksstyrelsen föreslår att det statliga bidraget föres till Samefonden och därifrån utgår som individuellt stöd. I propositionen föreslår emellertid föredragande statsråd att anslaget administreras av lantbruksstyrelsen och lantbruksnämnderna. Vi anser att anslaget bör administreras av Samefonden och av den redovisas under titeln för rennäringen och att individuellt skadeskydd utgår. Eftersom detta skadeskydd förutses bli permanent och förebyggande åtgärder skall vidtagas kan det diskuteras om inte i samverkan mellan rennäringen och den fasta befolkningen i vissa områden en insamling av starrgräs och annat foder bör ske. Det finns i de trakter där rennäringen är vanlig möjlighet att utnyttja ängar, myrar och andra vegetationsrika områden för att förse renskötseln med foder, därför att den bofasta befolkningens kreatursskötsel minskat. En insamling borde kunna äga rum som AMS-arbete eller på liknande sätt och katastrofförebyggande foderförråd skapas. Då det gäller de stugor som tillkommit för att främja rennäringen men som stundom används av turister och annat fjällfolk uppstår ibland tvistigheter, då det från fall till fall kan vara svårt att avgöra om en stuga är reserverad enbart för renskötare. Vid nödsituationer och i dåligt väder händer det att fjällvandrare utnyttjar låsta stugor med påföljd att förvecklingar uppstått. Stugorna är sällan hårt anlitade och bör räcka till för flera ändamål. Det bör fördenskull utredas i vad mån rennäringens stugor kan överlåtas åt någon turistorganisation, varvid självfallet samernas lika rätt till deras nyttjande förutsättes. Det vore tänkbart att stugorna i vissa fall förbleve i samebyarnas eller sameföreningarnas disposition men att avtal slöts mellan samerna och turistorganisationer om deras användning. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar 1. att katastrofskadeskyddet administreras av Samefonden i enlighet med lantbruksstyrelsens förslag, 2. att vissa nyttjanderättsförhållanden beträffande rennäringens stugor utredes och att beaktar vad i övrigt i motionen anförts. () i Agnäs () () HANS () PER ()
mot · FW02209 · 1973-01-16 00:00:00 — av m. fl. angående den högmekaniserade avverkningen av skog. Utvecklingen i skogsbruket kännetecknas av en hög rationaliseringstakt. medför den snabba utvecklingen mot alltmer högmekaniserade awerkningsmetoder problem i många avseenden. Olycksfallsfrekvensen i skogsarbetet har ökat. Miljömässiga faktorer blir eftersatta. Den ökade mekaniseringen leder till awerkningsmetoder som alltför mycket befrämjar en övergång till stora kalavverkningar. Om den tekniska utvecklingen får fortsätta mot allt större maskiner och maskinsystem som kräver allt större avverkningsarealer bidrar detta till att skapa stora sår i naturen. Negativa verkningar kan även orsakas av stora maskiner med hög egenvikt vilka starkt påverkar skogsmarken genom spårbildning etc. Från miljösynpunkt kan ett skogsbruk som utvecklas i den riktningen inte vara acceptabel. De helmekaniserade awerkningsmetoderna, som till övervägande del förutsätter slutawerkningar med kalmarker som följd, utesluter därmed behövliga gallringsavverkningar. För det mindre skogsbruket som kan sägas bedriva ett miljövänligt skogsbruk är det nödvändigt från mekaniseringssynpunkt att forsknings- och utvecklingsarbetet inriktas på att stimulera fram mindre maskinenheter. Inte minst är det synnerligen angeläget att gallringsbestånd kan avverkas i större omfattning på maskinell väg. Fjolårets vårriksdag godkände avtal mellan staten och Stiftelsen om stöd till kollektiv skogsteknisk forskning. Avtalet avser tiden . Ansvaret för den avtalade verksamhetens genomförande åvilar . Programmet omfattar skogsteknisk forskning rörande bl. a. awerkning av skog, transport av virke samt arbetarskydds- och miljövårdsfrågor i anslutning till skogsarbetet. bör uttala sitt stöd för att forskningen inom ramen av det avtal som träffats mellan staten och Stiftelsen inriktas på att ge det mindre skogsbruket bättre möjligheter till mekaniserade awerkningsmetoder. Därmed skulle intressen som miljöhänsyn, mekaniserad avverkning och arbetarskyddsfrågor bättre kunna samordnas. Stora slutavverkningar som skapat stora kala ytor i anslutning till fast bebyggelse är från miljösynpunkt helt olämpligt. Enligt vår uppfattning bör det mindre skogsbruket/bondeskogsbruket, som erfarenhetsmässigt bäst kunnat hävda miljösynpunkterna, få bästa möjliga förutsättningar att använda en härtill anpassad maskinell teknik i avverkningsarbetet. Forsknings- och utvecklingsarbetet bör därför rörande awerk ning av skog inriktas på att ge den skogsägarkategori som så väl hävdat miljöaspekterna i skogsbruket möjlighet att få fram mindre maskinenheter som är lämpade att användas i gallringsavverkningar. Både från skogsbrukets och allmänna miljömässiga synpunkter vore mycket vunnet om forsknings- och utvecklingsarbetet beträffande helmekaniserad avverkning av skog kunde leda till mindre avverkningsmaskiner. Med hänvisning till vad som anförts får vi hemställa att uttalar att vid forskningsinsatser inom det skogs tekniska området inom ramen för det avtal, som fjolårets riksdag godkände, mellan staten och Stiftelsen de synpunkter beaktas som aktualiserats i motionen. KARL-ER1C () i () i Ulfsbyn () i Holmgården ÅSLING (c)
mot · FW02214 · 1973-01-18 00:00:00 — av herrar i och Komstedt angående djurskyddstillsynen. Vid fjolårets riksdag beslöts om en för djurskyddet väsentlig lagändring. § 16:13, den s. k. djurplågeriparagrafen, skärptes så till vida att även grov oaktsamhet blir straffbar även om intet uppsåt kan påvisas för handlingen. Den nya lagtexten borde kunna stävja rådande missförhållanden jämväl inom den kommersiella och vetenskapliga sektom. Djurskyddslagstiftning har emellertid en betydligt mindre genomslagskraft än annan lagstiftning mot våld och brutalitet. Det värnlösa liv som djurplågeriet riktar sig mot kan självt inte protestera eller anklaga utan är helt utlämnat till människors vilja att föra dess talan. Fördenskull löper en djurskyddslag lätt risken att bli en vacker dekoration och deklaration utan nämnvärd förmåga att bringa missförhållandena ur världen. Djurskyddslagstiftning kräver därför en ständig kontroll av lagens efterlevnad. En sådan kontroll är hälsovårdsnämndernas tillsynsmän avsedda att upprätthålla. I och med kommunreformens slutliga genomförande finns förutsättningar för effektivare tillsyn, eftersom den större kommunen får ökade ekonomiska möjligheter att heltidsanställa tillsynsmän. Med bättre personella resurser skulle man kunna utöva kontinuerlig tillsyn av de allt större institutioner som bedriver uppfödning, slakt eller vetenskaplig verksamhet. Rimligen bör de s. k. djurfabrikema redan på planeringsstadiet underställas hälsovården för kontroll och godkännande. Självfallet har man anledning att ställa stora krav på en tillsynsman. I första hand bör han ha ett varmt intresse för djur av skilda slag, kunskaper i djurhållning, i djurens beteenden och behov samt inte minst initiativförmåga till inspektion och besök. Fördenskull måste utbildningen av tillsynsmän avsevärt vidgas och ersätta de sporadiska informationsdagar som anordnats länsvis. Med hänsyn till vad i motionen anförts hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om översyn av djurskyddstillsynen syftande till utbildning av tillsynsmän och personell utbyggnad.
mot · FW02215 · 1973-01-17 00:00:00 — om vidgad rätt till statsbidrag för djursjukvård. För djursjukvård finns fastställd taxa. 1 bygder med långa avstånd mellan orterna och vid mera krävande behandlingar kan kostnaden för ett veterinärbesök bli betydande. För låginkomsttagare med en beskattningsbar inkomst . utgår ett statsbidrag för dessa behandlingar, vilket är konstruerat på det sättet att veterinärkostnader överstigande . för varje behandlingstillfälle ersätts av statsmedel. Den inkomstgräns på . beskattningsbar inkomst som inte får överskridas för att statsbidrag skall kunna utgå till djurägaren är nästan helt inaktuell, då ytterst få yrkesverksamma har en så låg beskattningsbar inkomst. Detta har ytterligare markerats genom att avdraget för kommunalskatten bortfallit. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om skyndsam utredning och förslag till nya grunder för att statsbidrag skall kunna utgå vid besök av veterinär för djursjukvård.
mot · FW02216 · 1973-01-18 00:00:00 — av i m. fl. om bättre information rörande serviceåtgärder och stödinsatser för de mindre och medelstora företagen. De mindre och medelstora företagen utgör en viktig del av det svenska näringslivet. Dessa företag befinner sig i många avseenden i en speciell situation och har speciella problem, bl. a. som en följd av de bristande resurser som står till deras förfogande. Dessa problem har fortlöpande uppmärksammats, och olika insatser har vidtagits för att finna lösningar. a. har staten medverkat till olika åtgärder för att på ett aktivt sätt stödja denna företagskategori, t. ex. med allmän företagsrådgivning, med kapitalförsörjning, med utbildning, med tekniskt utvecklingsarbete och med exportrådgivning. Det statliga stödet på olika områden för de mindre och medelstora företagen är viktiga insatser, eftersom dessa företag möter en mängd problem och svårigheter alltifrån produktidé, produktutveckling, tillverkning och marknadsföring. Det förefaller emellertid som om informationen om vilka serviceåtgärder och stödinsatser som står till buds inte når fram till företagen. Vi upplever det därför som ett stort informationsgap. har olika åtgärder satts in för att både avhjälpa och belysa dessa svårigheter bl. a. har Delegationen för de mindre och medelstora företagen nu avgivit ett betänkande behandlande företagsservice. Detta är enligt vår bedömning ett steg i riktning mot en vidgad information till företagen om de serviceinsatser och de möjligheter till hjälp som står till denna grupps förfogande. Vi bedömer det därför som angeläget att fördjupa informationen till företagen, dels så att informationen om såväl statliga som privata servicemöjligheter blir mer omfattande, dels så att informationen verkligen når ut till de företag som har behov därav. Vi anser också att behov föreligger av en ordentlig kartläggning av statliga och privata insatser på den allmänna rådgivningssidan, angående kapitalförsörjningen, utbildningen, den tekniska utvecklingen och exportmarknadsföringen, samt av en utförlig presentation av dessa i form av en publikation. Det är dessutom nödvändigt att en mer direkt riktad information ges till de mindre företagen. Denna direkta information bör omhändertagas av regionala organ, och företagarföreningarna förefaller vara den organisation som bäst svarar mot detta önskemål. Inom dessa bör informationsverksamheten lämpligen handhas av särskilda servicerådgivare genom direkt uppsökande verksamhet ut till företagen. Med stöd av det anförda får vi hemställa till företagarföreningarna för en kartläggning av befintliga servicemöjligheter samt för direktinformation. . () i HANS () i ENSKOG (fp)