ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FW02913 · 1973-01-25 00:00:00 — av fröken m. fl. om inrättande vid i av en lektorstjänst i specialundervisningens metodik. Bristen på speciallärare i är allvarlig. Av dem som uppehåller speciallärartjänster beräknas äga behörig utbildning. Enligt SÖ:s beräkningar kommer bristen på speciallärare att vara hävd omkring 1980, dock endast under förutsättning att examination av speciallärare ökar från nuvarande 400 lärare till drygt 1 700. Man föreslår därför en ökad intagning vid speciallärarutbildningen, vilket också tillstyrkes av departementschefen. Mot bakgrunden av ett sådant utbildningsprogram ter det sig naturligt, att man betraktar den nuvarande utbildningskapaciteten med avseende på speciallärare som ett minimum att utgå ifrån vid den nödvändiga utbyggnaden av utbildningen. En första lämplig etapp i denna riktning vore att inrätta en fast lektorstjänst vid i . Så mycket egendomligare synes det då, att SÖ i årets statsverksproposition inte vinner gehör för sin framställning om en lektorstjänst i specialundervisningens metodik vid i . I varje fall har vi tolkat departementschefens uttalande om en lektorstjänst i specialundervisningens pedagogik såsom gällande den äskade metodiktjänsten. För speciallärarlinjen i finns anställda sju e. o. lektorer, varav en studierektor, två pedagogiklektorer och fyra metodiklektorer, men ingen enda ordinarie lektor. För de anställda måste trygghetsfrågan vara en väsentlig faktor att räkna med, och det vore mer än mänskligt, om man då tillfälle erbjöds sökte sig söderut till någon av de övriga lärarhögskolorna, där de ordinarie tjänsterna finns. Det kan inte heller vara lätt för dem som bär ansvaret för ledning att ha denna otrygghetsfaktor att räkna med vid lärarrekryteringen som påbröd till den i övrigt svåra arbetsmarknadssituation Norrlandslänen befinner sig i. Behovet av speciallärarlinjens fastare bindning till i markeras ytterligare av att den försökskurs i specialundervisning på låg- och mellanstadielärarlinjerna som departementschefen i enlighet med SÖ:s förslag förordar, avses förläggas bl. a. till . Under hänvisning till det anförda hemställes 1* 1973. att i enlighet med SÖ:s förslag beslutar inrätta en lektorstjänst i specialundervisningens metodik i lönegrad U 18/16 vid i . () () () ()
mot · FW02916 · 1973-01-25 00:00:00 — av m. fl. om höjning av anslaget till Bidrag till löntagarorganisationernas centrala kursverksamhet. Den kursverksamhet som drivs i olika organisationers regi bör på alla sätt understödjas. föreslår SÖ att hantverks- och industriorganisations- och köpmannaförbunds kursverksamhet skall försöksvis få bidrag för /74. Föredraganden avslår med motivering att försöksverksamhet redan pågår för och . Den motiveringen kan knappast glädja de båda ifrågavarande organisationerna. Om man nu som föredragande avser ämnar fortsätta med försöksverksamheten under kommande budgetår så vore det utmärkt om man vid utvärderingen hade ytterligare två organisationers studieverksamhet att ta del av. Med hänvisning till ovanstående hemställs att anslaget i bilaga 10 punkten , Bidrag till löntagarorganisationernas centrala kursverksamhet, höjs till varav vardera går till hantverks- och industriorganisation och till . P.-O. () ()
mot · FW02917 · 1973-01-23 00:00:00 — av m. fl. om statsbidrag till i . Enligt proposition 1973:1 (bilaga 10) utgår departementschefen (s. 286) från att i skall inlemmas i den kommunnala skolorganisationen och därmed upphöra som enskild yrkesskola med statsbidrag till driften. försvinner, försämras möjligheterna för bl. a. näringslivet att rekrytera lämplig personal. Skolstyrelsen i har med instämmande av dåvarande framhållit önskvärdheten av att genom fortsatta statsbidrag bereds möjlighet att tills vidare fortsätta sin verksamhet. Institutets undervisning har alltid varit inriktad på att bibringa eleverna praktisk yrkeskunskap för kontor och affär. Den har utgjort ett värdefullt komplement till annan handelsutbildning i , väl omvittnat av näringslivet i . När det nu i finns en skola med en till ifrågavarande arbetsmarknad väl anpassad utbildning, som f. n. inte torde kunna ges bättre inom det kommunala skolväsendet, kan det icke vara vare sig välbetänkt eller ändamålsenligt att sluta upp att ta till vara den undervisningserfarenhet och de resurser i övrigt som finns samlade inom . Under åberopande av det anförda hemställs att i skrivelse till Kungl. Maj:t uttalar att statsbidrag skall utgå till i även efter .
mot · FW02918 · 1973-01-25 00:00:00 — av m. fl. om undervisning i religionskunskap vid universiteten i och . I proposition 1973:1 (bil. 10) uttalar föredraganden (s. 335) i anslutning till sitt ställningstagande till det förslag om omstrukturering av den religionsvetenskapliga grundutbildningen, som framlagts av Utredningen angående den religionsvetenskapliga utbildningens mål och organisation (RUMO), att fullständig religionsvetenskaplig utbildning även i fortsättningen endast bör ske vid universiteten i och . Mot det finns intet att invända. Vad som däremot inte kan godtas är att föredraganden utan motivering avvisar UKÄ:s förslag att grundkurs i religionskunskap skall få anordnas också vid universiteten i och . Att efterfrågan på sådan undervisning i och föreligger är oavvisbart. Intresset tillgodoses på enskilt initiativ. Det synes naturligt och lämpligt att den undervisning i religionskunskap på grundkursnivå, som är av behovet påkallad, upptas vid universiteten i och i samband med att den nya religionsvetenskapliga utbildningen successivt införes med början nästa budgetår. Under åberopande av det anförda hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj:t uttalar att grundkurs i religionskunskap bör anordnas vid universiteten i och från och med /74. () () () H. () () P.-O. () () i Agnäs
mot · FW02919 · 1973-01-25 00:00:00 — av m. fl. om översyn av den s. k. jämkade studiegången i Åk 9. Erfarenheterna ute i skolorna efter en termin med den nya sammanhållna nionde årskursen på högstadium är på åtskilliga håll icke de bästa. Arbetsklimatet rapporteras bli mera pressat och utbildningsresultatet sämre. Många praktiskt lagda elever har små chanser att göra sig gällande gentemot sina mera teoretiskt begåvade kamrater. För sådana elever förefaller s. k. jämkad studiegång vara av värde, innebärande bl. a. möjligheten att utsträcka den praktiska yrkesorienteringen till . På grundval av de erfarenheter som står till buds kan redan nu övervägas om icke praktisk yrkesorientering bör kunna göras mera omfattande. Under åberopande av det anförda hemställs att i skrivelse till Kungl. begär en översyn av s. k. jämkad studiegång i nionde årskurs med sikte på en utvidgning av praktisk yrkesorientering. H. () P. O. () () i Agnäs
mot · FW02921 · 1973-01-25 00:00:00 — av m. fl. angående vidareutbildningen av sjuksköterskor. /68 lades sjuksköterskegrundutbildningen om från tidigare sex terminer till dagens fem terminer. Det var då meningen att sjuksköterskorna efter minst ute i arbetslivet skulle kunna få vidareutbildning och specialisera sig. Har denna möjlighet blivit förverkligad? Svaret måste bli nej. Man räknade med att av varje årskull skulle få vidareutbildning. Av de som genomgick grundutbildning 19681971 fick vidareutbildning. anser man att målet bör sättas vid . Det skulle betyda att 1980 av sjuksköterskorna i det nya systemet skulle ha genomgått vidareutbildning. Det stora problemet är att det inte finns plats inom vidareutbildningen. kunde av de sökande tas in. var situationen ytterligare förvärrad, då av de sökande kunde tas in. För kommande budgetår föreslår SÖ att 245 terminskurser inrättas, vilket innebär en höjning med 30. Departementschefen föreslår 225 terminskurser. Att denna feldimensionering inom utbildningen lett till stora problem kan lättast illustreras genom att specialområden som anestesi, intensivvård, operation och långtidsvård har dragits med stor brist på kvalificerad, dvs. vidareutbildad, arbetskraft. Det hela har lett till att man försökt rädda situationen genom att ge sjuksköterskorna dubbla arbetsområden, genom att beordra övertid, genom att stänga avdelningar under vissa perioder etc. Från har länge kravet på behörighetsbestämmelser för sjuksköterskor framförts. Om detta krav genomfördes bleve det nödvändigt att begära dispens hos om man vill anställa en icke vidareutbildad sjuksköterska för en tjänst som det krävs sådan utbildning för. skulle på detta sätt få en bättre överblick över sjuksköterskesituationen än den har . Som det är har generellt medgett att undersköterskor får anställas på sjukhem i sjukskötersketjänster om det råder personalbrist. Detta leder ofta till att undersköterskor ställs inför uppgifter som de inte har tillräcklig utbildning för. Mot bakgrund av vad som anförts hemställs1 1 (Svaven motion 1973:904.) att hos Kungl. Maj:t anhåller att för vidareutbildning av sjuksköterskor inrättas 245 terminskurser enligt SÖ:s förslag. () () () () () H. () P.-O. () () i Agnäs
mot · FW02926 · 1973-01-26 00:00:00 — om särskilt körkort för motorcykel. Enligt gällande regler äger den som innehar körkort för bil rätt att även framföra motorcykel. Körkortsreformen medför ingen ändring härvidlag. Detta måste emellertid anses föga tillfredsställande, eftersom det förutsätter att färdigheter i bilkörning automatiskt innebär acceptabel förmåga och kunnighet då det gäller motorcykelköming. Det är inte svårt att inse att denna förutsättning är orimlig då de båda fordonsslagen så avsevärt skiljer sig från varandra. Motorcykelköming ställer, för att bli någorlunda säker, väsentligt större krav på föraren än bilkörning när det gäller balans, spårval, kurvteknik, inbromsningsteknik, halkköming och inte minst förmåga att uppfatta trafiksituationen och fatta snabba beslut. Den främsta orsaken till att man måste ställa stora krav på en motorcykelförares omdöme och förmåga är att fordonet i stort sett saknar skyddsanordningar och ständigt i trafiken lever under hotet från de tyngre och för sina förare säkrare bilarna. har motorcyklarna ofta en i förhållande till fordonsvikten anmärkningsvärt stor motorstyrka, vilket medför att en motorcykelförare genom minsta ovarsamhet med manöverorganen blixtsnabbt kan försätta sig i livsfarliga, okontrollerbara situationer. Följaktligen kräver motorcykelköming, för att bli relativt säker, en hel del övning under sakkunnig ledning. Krav på särskilt prov för erhållande av körkort för motorcykel utan hänsyn till ev. innehav av bilkörkort måste anses som en självklarhet som syftar till förbättrad trafiksäkerhet, framför allt med tanke på förarna själva och deras passagerare. Med stöd av vad ovan anförts hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om förslag syftande till att särskilt körkort för motorcykel införs.
mot · FW02934 · 1973-01-24 00:00:00 — av och i om skydd för ekbeståndet. Den svenska eken är verkligen ett träd att slå vakt om. En gång i historisk tid betydde god tillgång till ekvirke för skeppsbyggeri mycket för svenskt näringsliv. har ekens ekonomiska betydelse minskat, och man kan väl nu säga att den ibland från skogsodlingssynpunkt betraktas som mindre önskvärd. I den svenska landskapsbilden utgör dock fortfarande eklundar och ensamma mäktiga ekar ett utomordentligt pampigt och vackert inslag. Genom sin kraftfulla resning med imponerande grenverk utgör eken såväl vinter som sommar ett angenämt inslag i vår natur. Samfundet för hembygdsvård hembygdsrörelsens riksförbund har ända sedan starten haft vakthållning omkring kulturlandskapet som en av sina viktigaste programpunkter. I många olika sammanhang har man också uppmärksammat lövträdens och inte minst ekens viktiga roll. Från samfundets sida är man fortfarande angelägen om att medverka till bevarandet av ekbackar, eklundar och enstaka ekar. De frivilligt arbetande naturvårdarna behöver självfallet stöd för sina strävanden också i lagar och förordningar. Det räcker icke alltid med propaganda och upplysning även om lagliga åtgärder icke skall tillgripas i onödan. a. naturvårdslagens tillkomst med särskilda bestämmelser till skydd för landskapsbilden har landskapsvårdama erhållit ett påtagligt stöd. Upprörande exempel på skovling av förnämliga ekbestånd, inte minst i samband med planering och anläggning av nya bebyggelseområden i och omkring våra växande tätorter, har tid efter annan kommit framstående naturvänner att kräva hel fridlysning av eken. Från denna fridlysning skulle naturligtvis dispens beviljas i sådana sammanhang där ekbeståenden är att betrakta som rena skogsbestånd. Det har emellertid visat sig svårt att få någon större uppslutning omkring fridlysningslinjen. bör i sin allmänna rådgivande upplysningsverksamhet kunna trycka ytterligare på den stora betydelse från landskapsvårdande synpunkt som aktsamhet och vård av ekar och ekbestånd har. De ideella naturvårdsorganisationema verkar självfallet också till skydd av den svenska eken i sitt naturvårdsarbete. I paragraf 19 naturvårdslagen sägs att tillstånd från ej erfordras i fråga om bebyggelse inom område med fastställd generalplan, stadsplan eller byggnadsplan eller företag som skall prövas enligt vattenlagen eller miljöskyddslagen. För bevarande av bl. a. ekar och ekbestånd inom de här ifrågavarande områdena skulle ett lagligt skydd dock förmodligen erfordras. Inte minst i de nya koncentrerade bebyggelseområdena kan man se exempel på hur enstaka ekar och hela ekbestånd på ett olämpligt sätt skadats. Om inte generell fridlysning skall behöva tillämpas, måste den praktiska hanteringen av här berörda skyddsfrågor för bl. a. eken komma att uppvisa fler exempel på skonsamhet än vad nu ofta är fallet. Med anledning av det anförda föreslås att hos Kungl. Maj:t hemställer om utredning och förslag till skydd för den svenska eken. () ()
mot · FW02935 · 1973-01-25 00:00:00 — av herrar och Glimnér om statligt stöd till kampanjer mot nedskräpning av naturen. I § 23 naturvårdslagen heter det: »skall tillse att han ej skräpar ned i naturen med plåt, glas, plast, papper, avfall eller annat, så att därav kan uppkomma otrevnad eller skada för annan.» I praktiken vet vi hur svårt det är att få människor att låta bli onödig nedskräpning. Tanklöshet eller bristande uppfostran har ofta angetts vara den vanligaste anledningen. Det frivilliga deltagandet av skolungdom och ungdomsorganisationer i kampanjer av olika slag har därför säkerligen sitt stora värde. Som vid all annan uppfostran gäller även i detta fall att intrycken från förhållandena i hemmet blir bestående för livet. Man kan emellertid även fråga sig om det ändå icke i många fall är en omedveten eller omdömeslös inställning hos nutidsmänniskorna i välfärdssamhället att låta andra städa efter sig. Den inställningen går då ut på att det alltid finns gatsopare, städerskor, renhållningsgubbar, människor som har ett lågavlönat och smutsigt jobb. Det där folket skall ju sköta sitt arbete, kanske man resonerar. Vi betalar ju för service! Den statliga rikskampanj som pågår är mycket angelägen, men vi är medvetna om att det trots allt sker en betydande nedskräpning inte minst utefter våra kuster och i våra skärgårdar. Det stora antalet fritidsbåtar gör att strandhuggen blir fler och fler. Och i skärgården finns inga gatsopare. Skärgårdskommunerna har ofta begränsade ekonomiska och andra resurser. Det allmänna intresset av att skydda naturen framgår av naturvårdslagens första och andra paragrafer, där det sägs att naturen är en nationell tillgång som skall skyddas och vårdas och att naturvården är en såväl statlig som angelägenhet. Kuster och skärgårdar torde i så hög grad vara nationella tillgångar att statens skyldighet väger över. För den nödvändiga renhållningen kan båtburna städpatruller bli nödvändiga. Om sådan verksamhet skall bedrivas i regi, bör frikostiga statsbidrag utgå. För organiserande och genomförande av kampanjer i skärgården borde i samband med bidragsgivningen föreskrifter utfärdas av . Med anledning av det anförda föreslås att beslutar att hos Kungl. hemställa om utredning och förslag om särskilt statligt stöd för genomförande av kampanjer mot nedskräpning av naturen vid kuster och i skärgårdar. () ()
mot · FW02936 · 1973-01-25 00:00:00 — av m. fl. om statligt stöd till hembygdsföreningar för miljövårdsinsatser. Hembygdsrörelsen är en av våra stora folkrörelser. Hembygdsföreningarna är av varierande slag. Deras arbetsinriktning är också ganska olika. Många har hembygdsgårdar, andra museer av större omfattning. Man samlas till hembygdsdagar, och studieaktiviteten är rätt omfattande. Av naturliga skäl inriktas ofta arbetet på att bevara byggnader, föremål och minnen från gången tid och därmed till våra efterkommande bevara forna tiders kulturarv. Allt flera aktiva hembygdsvänner inriktar sig på att dokumentera i ord och bild vad som är aktuellt i bygden och naturen just . Sådan verksamhet kan kanske öka intresset för ungdomar att också delta i hembygdsarbetet. Hembygdsrörelsen har i allt större omfattning kommit att syssla med miljöfrågor. Detta förhållande är inte endast betingat av hembygdsrörelsens intresse av att höras och synas i den aktuella debatten utan får också anses som ett uttryck för den djupa oro hembygdsvårdama känner inför hotet mot vår livsmiljö. Redan från starten tog Samfundet för hembygdsvård hembygdsrörelsens riksförbund upp bl. a. landskapsvården på sitt arbetsprogram. är landskapsvården alltjämt lika aktuell, och hotet mot odlingslandskapet tilltar till följd av strukturomvandlingen inom jordbruket, den tilltagande igenbuskningen och igenplantingen med skog. Slutligen förtjänar det framhållas att hembygdsrörelsen av naturliga skäl ägnat och ägnar stort intresse åt bevarandet av kulturlandskapet och kulturmiljön, t. ex. stadskvarter, gravfält, lövängar, naturminnesmärken osv. Landsantikvarierna är ju här ansvariga för att gällande lagar och förordningar efterlevs och bör självklart kunna ge direktiv för aktiva miljövårdsinsatser såsom buskröjning och slåtter omkring fornminnen, vård av blomster- och lövängar, anläggande av stigar i strövområden, uppsättande av orienteringsskyltar och sakkunnigt angivande av data. De lokala hembygdsföreningarna har säkert vissa möjligheter att få frivillig hjälp, men självfallet medför ändå verksamheten kostnader för hembygdsföreningarna. Om särskilt statsbidrag på ett eller annat sätt kunde tillföras föreningar som t. ex. vore villiga att genom avtal förbinda sig att svara för vård och underhåll av kulturmiljöer i samråd med länets landsantikvarie, så skulle detta med betydande säkerhet öka intresset för här ifrågavarande miljövårdsinsatser. Vi anser att formerna för tilldelning, distribution och kontroll av statligt bidrag i de här sammanhangen bör utredas. För att avlasta de centrala och regionala statliga organen en del arbete kunde man även överväga att låta Samfundet för hembygdsvård vara den institution som efter samråd med landsantikvarierna skulle svara för fördelningen av bidragen ut till hembygdsföreningarna. och borde jämte representanter för hembygdsrörelsen lämpligen ingå i utredningen, vilken i övrigt bör vara parlamentariskt sammansatt. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t begär att frågan om statligt stöd till hembygdsföreningar för aktiva miljövårdsinsatser blir föremål för utredning och förslag. () ()
mot · FW02939 · 1973-01-26 00:00:00 — av herr förste vice talmannen och om inrättande vid ambassaden i av en tjänst som handelssekreterare eller handelskanslist. Flera tecken tyder på att handelssamarbetet mellan och kommer att öka i icke oväsentlig grad . Mot denna bakgrund är det anmärkningsvärt att är det enda större europeiska land som inte har personal i som kan handlägga ekonomiska och kommersiella frågor. kontakter på detta område sköts för hela av en handelssekreterare i . Detta arbetssätt är otillfredsställande eftersom det leder till onödig tidsspillan och sämre effektivitet i kontakterna med intressenter som via ambassaden i söker information och hjälp i ekonomiska och kommersiella frågor. De kommersiella ärendena har ökat snabbt, beroende på stigande avsättningsmöjligheter i med omnejd. Den industriella expansionen i de södra delarna av landet har vidgat utrymmet för svenska produkter på denna marknad. De statskontrollerade företagen utgör av all industri i . Dessa företag har alla sitt säte i , och kontakterna med denna viktiga sektor kan inte skötas tillfredsställande, om det inte i finns tillgång till personal som är kunnig i handelsfrågor och ekonomi. Kontakten med de centrala myndigheterna rörande behandling av införseltillstånd etc. kan inte skötas via telefonkontakter. Dessa frågor har ökat i aktualitet och betydelse i samband med våra förändrade relationer till EEC. Mot denna bakgrund framstår det som i hög grad önskvärt att den svenska representationen i förstärks genom inrättande av en tjänst för handelssekreterare eller handelskanslist. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar inrätta en tjänst för handelssekreterare eller handelskanslist i samt att härför erforderliga medel anslås under punkten A 1. () BO ()
mot · FW02940 · 1973-01-26 00:00:00 — om auktorisation av auktionsverksamhet. Enligt en del uppgifter i pressen och i radion har det i viss utsträckning förekommit att stöldgods från ostkusten överförts till och där försålts på auktioner. Det finns också en del andra negativa inslag i den enskilda auktionsverksamhet som bedrivs i vårt land. Dit hör t. ex. en del korttidsförsäljningar av underhaltiga varor. På företag som bedriver auktionsverksamhet måste ställas höga krav när det gäller försäljnings- och redovisningsmoral. Det är angeläget att företaget upprätthåller sträng neutralitet såväl mot säljare som köpare. Det finns åtskilligt som talar för att myndighets auktorisation av enskilda auktionsförrättare skulle vara en fördel både för dem som behöver anlita auktionsförrättare vid försäljning och för den på auktion köpande allmänheten. Erfarenheterna av den auktorisation som förekommer i får anses vara positiva. Det är sannolikt att ett auktorisationsförfarande i vårt land skulle medföra en viss sanering i branschen. Auktorisationsuppgiften skulle kunna läggas på polismyndigheten. Denna har att meddela tillstånd till handel med skrot, lump och begagnat gods, bl. a. begagnade kläder, kameror, klockor, kikare och smycken. Erfarenheterna av lämplighetsprövning på andra yrkesområden tyder på att ett auktorisationsförfarande på detta område skulle kunna ske snabbt och smidigt. Frågan om att införa auktorisation för anordnande av auktion behandlades av kommunalrättskommittén i betänkandet »Enhetlig kommuntyp. Städernas auktionsmonopol m. m.» (SOU 1967:58). Utredningen anförde: »Från de synpunkter kommunalrättskommittén har att beakta synes till offentliga auktioners hållande inte böra knytas bestämmelser om auktorisation eller liknande.» Om kommunalrättskommitténs ställningstagande kan sägas att det inte byggde på någon mera ingående utredning av frågan om auktori Frågan har emellertid en viss betydelse, och därför vore det önskvärt med en särskild utredning av detta problem. Med stöd av vad som ovan anförts hemställes att hos Kungl. anhåller om en utredning med uppgift att pröva frågan om auktorisation av auktionsverksamhet. N. , 1973