mot · FW02324 · 1973-01-01 00:00:00 — av m. fl. Miljö- och naturresursfrågorna i globalt perspektiv har det blivit alltmer uppenbart, inte blott för en snäv grupp forskare och vetenskapsmän utan också för en allt bredare allmänhet, att det mänskliga samhällets fortbestånd och människans överlevnad som varelse på jorden är underkastade ett hot genom förändringar i den omgivande miljön som härrör från människans egen aktivitet. Ser man tillbaka i historien så är denna negativa miljöpåverkan från det mänskliga samhällets sida på den miljö som är förutsättningen för dess fortbestånd inte något helt nytt för vår tid. Vad som är nytt är det industrisamhällets och det intensiva jord- och skogsbrukets omgivningspåverkningar. Dessa miljöstörningar förorsakas av ämnen som endera inte alls förefinns i naturen eller som förekommer där i så försvinnande liten mängd att de tidigare inte stört de biologiska förloppen. Det mänskliga samhället och dess grund, människans existens som biologisk varelse, har och kommer för överskådlig framtid att hafsörn förutsättning en biologisk primärproduktion på jorden från vilken människorna får sin föda. Utsätts denna biologiska produktion för störningar, vilket nu sker i ökande omfattning, hotas också förutsättningarna för det mänskliga livet. Av ren självbevarelsedrift skulle man därför tycka att man i alla länder borde gripa sig an frågan om eliminering av dessa för mänskligheten hotande miljöstörningar. Utgångspunkten borde då rimligen vara mänsklighetens långsiktiga fortbestånd på en så hög materiell och kulturell nivå som rättvist fördelade naturresurser medger. Vi har här att göra med åtgärder vilkas betydelse gör sig gällande på lång sikt och som oundvikligen kommer i konflikt med kortsiktiga ekonomiska vinstintressen i vad gäller den materiella produktionen och utnyttjandet av naturresurserna i världen. Det är därför knappast realistiskt att tänka sig att de privatägda företagen själva skall söka eliminera miljöstörningarna eller spara på icke förnybara naturresurser. För att åvägabringa en utveckling mot det ovannämnda övergripande målet måste det till en medveten politisk styrning som tvingar näringslivets handlande in mot en dylik inriktning. Men världen är uppdelad dels i en mängd olika nationalstater, dels i stater med olika politisk-ekonomiska system, dels i stater med vitt skild grad av industriell utveckling. Denna uppdelning av världen försvårar självklart ett rationellt hand lande i hela mänsklighetens intresse. Denna uppdelning av världen kommer säkerlighen att bestå , och då vi redan nu måste angripa och söka komma till rätta med de internationellt övergripande miljöproblemen, måste vi göra det med full insikt om alla svårigheter som möter. Denna insikt får inte leda till handlingsförlamning. Även människor i ett litet land måste söka påverka utvecklingen i den riktning som ovan skisserats. Den internationella miljökonferensen i tog inte upp de verkligt avgörande frågorna. Det internationella arbetet måste även om frågorna är kontroversiella - fortsätta för att söka komma till rätta med grundfaktorerna för människans framtid på jorden. Fyra viktiga faktorer är här miljöproblemen, resursanvändningen, befolkningsökningen och levnadsvillkoren för de fattiga, av imperialismen förtryckta folken. Dessa viktiga faktorer hänger inbördes samman och kan inte lösas var för sig. Det gäller därför att finna en handlingsplan för att angripa helheten. Enbart en mycket flyktig granskning av dagsläget kring dessa fyra faktorer visar att läget är högst alarmerande. I vad först gäller de egentliga miljöstörningarna så låter sig de flesta av dessa inte stängas inne av statsgränser utan sprider sig med tiden till allt större delar av hela jorden. Störningar i en del av vår biosfär får lätt återverkningar på andra delar. Miljöstörningarna blir internationella problem. De rika industrialiserade ländernas miljöproblem kan härledas ur ett kortsynt och i långa stycken felaktigt användande av vetenskapliga och tekniska landvinningar inom produktionsprocesser och vardagsliv under vinstmaximeringens ledstjärna med förbiseende av de negativa bieffekterna och särskilt då de långsiktiga. De rika industriländerna kännetecknas också av en rovdrift med och, sett i ett längre perspektiv, överkonsumtion av icke förnybara naturresurser. Miljöproblemen i de s. k. u-ländema är av delvis annan karaktär än dem vi har i de s. k. i-ländema. Men de beror inte, som vi ofta inges föreställning om, vara på fattigdom, överbefolkning och underutveckling. De är också i betydande omfattning förorsakade av de imperialistiska ländernas kolonialpolitik och, sedan de flesta blivit formellt fria, samma i-länders handelspolitik och övriga nykolonialistiska politik gentemot dessa fattiga länder. Den imperialistiska politiken har i dessa nu fattiga länder förvandlat dem från självförsörjande samhällen i förhållandevis god jämvikt med naturen med odlingar av stor biologisk variation till råvaruproducenter för de imperialistiska länderna, odlande monokulturer med inslag av brukningsmetoder som införts utifrån och som utgör ett allvarligt hot mot den ekologiska balansen i dessa områden. Redan av vad som här anförts torde det framgå att världsekonomin i dess kapitalistiska sektor är grundad på ett i längden ohållbart system. Användningen av jordens totala tillgångar är fördelade så att två tredjedelar tillfaller den rikaste femtedelen av jordens befolkning, inom vilken del de i sin tur kan vara mycket ojämnt fördelade, och den fattigaste femtedelen får, även här ojämnt fördelat, dela på . Den del av världen som tar de två tredjedelarna av tillgångarna har också en trend att fördubbla sin konsumtion av naturresurser under det att utvecklingen i de fattiga länderna går mycket långsamt. En fortsättning av denna utveckling framstår i ett långtidsperspektiv som oacceptabel inte bara från rättvisesynpunkt utan också med hänsyn till de totala naturresursramarna. Utskiljer vi en resurskonsumtion som anses ge ett gott mått på genomsnittlig levnadsstandard och som intar en central roll i överlevnadsdebatten, energiförbrukningen, kommer det fördelningsmönster vi sett tillbaka i accentuerad form. Trenden i konsumtionsökningen är en fördubbling vart 15 :e år, en ökningstrend som med våra nuvarande energikällor inte kan fortsätta av resurs- och miljöskäl. Ser vi sen på fördelningen i världen, finner vi att av jordens befolkning förbrukar av energin medan av befolkningen förbrukar . Jämför man energiförbrukningen per capita i och finner man att kinesens energiförbrukning är av nordamerikanens. Eller uttryckt på ett annat sätt, de negativa externa effekterna på miljön genom energiproduktion är 22 gånger större för varje nordamerikan än de är för varje kines. Vi skall slutligen se på fördelningen av en annan resurs, som rimligen måste ha betydelse då det gäller att finna vägar ut ur de svårigheter som världen står inför, nämligen vetenskap, teknik och forskning. Man har beräknat att av alla de vetenskapliga och tekniska talanger som någonsin levat finns i den nu levande generationen av människor i världen. Av dessa verkar i länder som är industrialiserade och rika, och av deras arbete är inriktat på utvecklingsbehov. Om vi sedan tillägger att en stor del av forskningsresurserna i de ledande rika imperialistiska länderna arbetar med utveckling av nya och alltmer förstörelsebringarde vapen, vilket som influenseffekt får bindandet av resurser inom samma verksamhetsområde i socialistiska länder, så framstår situationen som närmast grotesk. Är det då möjligt att komma till rätta med dessa gigantiska internationella problem? Det är en berättigad fråga om man ser den mot en bakgrund av misslyckade kanske inte ens allvarligt menade försök till överenskommelser om minskade militära rustningar och att vi under första hälften av detta sekel haft två världskrig. Görs ingenting för att lösa dessa avgörande frågor, går världen mot en dramatisk miljö- och resurskris. Därför är det helt enkelt nödvändigt att försöka nå internationella överenskommelser om åtgärder. Socialistiska länder med planekonomi bör ha lättare att acceptera restriktioner i sitt handlande än de kapitalistiska länderna med sin marknadsekonomi med profiten som styrmedel. De senare länderna måste vidkännas betydande ingrepp i sina ekonomiska system i planekonomisk riktning om åtminstone en förflyttning i riktning mot en lösning av dessa grundläggande miljö- och resursfrågor skall kunna ske. 1 det internationella umgänge där dessa frågor behandlas kan även små stater som spela en viktig roll som initiativtagare och vägvisare. uppgift måste därför vara att med kraft verka för dessa frågors lösning på det internationella planet som landet - oberoende av hur det går internationellt - söker lösa egna problem. Omtanken om miljön är av gammalt datum. De som tidigast intresserade sig för vad som då kallades naturvård var ett litet antal personer med högre utbildning och specialintresse för detta område. Någon allmänt utbredd och klar föreställning om att den mänskliga miljön skulle kunna förändras genom människornas egen verksamhet så att deras egen existens skulle hotas fanns knappast. De forskare som intresserade sig för naturskyddet ville inte tolerera att effekterna från någon form av ekonomisk verksamhet störde de ekologiska systemen i naturen. De förordade en naturvårdsförvaltning som endast skulle vägledas av vetenskapliga normer och vars ledning skulle ligga i händerna på en vetenskaplig elit. Den kapitalistiska utvecklingen har lett till en helt annorlunda situation. Uppbrytningen av det gamla bondesamhället, där folket huvudsakligen bodde på landsbygden och där lokal självhushållning i betydande utsträckning rådde, ledde till att människorna flyttade in till tätorter. Den viktigaste försörjningskällan blev nu inte längre jordbruket utan industriellt arbete. Det gamla jordbruket var utspritt över större delen av landet och bedrevs under former som stod i förhållandevis god jämvikt med naturens lagar. Denna omstrukturering av samhället och näringslivet fick i huvudsak tre effekter på miljön. I vad först gäller jordbruket så ökar miljöriskerna genom den kraftigt ökade användningen av handelsgödsel och kemiska bekämpningsmedel. Odling av monokulturer som ofta upprepas år ökar riskerna. I vad sedan gäller den expanderande industrin så skapades här direkt nya miljöstörningar, genom utsläpp till luft och vatten, av ett slag som inte förekommit. I vad slutligen gäller koncentrationen av människorna till tätorter så leder denna automatiskt till att avfallet från den mänskliga bostadsmiljön inte på ett naturligt sätt kan återgå till naturen i ett kretslopp, utan även det leder till en allvarlig miljöstörning. Inför denna utveckling blev det inte möjligt att upprätthålla en strikt vetenskaplig, ekologiskt grundad, linje i naturvården. övergavs därför den ekologiska linjen till förmån för en ekonomiskt-social syn där exploatering av naturvärden godtogs. Ledningen för naturskyddet skulle innehas av en statlig nämnd med allsidig intresserepresentation. Frågan gällde inte längre om man skulle tillåta miljöförstöring utan hur och av vem. Effekterna på både inre och yttre miljö av industrialismens utveckling i - vilken ju skett under kapitalistiska former blev av så uppenbart negativ art att det framstod klart för allt fler människor att staten måste ingripa och reglera utvecklingen. pågick utredningsarbeten på flera områden som mot årtiondets slut avsatte resultat i form av tillsättande av en administration och tillkomsten av en ny miljöskyddslagstiftning. hade redan en betydande folkrörelse utvecklat sig kring miljöfrågorna, en rörelse som ytterligare utvecklats. Inom denna miljöopinion möttes tillkomsten av en ny statlig miljövårdsförvaltning med stora förväntningar på vad som skulle åstadkommas. Dessa förväntningar kom emellertid snart att vända sig till kritik, sedan det visat sig att verket i verkligheten inte hade möjlighet att agera med utgångspunkt i ekologiska krav. Vad man sysslade med var en rimlig avvägning mellan ekonomiska intressen på ena sidan och miljöskyddsintressen på den andra. Den statliga miljövårdsförvaltningens beslut fattas efter intim samverkan med berörda ekonomiska partsintressen, som före beslutsfattandet har goda möjligheter att på ett tidigt stadium väva in sina meningar i fråga om rimligheten i besluten. Ett viktigt krav är att berörd allmänhet får del av miljömål innan beslut fattas och ges möjlighet att dels få fullständig information, dels att till den beslutande myndigheten få uttrycka sin mening. har vi ju exempel på att tusentals människor inte skytt någon möda för att få ge sin mening till känna i miljöfrågor som för dem tett sig viktiga. Den kontakt mellan miljövårdsförvaltning och kapitalistiska intressen som måste finnas för att myndigheterna skall kunna lösa sina uppgifter måste ske öppet och klart redovisas. Konsultuppdrag av tjänsteman inom miljövårdsmyndighet eller rådgivare till denna kan inte tillåtas, eftersom härigenom otillbörliga lojaliteter kan komma att påverka det kommande beslutsfattandet. Miljöskyddslagstiftningen och det ekonomiska systemet i Den övergripande målsättningen för svensk miljöskyddslagstiftning borde vara densamma som angivits i denna motions globala avsnitt. Tillgodoser då gällande rätt på detta område en sådan målsättning? Studerar man miljöskyddslagen, miljöskyddskungörelsen och förarbetena till dessa kommer man sannolikt fram till svaret att möjligheten finns, men detta framgår inte av texten. Avgörandet tycks vara delegerat i icke politiskt ansvariga bedömares händer. Om vi övergår till att undersöka vilka faktorer som kan påverka dessa bedömare kommer vi över till det ekonomiska system inom vars ram de aspekter skall avvägas som fäller utslaget i beslutsprocessen. Ekonomin i är helt dominerad av privatkapitalism. Även den statliga delen arbetar därför under kapitalismens villkor inom ramen för en totalekonomi som styrs av marknadsmekanismer. 1 detta system följer av dess egen natur att varje enskilt företag eller grupp av företag i första hand ser till sina egna snävt företagsekonomiska intressen och sina möjligheter att med vinstmaximering som ledmotiv kunna konkurrera på marknaden både nationellt och internationellt. Det är knappast ett realistiskt antagande att industrin utan tvång från lagstiftningens sida är beredd att till fullo ta de ekonomiska konsekvenserna av den industriella verksamhetens negativa effekt på omgivningsmiljön och dess kraftiga diskontering till nuvärden av värden som borde tillhöra framtiden, genom stigande förbrukning av icke förnybara naturresurser. Vidhåller man en målsättning att världens folk, och självklart folket i , i ett långtidsperspektiv skall kunna överleva under så goda ekonomiska och miljömässiga förhållanden som möjligt, måste den ekonomiska kalkylen, vid exploatering av naturen, utgå från de totala ekonomiska effekterna i ett längre perspektiv. Man måste göra samhällsekonomiska kalkyler. Vi kan konstatera att de kortsiktiga privatekonomiska vinstintressena från en liten minoritet står mot de långsiktiga intressena av bevarade naturresurser och en miljö för överlevnad hos en stor majoritet av folket. Att hävda folkflertalets långsiktiga intressen i miljöpolitiken är att tillgodose ekologins krav på minimering av miljöstörningarna för att säkra livsmiljöns långsiktiga fortbestånd. Miljöskyddslagen (ML) med vidfogad miljöskyddskungörelse, av , är i avgörande avsnitt mycket vagt formulerade. Det är en lagsom är mindre preciserad än vad många andra lagar är. Vad har beslutat är den vaga lagtexten, och då det är denna som är juridiskt bindande så har statsmakterna i praktiken överlämnat avgörandena i tillåtlighetsprövningarna till en administrativ icke direkt politiskt ansvarig myndighet att i stort sett från sina egna subjektiva bedömningar fatta besluten. Går man tillbaka till lagens förarbeten, finner man att det rör sig om intresseavvägning mellan hänsyn till miljön på ena sidan och, oftast kortsiktiga, privatekonomiska partsintressen på den andra. Hur långt miljöhänsynen tillåts påverka beslutsfattandet skall bero på skäligheten i tillåtlighetsbeslutets ekonomiska verkningar. ML med kungörelse och tillhörande förarbeten ger endast ledning i fråga om vilka aspekter som skall beaktas vid tillåtlighetsprövningen. I vad gäller det väsentligaste, vilken vikt de olika aspekterna skall tilldelas, så är detta utlämnat till den prövande myndighetens egen subjektiva bedömning. Detta innebär att i praktiken miljövårdsförvaltningen fattar politiska beslut som delegerats dit av lagstiftaren i och med att denne i lagstiftningen avstått från att ange objektiva grunder för prövningen. Det är inte heller möjligt att i ML hitta upplysningar om vad som är skäligt. Vad som i varje aktuellt fall kan anses vara skäligt överlämnas till bedömarna, vilket innebär att det lämnas fritt utrymme för beslutsfattarnas värderingar, egna önskningar, eventuella lojaliteter mot ekonomiska intressegrupper och kanske till och med godtycke. Skall en annan ordning komma till stånd, där tillåtlighetsprövningen sker på juridiskt bindande objektiva grunder med minimering av utrymmet för beslutsfattarnas egna värderingar och påverkan från ekonomiska intressegrupper, måste ML omarbetas och preciseras. Denna omarbetning måste grunda sig på det ekologiska betraktelsesättet och på en samhällsekonomisk kalkyl där även näringslivets negativa långtidseffekter på miljön samt dess förbrukning av främst inte förnybara naturresurser innefattas i kalkylen. Är det då alls möjligt att tillskapa en mera preciserad miljöskyddslagstiftning, som kan ligga till grund för objektiva beslut? Klart är att vi inte har de kunskaper om de olika aspekterna vid bedömningen som skulle möjliggöra ett till sin helhet objektivt beslutsfattande. Men detta läge fritar oss inte från skyldigheten att oavlåtligt söka öka kunskaperna om alla avgörande aspekter, och det fritar oss inte från skyldigheten att rationellt använda de kunskaper som vi redan har. En ordentlig satsning måste ske inom miljöforskningen för att klarlägga vilka störningar som högst kan tillåtas. Det ter sig också rimligt att man i en omarbetad ML inskriver en målsättning som är juridiskt bindande för beslutsfattarna. Så länge som den tillgängliga ekologiska kunskapen inte är så fullständig att vi i vaije särskilt fall kan summera störningsnormer gentemot den omgivande miljön på varje aktuell plats och på så sätt helt objektivt avgöra tillåtligheten måste det förekomma en avvägning vid beslutsfattandet. Men redan nu måste inriktningen vara en objektivering så långt kunskap och intuition räcker. Målsättningen bör med utgångspunkt i vad som här tidigare anförts vara en samhällsekonomisk optimering. I anvisningarna till en ny ML måste framgå vilka element som skall tas i betraktande vid prövningen. Vaije i det enskilda fallet relevant element måste fyllas med kunskap så långt denna föreligger. För att göra de olika bedömningselementen jämförbara måste de undergå en kvantifieringsprocess där vart och etts tyngd i fråga om dess samhällsekonomiska verkan räknas fram. När vi sedan har bedömningselement med kvantitativt jämförbart innehåll blir det möjligt att vid en summering få fram den totala effekten på samhällsekonomin. Blir summan positiv, bör företaget tillåtas, blir den negativ, bör det förbjudas. En lagstiftning av här skisserad typ borde kunna utgöra grund för ett i takt med de ökade kunskaperna alltmer objektivt ekologiskt grundat beslutsfattande i det arbetande folkflertalets långsiktiga intresse. Den s. k. avvägningsprincipen, som är vägledande för svensk miljövård av , gör sig gällande också vid fördelningen av de statliga forskningsanslagen. Vid en genomgång av de olika huvudtitlarna statsverksproposition kan man konstatera följande fördelning: Av hela det statliga forskningsanslaget går till miljövårdsforskning och till militär forskning. Som parentes kan nämnas att går till fredsforskning. När statsverkspropositionen behandlades begärde för miljövårdsforskning . Många angelägna forskningsprojekt redovisades. Regeringen prutade ned den begärda summan till , men en riksdagsmajoritet beviljade den begärda summan. I årets statsverksproposition erhåller den begärda summan. Den miljöforskning som bedrivs av gäller i första hand målinriktad forskning. Den andra viktiga forskningsgrenen, grundforskningen - ekologin -, behandlas också styvmoderligt i ekonomiskt hänseende av statsmakterna. Ekologin definieras som läran om samspelet mellan de levande organismerna (inbegripet människan) och deras miljö. lyckades med sin bok trots att den från vissa experters och myndigheters sida bagatelliserades tala om för allmänheten vad ekologin verkligen innebar. demonstrerade vad en näringskedja var och hur giftema anrikas i densamma, dvs. om också växterna innehåller mycket små kvantiteter gift så samlar de växtätande djuren stora giftmängder i sina vävnader, och rovdjuren och människorna som lever på växtätarna får i sin tur ännu större giftmängder i sig. Inom jord- och skogsbruket bedrivs kemisk bekämpning av icke önskade växter och djur; detta innebär att man medvetet förenklar de ekologiska systemen. Det är framför allt de rovlevande djuren som drabbas, vilket får som effekt att ekosystemet förlorar en av sina viktigaste kontrollmekanismer. Detta betyder att organismer som tidigare hölls på en stabil nivå ökar explosionsartat, och om de upptärder som skadedjur krävs ytterligare bekämpning, vilket i sin tur ytterligare förvärrar störningarna i ekosystemet. Redan nu befinner vi oss i ett sådant läge att vissa gifter i naturen har så höga halter att de via födan direkt utgör ett hot mot människan. Inom det svenska skogsbruket bedrivs en hänsynslös exploatering, kalhuggning, mekanisering, skogsgödsling och inplantering av nya trädsorter, jordbruksnedläggningama fortsätter, tidigare växer igen och förbuskas, urbaniseringsprocessen pågår i oförminskad takt, sjöar och vattendrag får ta emot allt större mängder gifter och andra avfallsprodukter. Som ett av många exempel kan nämnas att redan nu befinner sig i farozonen. Allt detta pågår trots att det konstaterats ha medfört allvarliga störningar av ekosystemen. Direkta effekter på människans fysiska och psykiska hälsa är redan noterade och förväntas öka i omfattning. Ekologin måste få möjligheter att klarlägga förutsättningarna för ett rationellt utnyttjande och bevarande av naturresurserna. De omedelbara insatserna måste ske inom fyra vitala forskningsområden. Humanekologi (människans ekologi med särskild vikt lagd vid den miljön). Övervakning och kontroll av miljön. I fysiska riksplaneringens delbetänkande Hushållning med mark och vatten sägs följande: Den fysiska samhällsplaneringen bör ges en långsiktig inriktning som ligger i linje med det handlande som från ekologiska utgångspunkter ter sig rationellt i ett längre tidsperspektiv. Olika handlingsalternativ, t. ex. alternativa lokaliseringar av industri, vattendragens långsiktiga användning, olika markanvändningssätt osv., bör helst kunna prövas i ekologiska totalmodeller\ Innan detta kan ske måste emellertid en omfattande information om ekosystemets uppbyggnad, relgeringsmekanismer och stabilitetsgränser ställas samman, vilket tar . Det är emellertid angeläget att den fortsatta fysiska riksplaneringen, och för övrigt all samhällsplanering, kan grundas på ett mera genomarbetat ekologiskt underlag. Från denna synpunkt är en modellutveckling i vilken delmiljöema luft, mark, vatten och levande organismer (inklusive människan) förs samman i en översiktlig helhetsmodell angelägen. En sådan modell kan successivt förfinas allt eftersom nya data från den ekologiska forskningen växer fram. Vi kan instämma i detta. Men hur är verkligheten? Kommer det ovan citerade att beaktas i den av antagna Fysiska riksplanen (Hushållning med mark och vatten)?