mot · FW022074 · 1973-10-31 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj.ts proposition 1973:135 angående vissa organisationsfrågor rörande armén. Ett krav som måste ställas på försvarspolitiken är att den skall bedrivas så, att bästa utbyte erhålles av de stora kostnader som vårt försvar pålägger folkhushållet. Skall detta krav fyllas är en långsiktig planering oundgänglig. Det nya planeringssystemets grundtanke har också angivits vara att skapa ett sådant underlag att beslut rörande freds- och krigsorganisationen skall kunna fattas på så sätt att avsedd effekt uppnås på olika områden och till lägsta kostnad. Det är väsentligt att de möjligheter som planeringsverksamheten ger tas till vara. Minskningen av resurstilldelningen till försvaret genom försvarsbeslut gör en god hushållning särskilt betydelsefull. Åtgärder som bryts ut ur ett större sammanhang visar sig i regel föga framsynta och rationella. Nonchalans mot planeringens klara anvisningar och mot kravet på samlad överbhck innan beslut fattas leder oundvikligen till att tron på planeringen urholkas och ytterst till att förtroendet för den förda försvarspolitiken och för försvaret över huvud taget avtar. Propositionen 1973:135 angående vissa organisationsfrågor rörande armén innehåller en rad förslag till ingrepp, som avses ske vid sidan om planeringen. Dessa föregriper den nu pågående, samordnade undersökning av förändringar som behöver göras inom krigs- och fredsorganisationen med anledning av de sjunkande försvarsanslagen. Propositionens förslag är därför byggda på ett otillräckligt underlag och på vitala punkter ofullständiga. Deras konsekvenser kan icke överblickas. Grunden för utbildningsorganisationens utformning är krigsorganisationens behov av grund- och repetitionsutbildning. kvalitativa och kvantitativa innehåll måste i sin tur vara avpassat efter de operativa principer som avses gälla för stridens förande i skilda delar av landet. Utredning rörande de operativa konsekvenserna av försvarsbeslut pågår under överbefälhavarens ledning. Denna utredning beräknas föreligga . Först därefter kommer utgångspunkter att finnas för att utforma krigsorganisationen. På grundval av dessa kan så en samlad plan för fredsorganisationen upprättas. För att uppnå slutresultat så snabbt som möjligt har chefen för armén redan, på uppdrag av överbefälhavaren, börjat utarbeta en preliminär plan rörande arméns fredsorganisatoriska utveckling . En första redovisning avseende denna är tänkt att ske i oktobernovember 1973. Denna preliminära plan måste därefter överarbetas under /75 då erforderligt underlag rörande operativa principer och krigsorganisationen kan föreligga. Innan detta arbete slutförts bör beslut fattas endast i tvingande fall och med starkaste möjliga begränsning av ingreppens räckvidd. I propositionen 135 föreslås att ett fredsförband skall upprättas i , att K 4 i skall ingå i detta, att P 1 i läggs ned, att P 10 i blir infanteriregemente, att S 1 i flyttas till P 1 :s lokaler i tillsammans med staben för försvarsområde, att arméns kompaniofficersskola flyttas från till , att pansartruppernas kadett- och aspirantskola flyttas från till och att luftvärnets skjutskola flyttas från till . Sammanlagt innebär förslagen ett betydande ingrepp i arméns nuvarande fredsorganisation. Åtgärder för att stimulera sysselsättningen i Arvidsjaurområdet är angelägna. Stödinsatser måste emellertid genomföras inom ramen för en samlad plan, där olika alternativ kunnat vägas mot varandra. Endast härigenom skapas förutsättningar för en lösning, som totalt sett ger bästa effekt av de resurser som satsas. Så har inte skett. Några studier om vad som i fråga om civil verksamhet skulle kunna åstadkommas till samma kostnad som den nu föreslagna redovisas icke. Ej heller har vidtagna kostnadsberäkningar givit någon klar uppfattning om kostnaden eller ens varit avsedd att ge en sådan för försvaret i form av sämre effekt genom lokaliseringsåtgärden. De ekonomiska analyser som redovisas i propositionen och som har verkställts av försvarets fredsforskningsutredning och försvarsdepartementet är ofullständiga och i viss utsträckning felaktiga. Dessutom har kalkyler rörande besparingar i fredsorganisationen, som ger vinster först på lång sikt, över huvud taget föga värde i den situation som föreligger försvarsbeslut, eftersom denna kännetecknas av en ständigt fortlöpande urholkning av försvarsanslagens köpkraft med belopp som icke i förväg kan anges. Man måste räkna med en fortlöpande nedtrappning av organisationen. Det torde vara obestridligt att förslaget om fredsförband i har stora nackdelar från militär utgångspunkt. Såväl överbefälhavaren som chefen för armén har bestämt avstyrkt uppsättandet av detta förband. Det är uppenbart, säger de, att en sådan nyuppsättning helt strider mot de krav som statsmakterna i andra sammanhang ställt på genomgripande rationaliseringar inom försvaret i syfte att hålla driftkostnaderna nere. Det ger sämre utbildningseffekt och ökar de värnpliktssociala problemen. En följd av att förslaget brytes ut ur ett större sammanhang är att propositionen icke kan redovisa vilket slag av förband, som avses uppsättas i . Detta måste betecknas som helt otillfredsställande då det därmed inte heller är möjligt att fullt klarlägga de fredsorganisatoriska konsekvenserna på andra håll. påpekar sålunda, att följdverkningarna för fredsorganisationen av det nya förbandet kan bedömas först sedan en långsiktig planering för fredsorganisationen föreligger. 1 detta sammanhang bör också framhållas att investerings- och driftkostnaderna för förbandet är beroende på förbandstyp, varför de ekonomiska beräkningar som redovisas för etablering av förbandet är osäkra. I fråga om värnpliktssociala förhållanden gäller att av de värnpliktiga vid krigsmaktens Norrlandsförband, dvs. ungefär 4 000, har sina hemorter i andra delar av landet. Detta medför allvarliga sociala problem, vilket bl. a. belyses av det förhållandevis stora antalet anstånd, omplaceringar, ändrad tilldelning etc., som förekommer för de värnpliktiga från som tages ut till Norrlandsförband. Problemet accentueras genom tendenser till tidig familjebildning. En följd av förslaget enligt propositionen skulle vara att ytterligare 650 värnpliktiga, främst från och , skulle få sin grundutbildning förlagd till . Detta skulle innebära en betydande minskning av möjligheterna för i dessa områden bosatta värnpliktiga att få sin tjänstgöring förlagd nära hemorten. Eftersom antalet värnpliktiga efter hand tenderar att öka i , är den i propositionen föreslagna minskningen av utbildningskapaciteten i denna landsdel särskilt olämplig. Vid utformningen av fredsorganisationen måste strävan vara att i största möjliga utsträckning anordna grundutbildningen av de värnpliktiga nära hemorten. Den värnpliktiges inställning till militärtjänstgöringen är i väsentlig grad beroende av vilka möjligheter han har att upprätthålla kontakt med hemorten. Uttag av värnpliktiga till tjänstgöring långt hemifrån bör begränsas till vad som kan krävas av utbildningsorganisatoriska, krigsorganisatoriska och operativa skäl. Att utöka det tvång som värnplikten i sig innebär till ett tvång att därutöver fylla lokaliseringspolitiska uppgifter skadar försvarsviljan och är från principiella utgångspunkter knappast ens godtagbart. Det skulle dessutom motverka lokaliseringspolitikens syfte genom att ge stora grupper ur den uppväxande ungdomen en avog inställning till denna politik. Ett starkt skäl mot inrättande av Arvidsjaurförbandet är att ställning då måste tas i fråga om förändringar för en rad andra förband som föregriper de beslut som borde fattas först då utredningsarbetet har avslutats rörande arméns fredsorganisation i dess helhet. Detta gäller främst P 1 (livgarde) i och S 1 () samt Fo-stab i . I fråga om P 1 föreslås i propositionen att regementet skall indragas. Regementet utbildar nu pansarförband. Även om 1972 års försvarsbeslut leder till betydande indragning av antalet pansarförband så beräknas flertalet av dessa kunna kvarstå i krigsorganisationen intill mitten av . Det är viktigt att den försvarseffekt, som dessa dyrbara förband ger, kan bibehållas . En grundförutsättning härför är att den yrkeskunniga fredsanställda militära och civila personalkadern vid förbanden icke skingras. Detta skulle otvivelaktigt ske om beslut nu fattades om nedläggning av P 1. Överbefälhavaren och chefen för armén föreslår därför att regementet bibehålles men framöver inriktas mot infanteriutbildning. Den nuvarande personalkadern kan då till sin huvuddel behållas även på lång sikt, eftersom utbildningslinjer som passar för denna inriktning redan förekommer till stor del vid regementet. Härigenom undvikes också med en flyttning förenade olägenheter. är av regementets värnpliktskontingent rekryterad från med i många fall anknytning till jordbruket. En indragning är från värnpliktssocial synpunkt olämplig. Även operativa skäl talar för ett bibehållande av regementet. En indragning skulle minska tillgången på i fred insatsberedda styrkor i det väsentliga , vilket ter sig särskilt betänkligt mot bakgrund av stormakternas efter hand ökade möjligheter att genomföra invasionsföretag genom luften. Enligt vad chefen för armén har uppgivit är P 1 :s nuvarande marktillgångar fullt tillräckliga och lämpliga för infanteriutbildning. Någon utökning av övningsterrängen skulle sålunda icke behövas. Beslut om nedläggande av P 1 bör icke fattas . Därav följer också att PKAS (pansartruppernas kadett- och aspirantskola) kan kvarligga vid P 1 i avvaktan på fullständigare beslutsunderlag. I fråga om S 1 föreslås i propositionen att regementet förflyttas till P 1 :s ledigblivna lokaler i . Som skäl härför anger departementschefen att den mark som S 1 disponerar i , måste avstås för andra ändamål än militära och att dyrbara nybyggnads- och iståndsättningsarbeten blir nödvändiga om regementet skall ligga kvar. Vidare föreslår han att staben för försvarsområde skall flyttas till för att möjliggöra tänkt samadministration med regementet. Emellertid har såväl i län som kommun numera angivit, att kraven på civil utbyggnad inom området har minskat beroende på att befolkningstillväxten i och därmed markbehovet beräknas bli mindre än man tidigare räknat med. En utbyggnad av kan ske med ianspråktagande av det område, som arméns kompaniofficersskola disponerar. Försvarsområdesstaben beräknas kunna kvarligga i området även . Erforderliga utrymmen för övningar har reserverats. Betingelserna förbättras då stridsskjutningar kan förläggas till det främst för S 1 :s räkning nyförvärwade Skogs-Tibblefältet. Chefen för armén hävdar att kostnaderna för nödvändig iståndsättning och komplettering av regementets byggnader icke kan beräknas bli högre än vad en flyttning till betingar. Signalregementet har redan flyttats två gånger med negativa konsekvenser både för de anställda och för utbildningsresultaten. Verksamheten har stabiliserats efter den senaste flyttningen. Befälsrekryteringen är god. Utbildningsanordningarna har byggts ut i tillräcklig omfattning och för betydande belopp, anställda och värnpliktiga finner sig väl till rätta. En ny flyttning medför en splittring av den fast anställda personalen och av effektnedgång. Detta är särskilt olyckligt för denna specialutbildade och svårersättliga personal. 1 sammanhanget bör framhållas att i genomsnitt en tredjedel till en fjärdedel av S 1 :s värnpliktiga bedriver eller förbereder postgymnasial utbildning, vilket understryker värdet för de värnpliktiga av att regementet är förlagt till en universitetsstad. Om regementet kvarligger i behöver inte heller Fo-staben flytta, en fördel inte minst därigenom, att Fo-staben även i fortsättningen då blir förlagd till samma ort som . Propositionen lämnar ingen anvisning om hur etablissementet avses bli använt vid en eventuell bortflyttning av S 1 med anslutna skolor. Det bör nämnas att erfarenheterna från tidigare ändringar av kaserner till andra ändamål än militära visar att kostnaderna blir mycket omfattande och av samma storleksordning som för nybyggnad. Beslut bör alltså icke nu fattas om förflyttning av S 1 och försvarsområdesstab. Som sammanfattning måste konstateras att förslaget om upprättande av ett fredsförband i är ofullständigt och illa underbyggt. Konsekvenserna är i väsentliga hänseenden icke klarlagda och är i de fall de kan överblickas i huvudsak ogynnsamma. Propositionen bör därför avslås och ett nytt förslag framläggas till åtgärder för att förbättra sysselsättningen i Arvidsjaurområdet. Propositionens förslag innebär att fredsförbandet kan komma i verksamhet först . Det är, som tidigare framhållits, en brist att andra alternativ än ett grundutbildningsförband icke redovisats. Sådana alternativ bör framtagas och studeras. ligger vid järnväg och har eller får snart goda landvägsförbindelser åt olika håll. Ortens serviceutbud kan, i förhållande till läge och invånareantal, anses vara omfattande och varierande. Förutsättningarna för industriell verksamhet bör därför vara relativt goda. Det skulle vara ett underkännande av den nuvarande lokaliseringspolitiken att utan ordentlig utredning förneka möjligheterna att det med en statlig kapitalinsats av den storlek det här är fråga om går att skapa minst lika många arbetstillfällen för bygdens folk i industriell verksamhet. En civil lösning skulle undanröja de risker som måste anses föreligga att tillkomsten av ett fredsförband i förr eller senare leder till att ur regionalpolitisk synvinkel lika känsliga områden i andra delar av får minskad militär verksamhet. En nedan diskuterad ökning av repetitionsutbildningen i Norrlandsmiljö skulle då också kunna tillföras t. ex. Kalixområdet. Skulle fortsatta utredningar visa, att militär verksamhet kan förväntas ge bästa totaleffekt till lägsta samhällsekonomiska kostnad, bör förutsättningarna utredas för att i stället för ett grundutbildningsförband lokalisera centraliserad repetitionsutbildning till . Belastningen vid truppförbanden är mycket hög främst vid de tider, då grund- och repetitionsutbildning pågår . Vid utformningen av nuvarande utbildningssystem förutsattes att viss repetitionsutbildning skulle genomföras centraliserad till särskild utbildningsenhet. Därigenom skulle truppförbanden kunna avlastas i erforderlig grad. En sådan enhet tänktes bli organiserad i bl. Detta har ännu icke skett på grund av brist på medel för utbyggnad av en anläggning av denna typ. Vid en sådan utbildningsenhet skulle i omgångar, fördelade , utbildas krigsförband med uppgifter i , men de genomgår nu repetitionsutbildning i andra delar av landet. Alternativet skulle sålunda icke innebära att nuvarande repetitionsutbildning minskar på andra platser i , t. ex. i Bodenområdet eller inom och försvarsområden. Behovet av militär personal för en dylik repetitionsutbildningscentral beräknas bli lägre än i förband enligt propositionen, medan däremot behovet av civila torde bli större. En repetitionsutbildningsorganisation beräknas taga i anspråk mera tjänster av det civila samhället än det föreslagna fredsförbandet. Kostnaderna för utbyggnad av enheten beräknas sammanlagt bli något lägre än för ett fredsförband genom att planerad utbyggnad av repetitionsutbildningsläger i andra delar av landet i så fall kan begränsas. De värnpliktssociala konsekvenserna skulle bli betydligt mindre, eftersom utbildningen för varje omgång omfattar endast . Förutsättningar skapas vidare för att bibehålla nuvarande utbildningskapacitet i östra . Utöver förslaget till Arvidsjaurförbanden och därmed sammanhängande förändring i andra delar av landet innehåller proposition nr 135 förslag om förflyttning av arméns kompaniofficersskola (AKS) från till och luftvärnets skjutskola (LvSS) från till . Det skulle i och för sig vara önskvärt att även beslut i dessa avseenden uppskötes i avvaktan på underlag för ett ställningstagande till försvarets gymnasieskola, till skolenheten i och till arméns fredsorganisation över huvud taget. Då emellertid skäl här kan föreligga för beslut bör bemyndiga Kungl. Maj:t att avgöra frågan om förflyttning av AKS och LvSS på sätt som i propositionen anges, om Kungl. Maj:t finner att ett uppskjutande av dessa beslut icke lämpligen kan ske. Med stöd av ovanstående hemställes 1. att avslå Kungl. Maj ds proposition 1973:135, 2. att hos Kungl. Maj:t hemställa om förslag till lokaliseringspolitiska insatser i Arvidsjaurområdet enligt de grunder som anges i motionen, och 3. att bemyndiga Kungl. Maj:t att fatta beslut i fråga om flyttning av AKS och LvSS på sätt som anges i motionen. () () PER () i Gäddvik N. () i Trobro G. ()