mot · FW02354 · 1973-01-23 00:00:00 — om ökad näringshjälp åt handikappade jordbrukare. 25 000 jordbrukare, under , anser sig inte fullt arbetsföra enligt en utredning från . Jämfört med en undersökning innebär detta en markant ökning. Det är i första hand de små mjölkproducenterna som anser sig handikappade. I anser sig handikappade mot för landet i övrigt, och det procenttalet för innefattar också andra brukare än mjölkproducenter. Det höga procenttalet i kan betraktas som ett utslag av det tunga skogsbruket. Av dessa 25 000 har förtidspension. I en tidigare undersökning från i visade det sig att av jordbrukarna och av jordbrukarhustrurna ansåg sig ha nedsatt arbetsförmåga. De små mjölkproducenterna har oftast ingen annan möjlighet till utkomst de är tvingade att fortsätta med mjölkproduktionen, även om de upplever arbetet som fysiskt och psykiskt pressande. Samhällets tidigare tryck har med all säkerhet medverkat till svårigheterna. Många småbrukare ansågs inte särskilt samhällsnyttiga utan skulle rationaliseras bort. Samhällets attityd gentemot småbrukarna har förbättrats, men utredningen visar klart att allvarliga sociala missförhållanden råder bland många jordbrukare, i synnerhet i . Dessa förhållanden måste man komma till rätta med. Statligt bidrag i form av näringshjälp kan utgå till handikappad som inte kunnat få lämpligt arbete på den öppna marknaden. Möjlighet att få bidrag föreligger såväl för dem som vill börja verksamhet som egen företagare som för dem som vill fortsätta redan pågående verksamhet som egen företagare. Stöd i form av näringshjälp till handikappade har tidigare utgått till lantbrukare i mycket begränsad omfattning och med stora regionala variationer. Enligt regeringsbrev av föreskrivs inskränkningar i möjligheterna att ge stöd åt handikappade jordbrukare. Detta är synnerligen anmärkningsvärt mot bakgrund av de rådande sociala förhållandena bland i synnerhet småbrukarna. Näringshjälpen är ett hjälpmedel för att lösa svåra situationer för människor och får inte betraktas som jordbrukspolitiskt styrmedel. Länsarbetsnämnderna bör sålunda vid sina ställningstaganden se till att underlätta situationen för de enskilda människorna oavsett deras yrkestillhörighet. De huvudsakliga skälen till att lämnat ansökningar om näringshjälp till fortsatt drift av jordbruksrörelse m. m. utan bifall har varit att synnerliga skäl icke bedömts föreligga och/eller att verksamheten inte bedömts kunna ge den sökande goda försörjningsmöjligheter. Som synnerliga skäl borde kunna anföras personligt handikapp, svårplacering på arbetsmarknaden, låga inkomster etc. Att inskränka näringshjälpen med hänvisning till B-stödet är inte heller motiverat. B-stödet utanför stödområdet är begränsat till enbart de företag som har mjölkproduktion. En utgångspunkt för samhällets stödåtgärder åt handikappade är den s. k. normaliseringsprincipen, dvs. att de handikappade icke skall särbehandlas i annan mån än vad som är nödvändigt med hänsyn till handikappets art. Den principen kan man ansluta sig till med förtydligandet att särbehandling inte heller bör ske därför att man har en viss yrkestillhörighet jordbrukarens. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. Maj:t uttalar att handikappade jordbrukare bör ha tillgång till statligt bidrag i form av näringshjälp och att inskränkningarna i regeringsbrev av upphör att gälla samt att informationen ökas för att informera jordbrukarna om de stödåtgärder som finns inom såväl social- som arbetsmarknadspolitiken.