mot · FW021789 · 1973-04-10 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:32 med förslag till lag om ändring i giftermalsbalken, m. m. Det moderna samhället ställer stora krav på solidaritet och gemensamt ansvarstagande människor emellan. Familjestrukturen har förändrats från det agrara samhället, där familjen fungerade både som arbetsgrupp och utbildningsgrupp för det arbete som gav familjen dess försörjning, till dagens industriella samhälle där makarnas arbete till största delen är förlagt utom hemmet och där samhället tagit över många av de uppgifter som tidigare åvilade familjen. Detta har för många människor medfört konflikter och svårigheter. Vi människor har ett oförminskat behov av känslomässig gemenskap med dem som står oss nära. Särskilt betydelsefullt är det att barnen får växa upp i en hemmiljö som präglas av trygghet och ansvarstagande. Den naturliga familjebildningen inom äktenskapets ram där man och kvinna förenas i en livslång gemenskap är och kommer säkerligen att förbli den dominerande formen för sammanlevnad människor emellan. Betydelsen av stabilitet och sammanhållning inom primärgruppen, familjen, har blivit alltmer framträdande ju snabbare samhället förändras. Den gemensakp på vilken äktenskapet bygger har sin grund i parternas vilja till ömsesidigt ansvarstagande och deras insikt om äktenskapets etiska innebörd. I äktenskapets regelsystem ligger också en anvisning om makarnas skyldigheter mot varandra och barnen. Dessa regler fyller även funktionen att skydda den svagare parten och dess intressen. Inte minst barnen har sitt skydd inom äktenskapet. Det kan förefalla som om unga människor till en del är kritiska mot det traditionella äktenskapet. De väljer att flytta ihop och bo tillsammans utan det yttre äktenskapsbandet men ofta med bevarandet av viljan att höra samman och kravet på trohet gentemot den andra parten. Antalet ingångna äktenskap var i vårt land 1965 ca 61 000 och 1972 ca 38 500. Till en del kan möjligen denna nedgång i antalet ingångna äktenskap tas som uttryck för ungdomens vilja att stå utanför ett regelsystem över huvud taget. I helt övervägande grad måste dock utvecklingen ha sin orsak i att ungdomen blivit alltmer medveten om att skatte- och sociallagstiftningen är utformad så, att äktenskapet i många fall diskrimineras. Detta har också påpekats av åtskilliga remissinstanser vid behandlingen av familjelagssakkunnigas betänkande Familj och äktenskap. Vi beklagar den utveckling som skett inom skatte- och sociallagstiftningen. För att äktenskapet även framgent skall bevaras som den normala och naturliga formen för familjebildning måste lagstiftningen också på angränsande områden utformas så att denna målsättning En annan märkbar tendens i dagens samhälle är en allmän förskjutning i tänkesättet inför äktenskap och äktenskapsliknande förbindelser. Den enskildes frihet betonas allt oftare, vilket bl. a. baseras på en ändrad rollfördelning mellan man och kvinna i samhället och äktenskapet. I direktiven till utredningen anges att äktenskapets betydelse som trygghetsfaktor minskat. Detta påstående är endast delvis sant. En ny form av arbetsgemenskap, har medfört en betydligt friare syn på mannens och kvinnans arbetsuppgifter. Inte minst har utvecklingen mot en starkt stigande kvinnlig förvärvsverksamhet bidragit därtill. Denna utveckling har givetvis inneburit att äktenskapets betydelse som ekonomisk trygghetsfaktor minskat. Dock har de starkt stigande vårdkostnaderna kommit att innebära att den naturliga familjerollen får en ökande betydelse. Dessutom har samhällets snabba omdaning och den ökade otryggheten medfört ett tilltagande behov av familjegemenskap. Denna gemenskap har givetvis behov av att inordnas under ett regelsystem. Enligt direktiven till familjelagssakkunniga bör detta regelsystem i första hand syfta till ett samhälle där varje vuxen individ kan ta ansvar för sig själv utan att vara ekonomiskt beroende av anhöriga. Även om detta är en målsättning, som vi delar kan den aldrig helt förverkligas. Lagstiftningen bör därför vara så utformad, att den stöder den enskilda människan i hennes situation och löser de problem som kan uppkomma i samlivet parterna emellan. En sådan lagstiftning får inte syfta till att mjuka upp de förpliktelser som är förbundna med äktenskap, vilket vi anser är fallet med direktivens riktlinjer, utan bör syfta till att stärka gemenskapen makar emellan och hjälpa dem med uppkommande svårigheter. Det mest allvarliga i den nuvarande utvecklingen är just benägenheten att uttunna den enskildes förpliktande ansvar i en förbindelse. Det gäller ju alltid två människor med barn i familjen är det tre eller fler. I ett sammanhang där en människa träder in i gemenskap med andra och där ett personligt ansvar måste tas, kan det inte finnas någon absolut frihet för den enskilde. Äktenskap och familj måste få förbli en förpliktigande gemenskap. I proposition 1973:32 anför statsrådet: Det är enligt min mening av största betydelse att människornas frihet att själva utforma sitt personliga liv, att välja samlevnadsform och att bestämma de etiska normer som skall gälla för deras familjeliv respekteras. Enligt vår uppfattning får detta inte innebära att samhället fråntar sig rätten att skapa och bibehålla normer. Ingen samhällsbildning kan stå fri från de lärdomar erfarenheten givit, och all erfarenhet tyder på att ju mer samhället frånsäger sig ansvaret för människors samlevnadsregler inom olika områden, desto större blir villrådigheten och osäkerheten hos den enskilda människan. Vi anser det därför vara angeläget att slå vakt om, inte en föråldrad familjestruktur, men däremot om den bärande grunden för familjens liv under förändrade sociala villkor nämligen gemenskapen mellan individerna, det skapande samspelet mellan två likvärdiga och jämställda individer. I propositionen framlägges förslag till en partiell förändring av nu gällande giftermålsbalk. Bakgrunden till propositionen utgörs av familjelagssakkunnigas betänkande: Familj och äktenskap del I. Direktiven till denna kommitté utformades icke med sikte på att arbetet skulle delas upp i två avsnitt vilket blivit fallet. Den nu föreliggande propositionen behandlar huvudsakligen de yttre formerna kring äktenskapet. Nya regler föreslås för äktenskaps ingående och upplösning och äktenskapshindren utmönstras i stor utsträckning. Ett genomarbetat, samlat regelsystem av det slag som äktenskapslagstiftningen skall tillhandahålla måste från rent praktiska synpunkter ges klart försteg framför regleringar som sker punktvis. Alldeles särskilt gäller detta när man avser att förändra själva innebörden i äktenskapet enligt direktiven i en riktning som är främmande för vårt kulturmönster. Familjelagssakkunniga fortsätter sitt utredningsarbete, och förslag om äktenskapets ekonomiska rättsverkningar lär inte komma att framläggas förrän om . Att förändra reglerna om äktenskapets ingående och upplösning och bibehålla gällande regler om äktenskapets ekonomiska rättsverkningar kan inte accepteras. Såväl i direktiven som i den debatt som ägt rum angående familjerätten har definitionen om äktenskapet som en form av frivillig samlevnad för självständiga personer starkt betonats från regeringens sida. Vi kan dock icke odelat biträda denna definition. Frivilligheten har sin begränsning i vår grundläggande uppfattning om äktenskapet som ett i princip livsvarigt förbund. Enligt nu gällande rätt framgår denna begränsning av att makarna, när de önskar upplösa sitt äktenskap, måste ange skäl därtill, vilka samhället, domstolen, måste godta för att upplösa äktenskapet. Självständigheten är också begränsad, så till vida som att parterna är underhållspliktiga gentemot varandra och skyldiga varandra trohet och bistånd. Trohetskravet är grundat på den urgamla uppfattningen att man och kvinna skall begränsa sitt sexualliv till äktenskapet. Biståndsskyldigheten är enligt nuvarande lag utsträckt att kunna gälla även efter äktenskapets upplösning. Grundläggande för förmögenhetsfördelningen inom äktenskapet och vid dess upplösning är reglerna för giftorättsinstitutet. Huvuddelen av rör just de ekonomiska rättsverkningar som följer på ingående och upplösning av äktenskap. Dessa utgör själva stommen i det regelsystem i vilket parterna inordnar sig när de ingår äktenskap. Det personliga ansvarstagande, som enligt vår uppfattning utgör en grundförutsättning för äktenskap, vilar på ekonomiska rättsregler som ryms inom äktenskapslagstiftningen. En förändring av dessa regler med ett starkt betonande av parternas ekonomiska självständighet kommer, enligt vår uppfattning, att rycka undan den nuvarande grunden för äktenskapet som rättsligt institut. Vi finner det därför olämpligt att nu ta ställning till de ändringar i som föreslås i proposition 1973:32. Vi anser att bör ta ställning till samtliga förslag om förändring i , vilket ger möjlighet till överblick över hela lagstiftningen. Denna möjlighet ges inte i förevarande proposition. Ännu ett skäl, som talar för att förslag till ändringar i GB bör behandlas i ett sammanhang, är kravet på språklig enhetlighet. Lagrådet anför i dehna fråga bl. De nya bestämmelserna i balken har erhållit sådan form som brukas i lagstiftningen och bryter därmed i språkligt hänseende markant från stadganden som kommer före och efter. Att den vanliga ordningen att låta nya stadganden som infogas i en äldre lag få den äldre lagens form övergivits beror väl på att reformen är omfattande och att reformarbetet fortsätter med återstående delar. Vid detta måste rimligtvis hela GB överses i språkligt hänseende i syfte att uppnå enhetlighet, så att den språkliga förbistring som skapas upphör. Vår uppfattning att icke nu bör ta ställning till proposition 1973:32 förstärks ytterligare av det faktum att i denna fråga ställt sig utanför det traditionella och utomordentligt värdefulla nordiska samarbete som pågått på lagstiftningsområdet. Det ansågs som ett stort framsteg vid det nordiska samarbetet när likartade rättsregler kom till stånd inom familjelagstiftningen. Detta framsteg är nu den beredd att offra. Fråga är om icke detta rent av står i strid med den nordiska samarbetsöverenskommelsen av undertecknad i . Enligt denna skall de nordiska länderna sträva efter att genomföra likartade rättsregler i så många avseenden som möjligt. Enligt artikel 4 skall lagstiftningssamarbetet fortsättas med syfte att uppnå största möjliga överensstämmelse inom privaträttens område. Majoriteten i juridiska utskott har också uttalat vid sammanträde , att det enligt utskottets uppfattning svårligen kan förenas med samarbetsöverenskommelsens klara målsättning att man i ett av länderna nu ensidigt söker att genomföra principiella ändringar i äktenskapslagstiftningen vilken har ansetts som en av de väsentligaste delarna i den nordiska rättsgemenskapen. Under debatten i generalförsamling har det t. o. m. ifrågasatts om icke med hänsyn härtill borde uppsäga . I propositionen säger föredragande statsrådet, att enhälligt konstaterat, att det inte synes vara praktiskt möjligt att uppnå ensartade regler i samtliga nordiska länder inom det avsnitt i äktenskapsrätten som här är aktuellt. Det är riktigt att ministerrådet gjort ett sådant uttalande. Men av protokollet framgår att uttalandet byggde på två felaktiga premisser: att det skulle rått enighet i den parlamentariskt sammansatta kommittén i om grundprinciperna i förslaget och att remissinstanserna anslutit sig till dessa. Som framgår av propositionen är dessa tydligen från svensk sida lämnade uppgifter till ministerrådet icke korrekta. Den svenska oviljan mot ett nordiskt samarbete i fråga om äktenskapsrätten ter sig än mer egendomlig om man beaktar att ett reformarbete är långt gånget i och att i ett förslag föreligger, ännu icke behandlat av regeringen. Även i pågår förberedelser för en reform. Varför skulle då icke kunna vänta? Starka praktiska skäl talar dessutom härför. Det torde icke vara överdrivet att göra gällande att en halv miljon nordiska medborgare torde bo i ett nordiskt grannland. Varför skall då helt olikartade regler behöva gälla för äktenskaps ingående och upplösning? Vid sammanträde i och i har från alla de nordiska ländernas sida framförts skarp kritik mot den handlande. Ordföranden i juridiska utskott uttalade sålunda i , att enligt hans mening den icke gjort något allvarligt försök att nå fram till en överenskommelse, icke ens en verklig diskussion i , om detta viktiga spörsmål. En ansedd finlandssvensk tidning har i anslutning härtill konstaterat, att stiftar nu sin lag och det står fritt för andra att ansluta sig till den. Med 55 röster mot 8 beslöt rådet att göra en hemställan till de nordiska länderna att eftersträva en utbyggnad av den likartade nordiska äktenskapslagstiftningen och att undersöka alla möjligheter för att finna en gemensam tillfredsställande lösning. Frågan har också ställts hur det efter detta ensidiga agerande från svenskt håll skall gå med det nordiska samarbetet över huvud och det nordiska lagstiftningsarbetet i synnerhet. Om man i ett land känner det nordiska samarbetet som en tvångströja och icke vill vara med om att jämka länderna samman i riktning mot allmänna mål i detaljer kan det alltid skilja sig åt då blir nordiskt samarbete omöjligt. Borde icke i stället eftersträva en politik som utjämnar motsättningarna i förhållande till våra nordiska grannar? Om avslår föreliggande förslag finns tid för att göra ännu ett försök att rädda det nordiska samarbetet i stället för att rasera det på detta område. Åberopande det anförda hemställes att avslår proposition 1973:32. () () () () () () N. () i Trobro PER () i Gäddvik G. ()