mot · FW02345 · 1973-01-23 00:00:00 — av m. fl. om förstatligande av affärsbankerna. Den grundläggande och överallt närvarande motsättningen i det svenska samhället är den mellan kapital och arbete. Till det kapitalistiska samhällssystemets inneboende tendenser hör koncentrationen och centralisationen av kapital och kapitalmakt. Denna tendens skärper naturligt nog motsättningen arbetekapital. Den skärper också den sekundära motsättning som råder mellan småkapital och storkapital. Makten över kapitalet avgör maktstrukturen i samhället över huvud. Den bildar utgångspunkt för ekonomisk fördelning, för produktionsresursernas inriktning, för politiska grundvärderingar, för lagar och rättssystem, för sociala värderingar, för handels- och utrikespolitisk inriktning. I ett samhälle med väsentligen privat kapitalägande måste vaije statsmakt och varje regering acceptera dessa förhållanden. Önskar en regering andra samhällsförhållanden, måste den i grunden angripa frågan om kapitalägande och kapitalmakt. 1 ett högt industrialiserat, senkapitalistiskt samhälle som ställs dessa maktfrågor på sin spets. Flera faktorer samverkar härtill. Den ekonomiska tillväxten, särskilt tillväxten i sysselsättningen, tenderar att sjunka. Detta accentueras av den växande kapitalutförseln till andra länder. Hela kapitalbildningsproblemet har skärpts och fått en allt direktare relation till arbetslöshetskrisen. Kapitalets koncentration har medfört utflyttning och avfolkning av stora regioner såväl som en beträngd situation för den lokalt och regionalt förankrade småproduktionen. Produktionstekniken och produktivkrafternas utveckling har krävt allt större statliga och kommunala insatser och följdinvesteringar. Bristen på överensstämmelse har blivit alltmer akut mellan privatkapitalets vinstmaximeringsprincip och samhällsnyttan, definierad som intressena hos de klasser och skikt, vilka utgör folkets flertal. Såväl kapitalbildningen som kapitalets regionala fördelning samt prioriteringen mellan olika sektorer utgör utomordentligt påträngande problem. Detta problem är inte möjligt att lösa i folkflertalets intresse, om inte frågan om makten över kapitalet ges en förgrundsplats. I det högt utvecklade kapitalistiska samhället får, som antytts, staten en i skilda hänseenden ökande roll. Detta leder till ökad kapitalbildning i statlig och hand. Detta tolkas ibland när denna tolkning för tillfället är politiskt passande som en socialistisk tendens eller som en maktförskjutning till förmån för andra intressen än privatkapitalets. Detta är en missuppfattning. Bakom kapital i olika former står olika grader av makt. Att äga 100 miljoner i elektronindustrin ger uppenbarligen avsevärd makt. Att äga 100 miljoner investerade i gator, sjukhus eller kommunalkontor ger uppenbarligen mycket mindre makt. Sistnämnda former av kapital kan inte som produktionskapitalet förmera sig självt i en produktionsprocess. De härrör tvärtom från produktionskapitalet, de utgör följdinvesteringar, vars omfång och lokalisering beror av och följer produktionskapitalet. Lokaliseringen av en industri bestäms i stort sett fritt av ägarna. Men staten eller kommunerna kan inte fritt lägga ut gator och vägar. Dessas omfång, utformning och lokalisering beror av produktionskapitalets omfång och lokalisering. Till sin form och funktion är de vida mer bundna än produktionskapitalet. De är sekundära i förhållande till produktionen. De har en lägre dignitet ur maktpolitisk synvinkel. Maktens kärna är därför under nuvarande förhållanden produktionskapitalet. Den som kontrollerar produktionskapitalet, kontrollerar huvudlinjerna i den samhälleliga totalutvecklingen. Ju mer avancerad kapitalismen blir, desto större roll spelar, när det gäller uppsamling och kanalisering av kapital, den institutionella formen i förhållande till den direkta genom enskilda personer eller företag. Kreditväsendets roll blir alltmer central. Också inom kreditväsendet finns olika institutionella sektorer: de privata affärsbankerna, sparbanker och jordbrukskassor, statliga eller statligt-kommunala kreditinstitut och fonder. En marginell sektor med blandat ägande har uppstått. Också inom kreditväsendet har de olika sektorerna maktpolitiskt olika betydelse. Att låna ut 100 miljoner i form av små borgenslån eller egnahemslån medför obestridligen en mycket begränsad makt, jämfört med att låna ut 100 miljoner som industrikrediter. Därför spelar de privata affärsbankerna den maktpolitiskt utan tvekan tyngsta rollen. Härtill bidrar i minst lika hög grad ett annat förhållande. De privata affärsbankerna har en dubbel roll i förhållande till produktionskapitalet. De ger inte endast krediter åt produktionsföretag, de kontrollerar i avgörande utsträckning också själva ägandet via investmentföretag eller personalunioner. Denna dubbla maktställning saknar i regel motsvarighet för sparbanker, jordbrukskassor eller statliga fonder och banker. Affärsbankerna är alltså den ekonomiska maktens nervcentra. I det överväldigande flertalet större produktionsföretag i domineras ägendet av bankintressen. Nästan alla storföretag är knutna till någon av de stora finansgrupper som bankerna leder. Bland själva affärsbankerna är koncentrationen än mer påtaglig. De nationella storbankerna, liksom flertalet mer betydande provinsbanker, kontrolleras av två ledande finansgrupper, SEB-gruppen och SHB-gruppen. Några få andraplansgrupper och enstaka fristående lokalbanker existerar. SEB-gruppen är den inom finansväsen och produktionsliv utan motstycke dominerande maktgruppen. Med en maktstruktur av nu beskriven typ finns ingen plats för en politisk vilja, om inte denna också har affärsbankerna i sin hand. Gäller detta som ett generellt faktum, gäller det i än högre grad mot bakgrund av de akuta problem som präglar det ekonomiska systemet och som trycker folkmajoriteten. Utan kontroll över affärsbankerna kan inga sociala prioriteringsbeslut av betydelse fattas. Kapitalutförseln kan inte effektivt kontrolleras. Man kan inte regionalt fördela kapitalet för att i alla regioner skapa full sysselsättning och hindra avfolkning. Man kan inte garantera det kapitalflöde till tillväxtfrämjande forskning och ekonomiska framtidsbranscher, som måste till för att bekämpa den växande undersysselsättningen. Man kan aldrig frigöra produktionen från den primitiva vinstmaximeringsprincip, som alltid ger en skev och felaktig prioritering av investeringarna. Man kan inte föra en progressiv fördelnings- och inkomstpolitik utan ett sådant grepp om prioriteringen. Man kan inte lösa vare sig arbetslöshetsfrågan, energiförsörjningsfrågan, de sociala bristproblemen eller miljöförstöringens problem utan detta grepp om den ekonomiska maktens förbindelsekanaler. Arbetarklassens och folkflertalets intresse och omsorgen om nationens framtid kräver nationalisering av affärsbanksväsendet. Storbankernas förstatligande, dvs. underordnande under en borgerlig statsmakt och en borgerlig politik, skapar inte socialism. En stor statsbank, som sköts på samma sätt som gör, skulle i praktiken utgöra en annan typ av kapitalistisk bank. Den skulle i och för sig inte demokratisera makten över kapitalet. Inte desto mindre är förstatligandet av affärsbankerna ett tekniskt nödvändigt steg för att möjliggöra socialismen. Exproprieringen av de stora finansgrupperna är ett slag mot monopolkapitalets makt. Skall förstatligandet därutöver få en progressiv innebörd, får det dock inte stanna vid en juridisk ägandeförändring. Själva uppbyggnaden, driftsprincipen och beslutssystemet måste byggas upp för att tjäna folkflertalet inte kopieras efter de traditionellt organiserade statsbankerna. För det första måste utformningen av de grundläggande ramarna för ett statligt affärsbanksväsens verksamhet och prioriteringar i stort stå under politisk kontroll och framgå ur offentlig diskussion och ur folkrepresentationens suveräna beslut. För det andra måste en så stor organisation överlämna en stor del av besluten inom de generellt uppdragna ramarna åt regionala och lokala nivåer. Styrelseorganen på dessa nivåer måste vara politiskt-representativa organ med flertal för de lönarbetande. Endast så garanteras förstatligandets progressiva innehåll. Mot bakgrund av det ovan anförda hemställes 1. uttalar sig för att i statens ägo överföra det samlade affärsbanksväsendet samt reorganisera detsamma utifrån de i motionen angivna synpunkterna samt 2. hos regeringen hemställer om förslag härom. (vpk) i (vpk) i