mot · FW021836 · 1973-04-10 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:69 med förslag till lag om ändring i lagen (1970:498) om skydd för vapen och vissa andra officiella beteckningar. Maj:ts proposition nr 69 med förslag till lag om ändring i lagen (1970:498) om skydd för vapen och vissa andra officiella beteckningar föreslås att de svenska kommunala vapnen skola registreras hos patent- och registreringsverket för att vara skyddade mot obehörig användning i näringsverksamhet. I samband härmed föreslås att fastställelse av kommunala vapen hos Kungl. Maj:t, vilket nu i en del fall förekommer, skall upphöra. Som enda villkor för registrering föreslås att yttrande inhämtas från statens heraldiska nämnd innan beslutet fattas av kommunen om antagande av vapnet. De av Kungl. Maj:t före lagens ikraftträdande fastställda kommunala vapnen föreslås registrerade utan anmälan. antagna vapen utan statlig fastställelse registreras efter anmälan före utgången av 1975, inom vilken tid även senare antagna vapen utan statlig fastställelse efter anmälan registreras under förutsättning att statens heraldiska nämnd tillstyrkt registreringen. Såsom skäl härför åberopas nödvändigheten av sakkunnig prövning för att vapnet skall uppfylla kraven på att vara heraldiskt riktigt och ej förväxlingsbart med annat skyddat vapen. För att här föreliggande fråga skall kunna bedömas på ett riktigt sätt, är det nödvändigt att lämna en kort orientering om de förhållanden som rått och alltjämt råda på det heraldiska området i . Ända till våra dagar ha de heraldiska vapnen huvudsakligen varit en angelägenhet inom adeln. (Jfr artikeln Vapenrätt i Nordisk Familjebok, 31, s. 630 [1921]: Rätten att nyttja vapensköld har hos oss ansetts vara ett gammalt privilegium för ridderskapet och adeln och som sådant undandragen de öfriga stånden.) handlade en särskild statlig funktionär av adlig börd, , adelns vapenfrågor, främst utarbetandet av nya adelsvapen. Med adlandets upphörande upphörde även åliggandena för , varför han fick sig tilldelat en del obetydliga uppgifter utanför adelsväsendet samt rätt att härför betinga sig ersättning i form av sportler. a. medverkade han vid tillkomsten av ett fåtal stadsvapen. Den statliga heraldikersysslan har alltid betraktats som en sinekur förbehållen adliga hovfunktionärer, ofta med svaga insikter på det heraldiska området. (Jfr motion AK 1965.) Då riksheraldikerämbetet 1931 fick en ny innehavare överlämnades ämbetets skötsel åt en heraldiskt intresserad bokhållare i ett militärt verk mot andel i sportelinkomsterna, vilka i övrigt såsom arbetsfri inkomst tillföllo ämbetets högadlige innehavare. Bokhållaren gjorde snart riksheraldikerämbetet till en lukrativ affär genom att på löpande band sätt i gång fastställelser hos Kungl. Maj:t av landskaps-, läns- och stadsvapen samt stimulera olika kommuner att skaffa sig vapen och få dessa fastställda hos Kungl. Det sätt varpå fastställelserna skedde föranledde stark kritik från antikvarisk och heraldisk sakkunskap, bl. a. en inlaga till Kungl. från sedermera riksantikvarien B. Thordeman och förste antikvarien N. (Se även Fornvännen 1942, s. 194205, samt litteraturförteckningen i U. , Heraldik i svenska författningar, s. 8198, [1951] och Den kommunala heraldiken under kommunalförfattningarna 18621962, s. 759770, [1962], där de kommunala vapnens historia och rättsskydd samt bristerna i ett flertal fastställda vapen behandlas på ett sakkunnigt sätt.) Efter flera uppmärksammade skandaler avskaffades 1953 det direkt under Kungl. lydande ämbetet som riksheraldiker och ersattes med en alltjämt provisorisk organisation, bestående av en tjänst, numera benämnd statsheraldiker, hos samt en statens heraldiska nämnd, där statsheraldikern är föredragande och betraktas som nämndens heraldiskt sakkunnige. Den nya organisationen och dess verksamhet har under en följd av år varit föremål för stark kritik såväl i som i pressen, och förhållandena äro ej tillfredsställande. För bedömningen av det nu framlagda förslaget om registrering av kommunala vapen äro bl. a. följande synpunkter av betydelse: Den nuvarande statliga heraldiska organisationen är enligt klart uttalade uppfattning alltjämt provisorisk, och har förutsatt att den heraldiska verksamheten skall vara ekonomiskt självbärande samt att Kungl. lämnar en redovisning härför. Någon sådan redovisning har ännu ej lämnats, vilket är anmärkningsvärt. Tungt vägande skäl ha framförts för att den nuvarande onödigt kostsamma organisationen ersättes med en arvodesavlönad heraldisk konsulent såsom i . Det måste anses vara olämpligt att nu i lag föreskriva en betydande utvidgning av befogenheterna för en provisorisk organisation, innebärande att kommunerna ställas under statsheraldikems förmynderskap i fråga om symbolen för den kommunala självbestämmanderätten vid risk att det nuvarande rättsskyddet för kommunvapnet annars bortfaller. Det statliga heraldiska organet har upprepade gånger försökt att få rättsskyddet för kommunala vapen begränsat till att endast avse de genom detsamma utarbetade och fastställda vapnen för att på så sätt få monopol på utarbetandet av vapen och tilltvinga sig ekonomiskt lönande uppdrag samt bestämmanderätt över kommunerna i fråga om deras vapen. avvisades försöket av departementschefen och 1960 av efter motioner av representanter för fyra partier. Den nu framlagda propositionen innebär ett nytt försök att tillerkänna det statliga heraldiska organet bestämmanderätt över kommunerna i vapenfrågor. är sammansatt av framstående historisk, antikvarisk, juridisk och konstnärlig expertis men saknar bland sina ledamöter heraldisk sakkunskap. Även om nämndens föredragande, statsheraldikern, anses representera dylik sakkunskap, är det otillfredsställande att det inom nämnden ej finns någon som kan bedöma statsheraldikems förslag från heraldisk synpunkt. Det har ju även inträffat flera fall där statsheraldikern varit jävig och rätteligen ej ägt handlägga ärendena. Följden har blivit att nämnden i ett ej obetydligt antal fall hos Kungl. Maj:t tillstyrkt fastställelse av heraldiskt undermåliga vapen. Särskilt påtagligt har detta varit , då heraldiska nämnden haft Kungl. att fastställa tidigare stadsvapen med brister av heraldisk eller annan art som vapen för de nya kommunerna. Sålunda kan man i det fastställda vapnet för kommun påvisa ej mindre än tre heraldiska fel. Och för har fastställts en vapenbeskrivning som ej överensstämmer med den gillade teckningen av vapnet. Mot bakgrunden av sådana fakta måste man ställa sig undrande till heraldiska nämndens ordande om nödvändigheten av ett fastställelseförfarande, föregånget av sakkunnig prövning, såsom garanti för att vapnen uppfylla de krav som kunna uppställas från heraldisk synpunkt. Och nämnden talar om garanti för att ett av en kommun antaget vapen ej överensstämmer med eller alltför mycket liknar ett redan existerande skyddat vapen, kan det hänvisas till att statsheraldikern åt kommun utarbetade och med nämndens tillstyrkan fick fastställt ett kommunvapen som var identiskt med det vapen som statsheraldikern året innan låtit Kungl. Maj:t fastställa som vapen för på ! Sådan är den verklighet som åberopas som stöd för ett genomförande av propositionens förslag. Det framstår som groteskt att de av Kungl. fastställda vapnen samt äldre i regel undermåliga vapen utan vidare, dvs. utan sakkunnig granskning, skola registreras, medan en mängd av kommuner antagna och från olika synpunkter fullt korrekta vapen ej få registreras, ifall de ej först godkänts av en heraldisk nämnd som bland sina ledamöter saknar heraldisk expertis och har en föredragande som i många fall är jävig. Sammanfattningsvis kan framhållas att det är riktigt att fastställelse av kommunala vapen hos Kungl. Vidare får det anses vara riktigt att landets kommunala vapen registreras centralt för att i fortsättningen åtnjuta rättsskydd. Men man måste ställa sig tveksam inför förslaget att utan vidare registrera en mängd heraldiskt eller på annat sätt undermåliga kommunvapen bara för att Kungl. förletts att fastställa desamma. Antingen skola såsom departementspromemoria uppställt som ett tänkbart alternativ (s. 11) alla kommunala vapen, oavsett om de fastställts eller ej, utan vidare registreras eller också skola alla vapnen, således även de av Kungl. fastställda eller antagna vapnen, underkastas en sakkunnig granskning före registreringen. Det första alternativet synes vara enklast att genomföra. Under alla förhållanden måste statens heraldiska nämnd kompletteras med en ledamot representerande framstående heraldisk sakkunskap och helst med erfarenhet av kommunalheraldisk forskning. Det kan vara lämpligt att denne ledamot föreslås av Samfundet för hembygdsvård eller . Med hänsyn till förbundets bestämt uttalade uppfattning att ett av en kommun antaget vapen enligt nu gällande lag åtnjuter samma rättsskydd som ett av Kungl. fastställt kommunvapen föreligger ej anledning att föreskriva annat för registrering av ej fastställt vapen än att anmälan skall ha skett före utgången av för att vapnet skall bibehålla rättsskyddet . Åberopande det anförda hemställes att måtte besluta 1. att hos Kungl. anhålla att fastställelse av kommunala vapen med det snaraste måtte upphöra samt att statens heraldiska nämnd kompletteras med en representant för framstående heraldisk sakkunskap, lämpligen efter förslag av eller Samfundet för hembygdsvård, 2. att sista stycket i övergångsbestämmelserna gives följande lydelse: Svenskt kommunalt vapen, som icke fastställts av Konungen men antagits före nya lagens ikraftträdande, åtnjuter skydd enligt äldre lag till utgången av . Sådant vapen registreras även om yttrande som avses i 1 a § ej avgivits, om anmälan om registrering göres före utgången av . () i Luttra