mot · FW021829 · 1973-04-10 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:56 med förslag till lag om arbetslöshetsförsäkring m. m. I propositionen föreslås dels att den nuvarande arbetslöshetsförsäkringen reformeras, dels att ett kontant arbetsmarknadsstöd införs. Den statsunderstödda, frivilliga arbetslöshetsförsäkringen föreslås alltjämt vara huvudformen för stöd vid arbetslöshet. Den som tillhör erkänd arbetslöshetskassa föreslås få höjd ersättning och längre ersättningstid. Som en komplettering, främst för att skydda nytillträdande och återinträdande på arbetsmarknaden, föreslås ett kontant arbetsmarknadsstöd, medan nuvarande kommunala kontantunderstöd och statliga omställningsbidrag avvecklas. Antalet medlemmar i de erkända arbetslöshetskassorna är f. n. drygt 2,4 miljoner. Den totala arbetskraften omfattar enligt arbetskraftsundersökningarna nästan 4 miljoner människor. Ungefär 1,5 miljoner människor i vårt land tillhör således arbetskraften utan att vara medlemmar i någon arbetslöshetskassa. Det framlagda förslaget innebär en klar förbättring av villkoren för dem som tillhör arbetslöshetskassa, även om det fortfarande kommer att finnas anledning till kritik mot försäkringen för att den lämnar otillräckligt skydd vid arbetslöshet. Detta gäller i än högre grad beträffande de grupper som inte är med i arbetslöshetskassa. som vi är tillfredsställda över att regeringen nu äntligen lägger fram förslag om reformering av arbetslöshetsförsäkringen, beklagar vi att regeringen nöjt sig med vissa delreformer och inte varit beredd till en mera genomgripande reform för att ge tillfredsställande trygghet åt alla vid arbetslöshet. Frivillig eller allmän arbetslöshetsförsäkring Som avgörande motiv för att bibehålla en frivillig arbetslöshetsförsäkring nämner departementschefen några väsentliga fördelar med nuvarande system. Dessa är i första hand arbetslöshetskassornas nära anknytning till sina verksamhetsområden och till de fackliga organisationerna samt att varje försäkringsfall kan få en individuell behandling. Det finns också enligt vår mening anledning att betona den roll som anknytningen till de fackliga organisationerna har spelat för arbetslöshetsförsäkringen. Dessa fördelar bör emellertid vara möjliga att uppnå också under andra organisationsformer. Vi anser att det är väsentligt att utnyttja de kunskaper och erfarenheter som finns inom nuvarande system, men också att det är väsentligt att utnyttja de fördelar som en närmare samverkan med den allmänna försäkringen skulle innebära. Man bör se arbetslöshetsfrågan som en del av ett vidare trygghetskomplex. Det finns ett samband mellan arbetslöshetsförsäkringen och andra socialförsäkringar, främst sjukförsäkringen. Bägge dessa försäkringsformer har till uppgift att täcka ett inkomstbortfall. Stödbehovet är detsamma vare sig det uppkommit till följd av arbetslöshet eller sjukdom. Det vore därför önskvärt att arbetslöshetsförsäkringen kunde kopplas samman med ett större trygghetssystem och komma att omfatta hela arbetskraften, också de nytillträdande och återinträdande på arbetsmarknaden. En av det nuvarande systemets nackdelar är, att avgifterna varierar mycket kraftigt mellan olika arbetslöshetskassor beroende på olikheter i arbetslöshetsrisk och därmed förenade skillnader i ersättningskrav. Detta problem uppmärksammades i motioner till 1971 från , och samt enskilda avdelningar inom , och . Nämnda organisationer krävde utredning om en gemensam arbetslöshetskassa för hela LO-området. Därigenom skulle riskerna och avgifterna fördelas solidariskt på ett mycket stort kollektiv. I debatten konstaterade LO:s dåvarande andre ordförande , att motionärerna kommer snubblande nära frågan om fristående eller obligatoriska arbetslöshetskassor. Kongressen beslöt slutligen att anse motionerna besvarade med hänvisning till landssekretariatets avstyrkande yttrande över dem. De i propositionen föreslagna nya statsbidragsreglerna eliminerar inte avgiftsskillnaderna mellan olika kassor. Genom en allmän arbetslöshetsförsäkring skulle en solidarisk avgiftsfördelning däremot uppnås. Betydande administrativa fördelar skulle uppnås om alla delar av socialförsäkringssystemet kunde samordnas. De allmänna försäkringskassorna kommer att få kunskap om arbetsmarknadsförhållanden och etablera nära samarbete med arbetsmarknadsmyndigheterna om departementschefens förslag bifalles och försäkringskassorna får handha utbetalningen av det kontanta arbetsmarknadsstödet. Departementschefen säger också i propositionen att ett utnyttjande av försäkringskassornas resurser när det gäller personal, lokaler och utrustning kan i detta sammanhang medföra avsevärda fördelar. För en sådan ordning talar även det förhållandet att det kontanta arbetsmarknadsstödet föreslås bli skattepliktig inkomst, vilket medför ökade administrativa uppgifter. Försäkringskassorna har redan väl utvecklade utbetalningsrutiner. (s. 222 f.) De flesta av de nuvarande arbetslöshetskassorna har på grund av sin begränsade storlek inte möjlighet att bygga upp motsvarande utbetalningsrutiner. Det är skälet till att departementschefen förutsätter att de preliminärskatteavdrag som skall göras av kassorna fastställes efter enkla schabloner utan hänsyn till att vissa försäkrades inkomstförhållanden i övrigt kan medföra risk för kvarstående skatt. Det är naturligt att förmånerna i den frivilliga försäkringen, vilka till en del finansieras med individuella avgifter, alltid skall vara bättre än det kontanta arbetsmarknadsstödet. Eftersom försäkringens lägsta dagpenningklass bl. a. av försäkringstekniska skäl föreslås bli relativt blygsam kan det kontanta arbetsmarknadsstödet inte fastställas på en nivå, som medger en skälig bärgning . Detta är en principiell nackdel, som inte kan undvikas i det av regeringen föreslagna systemet, men som över huvud taget inte uppkommer inom en allmän arbetslöshetsförsäkring. De fackliga organisationernas inställning till arbetslöshetsförsäkringen Det är ingen tvekan om att man inom såväl LO som TCO och ansett att det nuvarande systemet med frivilliga arbetslöshetskassor varit att föredra framför en allmän försäkring. I sitt yttrande över betänkande ansluter sig till exempel LO till de av utredningen angivna skälen för frivilliglinjen. Huvudmotivet till denna inställning torde framgå av landssekretariatets yttrande över de tidigare nämnda motionerna till 1971: Arbetslöshetskassornas nära samband med den fackliga rörelsen är enligt landssekretariatets mening av stort ömsesidigt värde. Den nuvarande försäkringsorganisationen har medfört garantier för att prövningen av enskilda fall skett med ett underlag av tillräckliga kunskaper om den försäkrade och hans speciella förhållanden. I TCO:s remissvar på KS anfördes: Det kan naturligtvis med viss rätt hävdas att arbetslöshetsförsäkringen lika väl som andra försäkringar av socialförsäkringskaraktär, exempelvis sjukförsäkringen och pensionsförsäkringen, bör vara obligatorisk. TCO delar emellertid utredningens uppfattning att en fortsatt utbyggnad av den frivilliga arbetslöshetsförsäkringen är att föredra. I bägge organisationerna finns dock skilda meningar i fråga om vilken linje som är att föredra. Inom TCO har allt fler krav rests på att organisationen skall verka för en övergång till en allmän arbetslöshetsförsäkring, finansierad i första hand med arbetsgivaravgifter. I ett yttrande till LO 1971 över betänkande framhöll det av arbetslöshet vanligen hårt drabbade : I ett val mellan olika former för arbetslöshetsförsäkringens fortsatta bedrivande finner förbundet att en obligatorisk sådan försäkring vore att föredra framför en uppdelning på en mängd mindre kassor med inbördes olika avgifts- och ersättningsvillkor. Även vid en obligatorisk arbetslöshetsförsäkring kan man finna former för att behålla anknytningen till de nuvarande bärarna av försäkringen fackförbunden. Den omorganisation, som undan för undan genomföres, av de fackliga lokalorganisationerna får betydande verkningar även för administrationen av arbetslöshetsförsäkringen. Därigenom minskar möjligheterna till personlig kännedom om varje enskild arbetslös medlem, som tar försäkringen i anspråk under en längre eller kortare arbetslöshetsperiod. De värden, vilka utgjort motiv för en frivillig försäkring, förankrad i fackförbundens organisation, urholkas undan för undan genom den pågående omorganisationen. Det bör också nämnas att bl. a. och förordat en allmän arbetslöshetsförsäkring. Några grunddrag i en allmän arbetslöshetsförsäkring Vi anser att starka skäl talar för att det ekonomiska skyddet vid arbetslöshet liksom vid sjukdom, yrkesskada, invaliditet och ålderdom lämnas genom en allmän försäkring. En sådan försäkring bör omfatta hela arbetskraften och ersättning således utgå till alla som inte har arbete men som står till arbetsmarknadens förfogande och därvid uppfyller vissa krav. Dessa krav kan i stort sett förbli desamma som gäller för den frivilliga försäkringen, dvs. att ersättning utgår till den som är registrerad som arbetssökande på arbetsförmedlingen och dessutom är arbetsför och oförhindrad att förvärvsarbeta samt inte avvisar erbjudet lämpligt arbete. belyste inte olika alternativ för arbetslöshetsförsäkringens organisation och administration. Den utarbetade förslag till en reformering av arbetslöshetsförsäkringen. Regeringens proposition bygger i stort på förslag med de modifieringar som blev nödvändiga genom sjukpenningutredningens förslag om beskattning av vissa sociala förmåner. Det finns därför inte tillräckligt utredningsmaterial för att nu ta ställning till utformningen av en allmän arbetslöshetsförsäkring. Vi beklagar detta. Vi är beredda att nu medverka till en reformering av nuvarande arbetslöshetsförsäkring och tillstyrker i huvudsak propositionen vi återkommer i det följande till vissa enskildheter. Vi vill dock understryka att vi betraktar denna enbart som en delreform. Vi anser att en mera genomgripande reformering av arbetslöshetsförsäkringen är angelägen och att underlag för en sådan reformering bör arbetas fram. Därför bör en utredning med representanter för de politiska partierna, de fackliga organisationerna och arbetsgivarorganisationerna, arbetslöshetskassorna, arbetsmarknadsverket och omgående tillsättas. Denna utredning bör förutom försäkringens materiella innehåll belysa organisation, administration och finansiering. Utredningen bör därvid undersöka olika former för samordning mellan arbetslöshetsförsäkringen och den allmänna försäkringen. a. bör man pröva om de allmänna försäkringskassorna kan svara för administration och utbetalning av försäkringsersättningarna. Som vi tidigare framhållit är det angeläget att utnyttja de kunskaper och erfarenheter som finns inom nuvarande kassesystem. Företrädare för de fackliga organisationerna och för de nuvarande kassorna har goda kunskaper för att bedöma den försäkrade och hans förhållanden. Vi anser att det bör vara möjligt att finna en organisationsform som förenar krav på samordning mellan skilda socialförsäkringsgrenar, på rationell administration och utbetalning och på medverkan av fackliga organisationer. Det finns mycket omfattande kontakter mellan arbetsmarknadsmyndigheter och parterna på arbetsmarknaden. Dessa har t. ex. majoritetsinflytande i och länsarbetsnämnderna. En på liknande sätt organiserad partsmedverkan skulle kunna inrättas på distriktsnivå. Prövningen av om en sökande uppfyller ersättningsvillkoren skulle kunna ske inom arbetsförmedlingens distriktskontor, och genom en partsmedverkan också på denna nivå skulle man få ett samarbete vid handläggningen av arbetslöshetsförsäkringsfrågorna. Två spörsmål som bör ingående prövas av en ny utredning är finansieringen av en allmän arbetslöshetsförsäkring och vilken roll de nuvarande fonderna bör ha i en ny försäkring. De nuvarande kassornas fonder har till en del byggts upp med hjälp av medlemsavgifter och bidrag från kassornas huvudmän. Detta måste givetvis beaktas i samband med uppbyggnaden av en allmän försäkring. Utredningen bör också pröva finansieringen mot bakgrund av de kraftigt växlande ersättningsanspråk på försäkringen som konjunkturvariationerna innebär och överväga hur kostnaderna med hänsyn härtill bör bestridas under olika år. Några synpunkter på propositionens förslag Vi betraktar, som nämnts, de framlagda förslagen som en delreform av nuvarande system och accepterar i huvudsak dessa förslag. Några punkter vill vi emellertid beröra. Vi har i fråga om lämpligt arbete den uppfattningen att en arbetssökande bör medges visst rådrum för att söka arbete av det slag han eller hon själv önskar. Detta innebär, att en arbetssökande inledningsvis bör kunna avvisa erbjudet arbete på den grunden att han exempelvis genomgått viss utbildning eller varit verksam i visst yrke. Först och om det då framstår som troligt att den arbetssökandes önskemål i dessa avseenden ej kan uppfyllas bör krav ställas på att han accepterar annat arbete. Frågan om anvisning av arbete på annan ort än bostadsorten är mycket betydelsefull. Begreppet lämpligt arbete måste utformas så, att hänsyn tas till personliga omständigheter som nödvändigheten av geografisk rörlighet betonas. Det kan ifrågasättas om inte definitionen av lokal bundenhet är för snäv i propositionen. De i propositionen föreslagna reglerna kan leda till familjesplittring. En person med förvärvsarbetande make borde behöva acceptera arbete på ort utanför dagligt pendlingsavstånd från hemorten endast om maken kan erbjudas ett i stort sett likvärdigt arbete på den nya orten och bostadsfrågan där kan ordnas. Eftersom i synnerhet det kontanta arbetsmarknadsstödet är begränsat till en kort ersättningstid för alla som är i den åldern, att flyttningsberedskap över huvud taget kan begäras, skulle denna tolkning av begreppet lokal bundenhet sannolikt inte medföra några större extra kostnader för statsverket. På några punkter frångår departementschefen Det gäller bl. a. i fråga om beräkning av ramtiden. föreslog att som överhoppningsbar tid skulle räknas tid då den försäkrade vårdat eget barn eller adoptivbarn . I propositionen görs den väsentliga begränsningen, att endast den tid under vilken föräldrapenning i samband med barns födelse utgått skall räknas som överhoppningsbar. Enligt vår mening bör avvisa regeringens klart sämre förslag och i stället följa förslag. Regeringens proposition innebär på avgörande punkter väsentliga försämringar av förslag. Departementschefen har konstruerat dessa försämringar så, att de i huvudsak drabbar hemmafruar som söker sig ut på arbetsmarknaden men har svårigheter att finna anställning. Detta är intressant med tanke på att regeringen sedan tillsatte en delegation för jämställdhet mellan könen. Ett av de två väsentliga avsteg från denna huvudlinje om könsdiskriminering som regeringen gör drabbar de äldre arbetslösa, som under nuvarande system är berättigade till omställningsbidrag. Arbetsmarknadsstödet ger nämligen en lägre ersättning än helt omställningsbidrag. Beträffande dem som efter avslutad utbildning träder ut på arbetsmarknaden föreslås i propositionen, att den sökande skall bli ersättningsberättigad först sedan han eller hon stått till arbetsmarknadens förfogande . Enligt vår mening bör i likhet med förslag en kvalifikationstid vara tillräcklig. I propositionen föreslås att kontant arbetsmarknadsstöd skall reduceras med hänsyn till makes eller sammanboendes inkomst. En sådan regel strider mot den modernare familj esyn som vi och stundom även regeringen i andra sammanhang hävdar. Den här berörda reduktionsregeln bör därför avvisas av . Enligt propositionens förslag bör det krävas en veckoarbetstid om minst och en daglig arbetstid om minst för att en person skall ha rätt till medlemskap i arbetslöshetskassa respektive rätt att uppbära kontant arbetsmarknadsstöd. Den som arbetar minst 17 och blir enligt förslaget berättigad till halvt arbetsmarknadsstöd. Enligt vår mening vore det önskvärt med även fjärdedels arbetsmarknadsstöd för den som arbetar minst nio och . Detta skulle förbättra den ekonomiska tryggheten för de deltidsarbetande. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att vid behandlingen av propositionen 1973:56 1. om utredning och förslag till en allmän arbetslöshetsförsäkring enligt i motionen angivna riktlinjer; 2. att som överhoppningsbar tid i den frivilliga arbetslöshetsförsäkringen och det kontanta arbetsmarknadsstödet skall räk nas tid då den ersättningssökande vårdat eget barn eller adoptivbarn ; 3. att den som efter avslutad utbildning träder ut på arbetsmarknaden skall bli berättigad till kontant arbetsmarknadsstöd redan efter att ha stått till arbetsmarknadens förfogande utan att lämpligt arbete kunnat erbjudas honom eller henne; 4. att partiellt kontant arbetsmarknadsstöd utgår till den som arbetat minst 9 och och i övrigt uppfyller ersättningskraven; B. ger Kungl. Maj :t till känna vad som i motionen anförts i fråga om begreppet lämpligt arbete; samt C. avslår förslaget att kontant arbetsmarknadsstöd skall reduceras med hänsyn till makes eller sammanboendes inkomst. () . () () ()