mot · FW02314 · 1973-01-22 00:00:00 — av och fröken angående bamolycksfallen i trafiken. 1 den alltmer hårdnande trafiken i vårt land utsätts trafikanter av alla slag för stora risker att bli skadade. Särskilt tragiska är de trafikolyckor där barn är inblandade. Enbart i förskole- och lågstadieåldrarna inträffar minst 1 000 sådana olyckor i vårt land. Enligt en undersökning som gjordes av Försäkringsbolaget skadades flertalet barn som fotgängare (1 204), nästan dubbelt så många som de som skadades som cyklister (625). Därnäst högsta antalet barn skadade var de som åkte på något slag av vinterfordon: sparkstötting, tefat, kälke, pulka och skidor (sammanlagt 47 barn). Sedan följde barn i barnvagn (20) och slutligen barn på trehjulingar (9 barn). Bland fotgängarna var 38-årsåldern mest olycksbelastad, bland cyklisterna 710-åringama. De flesta övriga olyckor drabbade barn . Det är också konstaterat att risken att bli dödad i samband med trafikskador är högre än i någon annan åldersgrupp under pensionsåldern. En markant ökning av antalet trafikolyckor inträffar bland elever i nionde årskurs i samband med mopedåkning, som ju blir tillåten . Barnens svårighet att anpassa sig till den rådande trafiken kan delvis tillskrivas bristande kunskaper om trafikregler. Resultatet av den enkät som i samarbete med företagit på hög- och mellanstadium visar att trafikkunskaperna är sämre än de var 1969 bland skolungdomen. Det bör därför vara angeläget att fortsätta den intensifiering av trafikundervisningen i skolorna som redan påbörjats. Från skolans håll har emellertid understrukits vikten av att den teoretiska sidan av undervisningen följs upp med praktiska tillämpningsövningar ute i trafiken. Såväl den utförda enkäten som lärares vittnesbörd pekar i den riktningen att kännedom om trafikreglerna inte alltid förhindrar överträdelse av dem. Det står också klart att om den praktiska uppföljningen av den teoretiska trafikundervisningen skall bli naturlig och effektiv bör den handhas av trafikpolisen i den naturliga trafikmiljön. Man ser det vidare som synnerligen angeläget att polisen skärper bevakningen av trafiken kring skolområdena i anslutning till skolarbetets början och avslutning . Detta skulle innebära den mest verklighetsnära och meningsfulla uppföljningen av skolans teoretiska trafikundervisning. När det gäller vuxna och ungdomar kan man komma ett gott stycke på väg mot en utökad trafiksäkerhet genom undervisning och propaganda i olika former. Den vuxne har möjlighet att överblicka och bedöma en trafiksituation lättare än barn och är också i stånd att tillämpa inlärda handlingsmönster i praktiken. För barn ställer sig detta betydligt svårare för att inte säga omöjligt. De förmår uppfatta endast en detalj i sänder och koncentrerar hela sin uppmärksamhet på den, medan den moderna trafiken i själva verket kräver förmåga att uppfatta och sammanställa ett helt mönster av skilda detaljer. Barnens ringa mått av erfarenhet gör det också omöjligt för dem att effektivt tolka regler, trafikmärken, bedöma hastigheter och att förstå innebörden i olika anvisningar. Naturligtvis bidrar också deras kroppsliga litenhet till svårigheterna att överblicka situationen. Professor , som ägnat barns beteende ett ingående studium, skriver bl. a. så här: Osäkerheten och omöjligheten att ta överblickar gör att små barn helst går över körbanan långt ifrån gatukorsningar, eftersom de där har en känsla av att bilar kommer från alla håll utan någon ordning alls, utan regler. Över huvud taget har de svårt att förstå något sådant som en regel, och även det försvårar deras uppfattning av trafikmiljön. Barns lekregler är obestämda och förändras lätt ännu på skolans lågstadium. Först i 11 12-årsåldem blir lekreglerna verkligen fasta och väl utarbetade. Om nu detta är fallet i leken, som barnen helhjärtat engagerat sig i, så förefaller det som om de komplicerade trafikreglerna inte heller skulle vara möjliga att förstå och följa förrän i samma ålder. Med kännedom om barns beteendemönster och om bamolyckornas antal ter det sig i högsta grad angeläget att samhället på allt sätt söker främja en så barnvänlig trafikmiljö som möjligt. Vid stadsplanering bör man alltmer sträva efter att öka säkerheten genom att avskilja barnens färdvägar från biltrafik. De riktlinjer för stadsplanering med hänsyn till trafiksäkerhet som statens planverk i samarbete med utgivit fyller här en viktig uppgift. Den äldre bebyggelsen däremot har ännu inte anpassats efter de krav på en tillfredsställande trafikmiljö som uppställes. Riktlinjer för sanering av äldre bebyggelse i trafikhänseende bör med det snaraste komma till stånd. För att hjälpa fordonsförare till en mera realistisk kunskap om barns trafikförmåga borde undervisning i barnpsykologi vara obligatorisk vid våra körskolor. Skolskjutsarna bör också uppmärksammas. Enligt uppgift pågår inom trafiksäkerhetsverket förberedelser för att åstadkomma säkrare anordningar för skolskjutsar i linje med det tillkännagivande i ärendet avlät i trafikutskottets betänkande 1971:8. Bland säkerhetsåtgärder, som i detta sammanhang bör nämnas, märks den om att förse fordonet med en upplyst takskylt, som bringas att blinka när fordonet står stilla för barnens på- och avstigning. Vidare är i skolskjutsen endast platsen bredvid föraren försedd med säkerhetsbälte. Skolskjutsen, som måste fram i alla väglag, riskerar givetvis att utsättas för kollisioner och andra trafikmissöden, då barnen lätt kastas omkring inuti bussen och skadas. Risken för skador på barnen torde kunna minskas i avsevärd utsträckning, om samtliga platser vore försedda med säkerhetsanordning. Förutom den direkt skyddande verkan skulle bruket av säkerhetsbälte i skolskjutsarna innebära en pedagogisk hjälp att ge bruket av bilbälte över huvud taget genomslagskraft. Bristfälligheter hos cyklarna kan också medföra olyckor särskilt bland barnen. Så har de flesta cyklar i vårt land endast ett bromssystem. Det behövs bara att cykelkedjan hoppar av kugghjulet för att föraren skall förlora kontrollen över cykeln. Många barn skadas fortfarande, därför att de barnsitsar som används för att skjutsa barn på cykel ger ett alltför ofullständigt skydd. I vägtrafikförordningen finns stadgat att skjutsning av barn på cykel kan få förekomma, om vissa villkor är uppfyllda. a. skall cykeln vara försedd med härför lämpliga säten. Några anvisningar om innebörden av ett lämpligt säte ges dock inte i vägtrafikförordningen. Med tanke på barnens speciella svårigheter att finna sig till rätta i den alltmer hårdnande trafiken finner vi i likhet med utredningen utemiljö (SOU 1970:1) det synnerligen angeläget med en fortlöpande registrering av olycksfallen. Som framhålles av doktor i en nyligen redovisad undersökning av barnolycksfall i är det därvid viktigt att även de polikliniskt behandlade fallen kommer med. Den exakta olycksplatsen bör beskrivas, och en detaljerad olycksfallsbeskrivning ges. Alla dessa data bör sedan sammanställas och analyseras för att utgöra underlag för ett fortsatt trafiksäkerhetsarbete. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. 1. att en fortlöpande registrering och analys av alla barnolycksfall i trafiken kommer till stånd som underlag för ett fortsatt trafiksäkerhetsarbete, 2. att ger polisen nya instruktioner, som leder till utvidgad praktisk tillämpning av skolans teoretiska undervisning och till en skärpt trafikbevakning och hastighetsbegränsningar kring skolorna, 3. att riktlinjer för trafiksanering av äldre bebyggelse med det snaraste kommer till stånd, 4. att åtgärder för att åstadkomma säkrare anordningar för skolskjutsar vidtages, 5. att förslag om lämpliga åtgärder för att förbättra cyklarnas beskaffenhet och utrustning framlägges, 6. att undervisning i barnpsykologi blir obligatorisk vid körskolorna. () ()