mot · FW021474 · 1973-01-26 00:00:00 — om främjande av de mindre och medelstora företagen. 1 den näringspolitiska debatten betonas ofta de mindre och medelstora företagens betydelse för det svenska näringslivet. De har många anställda, de är i många avseenden oumbärliga för de stora företagsenheterna bl. a. som underleverantörer, de bär upp de många mindre orterna i landet och ger där möjlighet till en differentierad arbetsmarknad, de är framgångsrika idékläckare och innovatörer osv. Parallellt med denna framtoning av de många små företagens fördelar och förtjänster finns klara belägg för att dessa många företag systematiskt missgynnas genom den ekonomiska och näringspolitiska lagstiftningen eller i varje fall inte beaktas i tillräcklig utsträckning utifrån sina förutsättningar. Ett välkänt tema är frågan om användning av selektiva och generella metoder och deras verkningar för företag ur olika storleksgrupper. Det kan konstateras att det finns en mycket stark inriktning på att utnyttja stordriftsfördelar, medan fördelen att vara ett litet företag sällan kommer fram i diskussionen. Exempel på missgynnade kan vara aktiebolagslagens regler för värdering, uppgiftsskyldigheten till samhället som är betydligt mera betungande för ett litet än ett stort företag, avsättningsmöjligheter till investeringsfonder som gynnar främst de stora, kraven på materiella säkerheter vid lån, generationsskiftena som är en svårare process i det mindre företaget, AP-fondernas återlånesystem som systematiskt diskriminerar småföretagen osv. De ekonomisk-politiska medlens användning missgynnar oftast den svagare i ett konkurrensförhållande. Kreditrestriktionernas användning drabbar hårdast företag med lägsta andelen eget kapital, och det är för det mesta de mindre företagen. Det stora företaget kan komma till tals med samhällsrepresentanter i direkta förhandlingar, de mindre företagen knappast annat än via sina organisationer. För att klara ut hur stordriftsinriktade samhällets lagar och åtgärder är till sina konsekvenser vore en kartläggning av stort värde. Att de större enheterna gynnas i de flesta situationer kan knappast förnekas. Detta sker dessutom utan att det är en uttalad näringspolitisk inriktning, vilket inte gör det hela mera försvarligt. Vad som behövs är en klart uttalad målsättning från samhällets sida för olika grupper av företag, där storleken mätt i antal anställda spelar en väsentlig roll. 1 samband med behandlingen av prop. 1972:111 betonades ofta värdet av en ortsstruktur som är så pass finmaskig att den kan svara för ett hyggligt serviceunderlag för befolkningen i landets olika delar. En ortsstruktur med många små orter är fortfarande ett faktum i . En sådan ortsstruktur påverkas självklart av vilken struktur som utbildas inom företagssektorn. Till problematiken hör givetvis också i vilken utsträck ning de större företagen är beredda att decentralisera sin verksamhet. Mot bakgrund av de många mindre och medelstora företagens betydelsefulla roll för en någorlunda spridd bebyggelsestruktur och möjligheterna att uppnå differentierade arbetsmarknader även i mindre orter, liksom att motverka konjunkturväxlingarna, bör de mindre och medelstora företagen där de senare har speciellt stora problem i många fall främjas i förhållande till storföretagen av samhällets näringspolitik och ekonomiska politik i stället för motsatsen, som förefaller vara fallet . Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. 1. anhåller om en kartläggning av skillnaderna i samhällets näringspolitik och deras effekter på mindre och medelstora företag å ena sidan och storföretagen (med mer än 500 anställda) å den andra, samt 2. anhåller om utredning och förslag om sådana åtgärder att de mindre och medelstora företagen konsekvent främjas i förhållande till storföretagen i samhällets näringspolitik och ekonomiska politik på i motionen angivna grunder.