mot · FW02850 · 1973-01-25 00:00:00 — När det gäller kortsiktiga åtgärder mot arbetslösheten måste man givetvis ta hänsyn till att kvinnorna på grund av utbildning och tidigare yrkesverksamhet särskilt efterfrågar vissa typer av arbeten. Så har inte skett. Antalet män i beredskapsarbeten var ungefär 16 000 och hade ökat till ca 35 000. ökade antalet kvinnor i beredskapsarbeten från 400 till ungefär 2 100. Kvinnorna har alltså i långt mindre utsträckning än männen tillgodosetts av det sysselsättningsstöd som beredskapsarbetena innebär. Detta misslyckande för den statliga sysselsättningspolitiken måste repareras genom systematiska insatser för att få fram fler beredskapsarbeten som efterfrågas av de arbetslösa kvinnorna. När gick i spetsen för hävdandet av den individuella principen i beskattningen var motiveringen framför allt att sambeskattningen var ett hinder för de gifta kvinnornas förvärvsarbete. Genom skattebeslutet noterades en framgång för dessa strävanden, men den individuella principen är fortfarande långtifrån fullt genomförd i skattesystemet. Den s. k. faktiska sambeskattningen av makar som arbetar i gemensam rörelse, det s. k. sparavdraget och den gemensamma kapitalbeskattningen av makar är exempel på kvarvarande inslag av sambeskattning. Målet bör vara att successivt utvidga den individuella principen för att därigenom markera kvinnans jämlikhet och självständighet. Den s. k. faktiska sambeskattningen, dvs. sambeskattning av makar som arbetar i samma rörelse, bör avskaffas. I inkomstlägen över ca . innebär den en alltmer ökad skattebelastning jämfört med om makarna beskattats var för sig, efter vars och ens arbetsinsats, som andra gifta. Det är därför angeläget att öppna möjligheter till någon form av individuell beskattning om båda makarna varit verksamma i företaget i mer än ringa omfattning. Förslag om hur det praktiskt bör gå till att lösa denna rättvisefråga framförs liksom tidigare i gemensam partimotion från och . Hemmamakebidrag i ny form För att åstadkomma en mjukare övergång till individuell beskattning infördes det s. k. hemmamakeavdraget. Det fick formen av ett avdrag på den slutliga skatten med max. , inte ett avdrag på inkomsten före beskattning. Det är alltså till formen ett avdrag men till sin effekt ett bidrag. Enligt vår uppfattning bör detta stöd göras om till ett kontantbidrag. På grund av avdragskonstruktionen kan det nämligen inte utnyttjas av de familjer som har den lägsta inkomsten. Det är även ett stort antal ensamstående föräldrar som är berättigade till detta avdrag men som på grund av för låg inkomst inte kan utnyttja det fullt ut. Metoden med ett kontantbidrag skulle till skillnad från nuvarande förfarande inte utesluta dem som bäst behöver stödet. Den skulle också ha den fördelen att den hemmavarande maken för vars skull det införts fick ett kontant belopp att själv disponera. Vidare får man genom bidragsmetoden en mer konsekvent genomförd individuell beskattning. Tillsammans med kvarvarande inslag av sambeskattning utövar de inkomstgraderade bostadstilläggen och de likaså starkt inkomstgraderade daghemsavgifterna fortfarande en återhållande verkan på de gifta kvinnor som överväger att gå ut på arbetsmarknaden. Skärpt skatt tillsammans med bortfall av bostadstillägg etc. gör att nettoeffekten för familjen av hustruns förvärvsarbete ofta blir mycket ringa. Det är angeläget att detta rättas till, så att inte syftet med skattebeslut omintetgörs. Den nuvarande familjepensioneringen stämmer inte med en modern syn på jämlikhet mellan män och kvinnor, eftersom den i alltför hög grad gör kvinnans pensionsförhållanden beroende av mannens. Att behålla änkepension utan att införa motsvarande änklingspension kan inte heller gärna komma i fråga. Målet bör emellertid i stället vara att ge varje människa möjlighet att bygga upp sin egen pensionsrätt, dvs. det från framförda förslaget om allmän egenpension. Därtill bör komma, som skydd för efterlevande med små barn, barnpension, eventuellt kombinerad med försörjarpension. Varje människa bör alltså ges möjlighet att bygga upp ett eget pensionsskydd, grundat på den egna arbetsinsatsen. Lika väl som det allmänna på olika sätt stöder det barnavårdande arbetet genom daghem, barnbidrag m. m. bör staten kunna finansiera pensionsrätt för den som vårdar sina barn i hemmet. I synnerhet som tillgången på barnstugor och familjedaghem inte kommer att täcka efterfrågan vore en sådan pensionsrätt tillsammans med någon form av vårdnadsbidrag ett rimligt sätt att ge erkännande åt det arbete som hemmavarande föräldrar utför. Hur pensionsrätt skall utformas måste givetvis närmare utredas. En möjlighet är att anknyta poängberäkningen till den ersättning som utgår till dagbarnvårdare, anställd enligt gällande avtal mellan och . Yrkande om allmän egenpension framförs i särskild motion från . Utformningen av den statliga familjepolitiken har stor betydelse för kvinnans jämlikhet och valfrihet. De familjepolitiska åtgärderna bör vara ett led i en strävan till större jämlikhet och solidaritet olika grupper emellan. Den fortgående ekonomiska tillväxten bör även komma barnfamiljerna till del i form av förbättrad levnadsstandard. En höjning av barnbidragen utöver de kompensatoriska justeringar som träder i kraft bör ingå som en viktig del i den samlade familjepolitiska reform vi eftersträvar. För att skydda barnfamiljerna mot penningvärdeförsämringen bör barnbidragen indexregleras. Det offentliga stödet till vård och tillsyn av barn går huvudsakligen till den av kommunerna organiserade barntillsynen. Stödet ges delvis av staten genom statsbidrag till barnstugor och familjedaghem. Den största andelen av kostnaden betalas kommunerna. För den omsorg och vård som ges i hemmet betalas ingen ersättning från samhällets sida. För vår del anser vi det motiverat att vårdnadsbidrag införs för barn . Föräldrarna skall själva få avgöra om bidraget skall användas som ersättning till den av föräldrarna som i hemmet svarar för vård och tillsyn av barnen eller för att betala avgift för barntillsyn ordnad på annat sätt. Förslag angående familjepolitisk reform med bl. a. vårdnadsbidrag framförs i gemensam partimotion från och . I statsverkspropositionen anges att förslag om införande av föräldrapenning med en miniminivå för alla föräldrar av i anslutning till barnets födelse kommer att föreläggas . I samband därmed kommer också att föreslås rätt till sjukpenning för förälder som stannar hemma och vårdar sjukt barn och för fader som tar hand om barn i hemmet vid födseln av ytterligare barn i familjen. Vi noterar med tillfredsställelse att dessa befogade önskemål, som tidigare framförts från vårt håll, nu kommer att realiseras. Vår förhoppning är att reformen skall få den effekten att kvinnorna inte längre har det handikapp på arbetsmarknaden som det innebär att de till skillnad från sina manliga kolleger både är och förväntas vara frånvarande under långa ledigheter. Fäderna får även fördelen av större möjligheter att uppleva berikande samvaro med barnen. Detta kan få stor betydelse för både barn och fäder. Adoption av små barn bör likställas med biologiskt föräldraskap och medföra samma rätt till föräldrapenning och ledighet vid barnets ankomst till familjen. Yrkanden i dessa frågor kommer vi att framföra i anslutning till den aviserade särskilda propositionen om föräldraförsäkring. Bostadstilläggen utgör ett nödvändigt komplement till barnbidragen för familjer med låga inkomster och många barn. innebär deras nuvarande konstruktion, som tidigare påpekats, en tillbakahållande effekt på den gifta kvinnans förvärvsarbete. Ovanpå nuvarande hårda marginalskatter kommer ett bortfall av bostadstillägg när familjens inkomst ökar. Det kan inte accepteras att familjer i vanliga inkomstlägen bara får behålla . av en inkomstökning på . krav att det måste löna sig bättre att arbeta gäller i hög grad för dessa grupper även för de gifta kvinnor som överväger om de skall återgå till förvärvsarbete i hemmet. Det starkt inkomstgraderade system beträffande avgifterna i den kommunala barntillsynen som tillämpas i de flesta kommuner - på rekommendation av får samma effekt som bostadstilläggen. Även här bör en förändring ske. I familjepolitiska kommitténs betänkande Familjestöd (SOU 1972:34) föreslås bl. a. ändringar på båda dessa punkter i syfte att minska marginalbelastningen på barnfamiljernas inkomstökning. propositionen tas upp vissa av kommitténs förslag dock inte dessa två, som skulle göra det mer lönande att arbeta. 1 en särskild motion från föreslås därför att inkomstprövningsreglerna för bostadstilläggen ändras, så att marginaleffekten mildras och en övergång till enhetliga icke inkomstgraderade avgifter i den kommunala barntillsynen kommer till stånd. Dessa två reformer skulle göra det mer stimulerande för barnfamiljerna att genom egna insatser förbättra sin ekonomiska situation, och de skulle minska hindren för de gifta kvinnornas förvärvsarbete. Sjukpenning för hemarbetande make har tidigare aktualiserat frågor rörande de hemarbetandes ekonomiska situation. a. har vi framfört krav på en höjd tilläggssjukpenning vid hemarbete. ger den s. k. hemmakeförsäkringen obligatorisk sjukpenning med . per dag och möjlighet till frivillig sjukpenning med maximalt . per dag, dvs. Detta belopp har varit oförändrat . Det är uppenbart att . per dag inte räcker för att betala för barntillsyn och hushållsarbete då hemmamaken är sjuk. Vi anser därför att beloppen bör höjas. Vidare bör frågan om en obligatorisk skattefinansierad sjukpenningförsäkring för den som är hemma och vårdar minderåriga barn utredas. Yrkanden angående sjukpenning för hemmamake framförs isärskild motion från . En viktig förutsättning för ett vidgat kvinnligt deltagande i förvärvslivet är väl fungerande goda kommunikationer och en väl fungerande boendeservice. Särskilt i nya områden har det ofta rått betydande brister i dessa hänseenden. Den samhällsservice som hör till ett sådant område bör i största möjliga utsträckning vara färdigutbyggd med att bostadshusen är inflyttningsklara. Många familjer skulle ha nytta av att bo i s. k. eller i bostadsområden med utbyggd service för att kunna inskränka hushållsarbetet. Det är angeläget att efterfrågan på denna bostadsform tillgodoses och att utvecklingen av nya modeller för serviceboende främjas. Som framhållit, bl. a. i motion till riksdag, bör övre lånegränsen för byggda av enskilda bostadsföretag därför höjas till av låneunderlaget för att bringa dem närmare vad som gäller för kooperativa och allmännyttiga företags byggen. En strävan i modem stadsplanering har varit att sammanföra arbetsplats och bostäder så att extrema sovstäder undviks. Det är viktigt att en sådan integration kan genomföras utan uppkomst av områden med enkönad sysselsättning. Innan de stora könsskillnaderna i rekrytering till olika yrken utjämnats är det nödvändigt att se till att de olika bostadsområdena förses med en balanserad struktur i fråga om arbetsplatser. För jämlikheten mellan män och kvinnor är det av grundläggande betydelse att båda föräldrarna har möjlighet att behålla kontakt med förvärvslivet även när barnen är små. Ett av de viktigaste hindren för jämlikhet är den kvardröjande bristen på tillfredsställande barntillsyn för familjer där båda föräldrarna önskar förvärvsarbeta. Trots att ökningen av antalet platser i den kommunala barntillsynen varit relativt stark , täcker de platser som finns långtifrån efterfrågan. Många väntar i kö för att få daghemsplats, och för många är bristen på barntillsyn ett hinder för förvärvsarbete. Det är glädjande att statsbidragen till daghem och fritidshem föreslås höjda i statsverkspropositionen. Även efter denna höjning torde dock tillsynen på daghem vara en mycket kostsam affär för framför allt vissa kommuner, medan den ställer sig ekonomiskt lönsam för samhället som helhet och för staten. Vi förväntar oss därför att i samband med behandlingen av bamstugeutredningens förslag, som utlovats, får ta ställning till ett förslag till ny konstruktion av statsbidragen till barnstugorna. Med tanke på den akuta bristsituationen inom barntillsynen, som kommer att råda även efter den nu planerade utbyggnaden av daghemmen, är det angeläget att alla möjligheter till snabb utökning av kommunernas service på området tas till vara. Därför bör, som och föreslagit i en gemensam motion, statsbidraget till familjedaghemmen höjas från av kommunens kostnader, och den s. k. kvotregeln, som begränsar möjligheterna till statsbidrag för vissa kommuner, avskaffas. En höjning av stödet till familjedaghemmen är särskilt motiverad , eftersom man i åtskilliga kommuner på grund av det besvärliga ekonomiska läget har svårt att öka antalet platser på familjedaghem i den takt som efterfrågan motiverar. Även bristen på tillsyn för skolbarn i de lägre årskurserna är ett svårt problem. Antalet platser i fritidshem är långt mindre än antalet daghemsplatser. är fritidshemmen en dyr tillsynsform. Det är därför angeläget att undersöka om en samordning med skolan kan ske för att bättre utnyttja resurserna och därmed kunna ge tillsyn åt fler barn. bör få i uppdrag att i samråd med några kommuner praktiskt pröva vilka möjligheter till en bättre samordning som finns. Barnens inställning till manligt och kvinnligt grundläggs i hemmet. Att göra föräldrarna medvetna om hur könsrollsmönstret formas och att hjälpa dem att stimulera barnens egna individuella färdigheter och intressen är därför en av uppgifterna för den föräldrautbildning som vi Många föräldrar saknar de kunskaper som behövs för att sköta barn. Också när det gäller barns psykiska utveckling, barns sätt att reagera, vilka krav man kan ställa på barn i olika åldrar etc. har många föräldrar fått för litet upplysning. Detta kan leda till felaktig behandling som till sina psykiska verkningar kan vara allvarligare än påtagliga fysiska skador. Vårt krav på föräldrautbildning tar emellertid inte endast sikte på att förebygga misshandel och vanvård. Även det stora flertalet föräldrar som inte har sådana allvarliga problem känner sig osäkra och oförberedda inför uppfostrarrollens svårigheter. och förordar därför i en gemensam motion att en brett upplagd försöksverksamhet med föräldrautbildning igångsätts. I de länder i tredje världen där kvinnan av ålder har en självständig ställning är det angeläget att denna självständighet inte undermineras genom att u-hjälpen ger spridning åt västerländska könsfördomar. bör på alla sätt verka för att den grundläggande skolutbildningen i ges på lika villkor åt flickor och pojkar. Yrkesutbildningen av kvinnor måste få en ytterligare framskjuten plats i den svenska u-hjälpen. Här är det väsentligt att utbildning av kvinnor inte bara tar sikte på vårdyrken och hushållsarbete. Över huvud taget bör svenska biståndsinsatser utformas så, att de främjar en bättre jämlikhet mellan kvinnor och män i mottagarländerna. Det är viktigt att i FN:s olika organ och andra internationella organisationer aktivt verkar för att kvinnorna får större nytta av det bistånd som ges. Yrkande i dessa frågor framställs i en särskild motion från . Även om en utveckling i riktning mot större jämlikhet mellan män och kvinnor pågår och även om i flera avseenden kan sägas ha nått längre än många andra länder, måste enligt vår uppfattning ytterligare ansträngningar göras. Utvecklingen för rättvisa åt kvinnorna går alltför långsamt. Därför måste nya metoder prövas. Dit hör lagstiftning mot könsdiskriminering. Om det inte finns en lag att knyta an till, är det ofta svårt att komma till rätta med diskriminering i praktiska situationer. Ett förslag om lagstiftning mot könsdiskriminering bör därför framläggas för . En sådan lag skulle i första hand ha betydelse för arbetsmarknaden men även för t. ex. försäkringsområdet sjukförsäkring, pensionsförsäkring och grupplivförsäkring och de områden som omfattas av lagen mot rasdiskriminering. Den skulle också påverka den allmänna uppfattningen i samhället till förmån för jämlikhet mellan män och kvinnor. De erfarenheter som gjorts av lagstiftning mot ras- och könsdiskriminering i andra länder bör givetvis studeras vid utarbetandet av en sådan lag. Inom huvuddelen av den statliga lönereglerade offentliga förvaltningen råder redan förbud mot könsdiskriminering vid anställning och befordran. Den kommunala och enskilda sektorn berörs inte av lagstiftningen i detta avseende, ej heller de statliga bolagen. Vi anser inte att det i ett modernt samhälle finns anledning att ställa lägre anspråk på kommunala och enskilda arbetsgivare när det gäller likabehandling av män och kvinnor än på statsförvaltningen. När förslag om lagstiftning mot könsdiskriminering behandlades av riksdag ansåg majoriteten i inrikesutskottet att tillräckliga skäl inte förelåg för en allmän lagstiftning mot könsdiskriminering. När det gällde könsdiskriminering på arbetsmarknaden menade utskottsmajoriteten att det borde anförtros åt arbetsmarknadens parter att frivilligt i samverkan se till att könsdiskriminering på arbetsmarknaden hindras. Ingen bestrider att könsdiskrimineringen är ett allvarligt problem i vårt samhälle. Det har heller inte gjorts troligt att arbetsmarknadens parter ensamma skulle kunna komma till rätta med könsdiskrimineringen. a. är inte alla problem i detta sammanhang avtalsbara. Hittillsvarande åtgärder från samhällets sida leder uppenbarligen inte till en godtagbar utveckling. Därför måste enligt vår uppfattning lagstiftning prövas på den enskilda och kommunala sektorn lika väl som på den statliga. Stundom framförs invändningen att en lagstiftning mot könsdiskriminering på arbetsmarknaden skulle vara svår att utforma och upprätthålla. Vi vill i den här frågan hänvisa till utredningen angående förbud mot rasdiskriminering: Om det skulle befinnas nödvändigt att överväga kriminalisering för att komma till rätta med rasdiskriminering på arbetsmarknaden, får kommittén uttala, att avgörande hinder ej kan anses möta med hänsyn till bevissvårigheter (SOU 1968:68, s. 64). Detta torde också ha giltighet för könsdiskriminering. Huvudmetoden vid en rättslig prövning av misstanke om brott mot en lag om könsdiskriminering måste emellertid vara förlikningsförhandlingar. En anmälan om könsdiskriminering skulle leda till en för företaget i fråga mindre angenäm uppmärksamhet i massmedierna. En lagstiftning mot könsdiskriminering kommer därför säkert att få en avsevärd förebyggande effekt. Ett inte oväsentligt resultat skulle också vara att könsbunden platsannonsering på den icke-statliga sektorn skulle kunna beivras. inrättade regeringen delegationen för jämställdhet mellan män och kvinnor. Enbart inrättandet av en delegation löser givetvis inga problem; vi ser dock detta som en framgång för strävan att ge arbetet för rättvisa åt kvinnorna en central plats i det politiska skeendet. a. framfördes i en folkpartimotion till vårriksdag förslaget om inrättande av ett jämställdhetsråd av ungefär den typ som kommit till stånd. Avgörande är givetvis hur delegationen arbetar och vad den uträttar. Vi vill understryka att den s. k. stora delegationen givetvis inte får bli enbart en dekoration. Arbetet måste läggas upp så att den allsidiga sakkunskap som där finns samlad ges möjlighet att aktivt bidra till utformningen av resultatet, inte bara att i efterhand godkänna vidtagna åtgärder. Delegationen har inte fått uttryckligt uppdrag att förbereda en lagstiftning mot könsdiskriminering. Det bör bli en av dess första uppgifter. 1 denna motion presenterar ett aktuellt handlingsprogram för rättvisa åt kvinnorna. En sammanfattning återfinns i början av motionen. I motionen yrkas dels på ett uttalande från angående behovet av samordnande åtgärder för rättvisa åt kvinnorna, dels framställs ett konkret yrkande angående lag mot könsdiskriminering. Yrkanden på andra i motionen framförde förslag framställs i särskilda motioner från , som antingen väcks under allmänna motionstiden eller i anslutning till aviserade propositioner. Med hänvisning till det anförda hemställer vi 1. att till Kungl. Maj:t uttalar att samordnande åtgärder i enlighet med vad som anförs i motionen bör vidtas för att skapa rättvisa åt kvinnorna, 2. att hos Kungl. begär att förslag framläggs till lagstiftning mot könsdiskriminering. /ENKEL (fp) ()