mot · FW022004 · 1973-05-25 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973: 130 angående ändringar i arbetarskyddslagstiftningen och andra åtgärder för bättre arbetsmiljö. I proposition nr 130 föreslås vissa förändringar i arbetarskyddslagen. Vi vill inledningsvis understryka att vi finner förslagen i stort sett lämpliga och ändamålsenliga även om de endast berör en mindre del av hela komplexet arbetsmiljö. Även om förslagen inte innebär några mer djupgående förändringar i relationerna på arbetsplatserna finner vi det mycket angeläget att de genomförs. Vi kommer i denna motion att kort redogöra för vår syn på arbetsmiljöproblemen och för de mer djupgående reformer och förändringar som måste komma. Vi kommer att uppehålla oss vid de brister som finns och vid regeringens begränsade ambitioner på arbetsmiljöområdet. Vi vill även hänvisa till den omfattande rapport arbetsmiljö som en arbetsgrupp inom framlagt och till de partimotioner 1973:287 och 1973:288 som väckte och som kommer att behandlas av med propositionen. I dessa motioner föreslås bl. a. åtgärder i syfte att skapa förutsättningar för att lägga huvudansvaret för arbetsmiljön på företagsnämnderna varvid dessa tilläggs beslutsrätt i arbetsmiljöfrågor samt förbättrad yrkesskadestatistik och försök med tillbudsrapportering. Åtgärder för bättre kontroll av kemiska medel och för begränsning av buller föreslås liksom att en arbetsmiljökampanj genomförs och att statsbidrag införs för arbetsmiljöinvesteringar. Vidare föreslås att företagshälsovården bör ställas under företagsnämnderna och göras obligatorisk. Arbetsmiljö kan i princip omfatta allt som har med vårt arbete att göra, allt som påverkar oss i vår arbetssituation. Det är därför nödvändigt att lägga ett brett perspektiv på arbetsmiljöpolitiken. har en rad kartläggningar gjorts av arbetsmiljösituationen. Vi vill nämna arbetsmiljöutredningens bakgrundsteckning, LO-undersökningarna och låginkomstutredningen. En relativt klar bild av situationen har kommit fram genom undersökningar av upplevelsen av arbetet som kompletterar den traditionella statistiken. Det står helt klart att arbetsmiljön på många håll lämnar mycket övrigt att önska. Utan att här närmare gå in på någon beskrivning av olika arbetsmiljöer kan vi konstatera att många generella brister finns som måste avhjälpas. Olycksfallsriskerna är alldeles för stora. Många hälsorisker återstår att få Nya tillkommer bl. a. på grund av nya kemiska ämnen och nya processer. Den nya teknik som finns att tillgå utnyttjas inte i tillräcklig grad. Arbetet har för många blivit ännu mera monotont och pressande än vad som var fallet tidigare. Arbetstakten är ofta alltför hårt uppdriven. Möjligheterna till medinflytande och medbestämmande saknas på många arbetsplatser. De mänskliga relationerna på en arbetsplats kommer alltför ofta på undantag. Arbetsplatserna har i alltför liten utsträckning anpassats till människorna. Det är dessa problem som vi nu måste gripa oss an med större kraft . Statsmakterna, arbetsgivarna och arbetstagarna har ett gemensamt ansvar för att samverkande åtgärder kommer till stånd. Vi ser en fördjupad arbetsplatsdemokrati som ett viktigt medel i arbetet på att skapa mänskligare arbetsmiljöer. De anställdas kunnande och erfarenhet måste tas till vara på ett mycket mera utpräglat sätt . Vi vill också göra den tekniska utvecklingen till ett viktigt medel för att skapa arbetsplatser friare från risker för skador och andra påfrestningar. Men tekniken måste utnyttjas på ett riktigt sätt. har i motionen 1973: 108 föreslagit försök med teknikvärdering, vilket även är av betydelse från arbetsmiljösynpunkt. Ett omfattande reformarbete krävs för att skapa bättre arbetsmiljöer. Vi sammanfattar nedan kortfattat de åtgärder som vi anser bör genomföras utöver det som tas upp i propositionen. 1 den nämnda rapporten från en arbetsgrupp inom finns förslagen utförligt motiverade och beskrivna. Vi vill också hänvisa till motionerna 1973: 287 och 1973:288, där en del av dessa förslag har utvecklats närmare. o Rapportering av olycksfall och skador byggs ut på ett sådant sätt att erfarenheterna kan utnyttjas i förebyggande syfte. Kontrollen av långsiktiga skador och yrkessjukdomar byggs ut. O Rapportering av tillbud införs, i första omgången i vissa utsatta industribranscher och företag. Rapporterna sammanställs och behandlas såväl i företagsnämnd och skyddskommitté i det berörda företaget som centralt. o Det tekniska skyddsarbetet byggs ut. Förebyggande skyddsarbete är alltid billigare än att rätta till i efterhand. o Kontrollen av kemiska ämnen förbättras. Ett centralt undersökningslaboratorium byggs upp. införs kravet på omvänd bevisbörda när det gäller ämnens eventuella farlighet. o Bullerbekämpningen ges förtur. Som mål på kort sikt uppsätts att ingen skall behöva riskera hörselskador genom sitt arbete. Ökad uppmärksamhet riktas på förekomsten av infraljud och ultraljud, o Normer och riktvärden för buller och föroreningsnivåer införs och grundas på vad som är tekniskt möjligt att uppnå. o Förprövning från arbetsmiljösynpunkt införs för vissa typer av arbetsplatser. o Utbildningen av tekniker, ekonomer ges fler arbetsmiljömoment. o Arbetsmiljöforskningen byggs ut. Universiteten utnyttjas i ökad grad för forsknings- och utvecklingsarbete på arbetsmiljöområdet, o Informationen om arbetsmiljöproblem i samhället förbättras. En särskild arbetsmiljökampanj genomförs. Informationen till de anställda om riskerna på arbetsplatsen byggs ut. o Företagshälsovården byggs ut och inriktas kraftigare på det långsiktiga förebyggande arbetet. Alla anställda garanteras företagshälsovård. Ansvaret för företagshälsovården läggs på företagsnämnderna, o De anställdas medinflytande och medbestämmande på alla nivåer i företaget garanteras genom styrelserepresentation, representation i projektgrupper och samrådsgrupper etc. o Den lilla gruppens princip tillämpas. Genom inrättandet av samrådsgrupper och självstyrande grupper får de anställda ett direkt inflytande över arbetsmiljön på den egna arbetsplatsen. o får huvudansvar för arbetsmiljöfrågorna, beslutsrätt över arbetsmiljöinvesteringar och egna budgetmedel för detta ändamål, o Kontinuerligt skiftarbete begränsas, ackordslön ersätts av tidlön, i vissa fall av tidlön med prestationsinslag, flexibel arbetstid tillämpas och fler deltidsarbeten inrättas. Vi föreslår att dessa förslag måtte ingå i grunderna för det fortsatta arbetet på att skapa bättre arbetsmiljöer. Vi går här inte närmare in på skälen varför arbetsmiljön nu måste ges högsta angelägenhetsgrad. har i riksdagsmotioner utförligt motiverat detta. De avgörande skälen är de rent mänskliga. Det finns därutöver starka ekonomiska argument som talar för en bättre arbetsmiljö. De makthavande i har alltid prutat på skyddet för den mänskliga arbetskraften. Det är ett styvmoderligt behandlat område med låg status. Detta bittra omdöme fällde generaldirektör i en tidningsintervju inför sin avgång från posten som chef för arbetarskyddsverket. Även om anslagshöjningar kommit , tvingas vi konstatera att varken regering eller riksdag till fullo insett de brister som funnits. Det är ett ansvar som statsmakterna får dela med såväl de fackliga organisationerna som arbetsgivarna. Det yttersta ansvaret för att bristerna kunnat bestå faller dock på regeringen som inte tillsett att ens den mjuka lagstiftning som finns efterlevts, bl. a. har tillsynsmyndigheternas resurser varit för små. Några exempel från arbetsmiljöutredningens betänkande understryker detta. Enligt lagen skall i varje företag med minst fem anställda finnas skyddsombud. Om företaget har minst 50 anställda skall dessutom finnas skyddskommitté. Tillsynen av att dessa och andra bestämmelser efterlevs åligger . I fråga om mindre företag som har högst tio anställda och drivs utan maskinella hjälpmedel ankommer tillsynen kommunerna under yrkesinspektionens överinseende. har visat att skyddsombud saknas vid två tredjedelar av alla arbetsställen med 5-9 arbetstagare och vid mer än en tredjedel av alla arbetsställen med 10-49 arbetstagare. Av företagen med 5099 anställda saknar en femtedel skyddsombud och mer än tre fjärdedelar skyddskommitté. Liknande uppgifter kommer fram i en utredning som gjorts av . Det är alltså sannolikt att något organiserat skyddsarbete inte förekommit vid ett stort antal arbetsplatser trots att lagen föreskrivit detta. Förslagen i propositionen syftar i huvudsak till att komma till rätta med detta, men det är ändå anmärkningsvärt att missförhållandena har kunnat fortgå så . Den kommunala tillsynen har i många kommuner fått en mycket begränsad omfattning bl. a. för att hälsovårdsnämnderna varit överlupna med andra uppgifter. Departementschefen lämnar i propositionen en i vissa fall alltför överslätande redogörelse för den aktuella situationen. Vi måste också i detta sammanhang konstatera att riksdagsförslag från till förbättringar av arbetsmiljön, såsom obligatorisk företagshälsovård, rapportering av tillbud, ekonomiska insatser för arbetsmiljöinvesteringar, ökad utbildning m. m. konsekvent avslagits av socialdemokraterna i . Propositionen tar upp en begränsad del av arbetsmiljön. Även om arbetsmiljöutredningens arbete fortsätter kan vi konstatera att dess första delbetänkande och propositionen inte uppfyller de höga förväntningar som uppammats av företrädare för socialdemokraterna. Detta omdöme gäller i och för sig inte de konkreta lagförslag som framläggs utan snarare avsaknaden av en samlad målsättning och den återhållsamma synen på de anställdas roll. Av skadestatistiken kan man dra slutsatsen att kommer 3 000 människor att omkomma genom olyckor under sin yrkesutövning. 20 00025 000 kommer att invalidiseras mer eller mindre och bortåt en miljon att skadas. Otaliga kommer att få hörselskador, allergier och hudsjukdomar. Trots de tekniska hjälpmedlen kommer många ryggar att slitas ut. Detta under förutsättning att inga radikala åtgärder vidtas. Denna utveckling måste brytas. måste vi se till att det som gällt inte får gälla . Arbetsolycksfallen måste nedbringas. Det finns också ett samband mellan skador, yrkessjukdomar och allmän vantrivsel. Åtgärder för att minska de fysiska skaderiskerna kommer därför att verka över hela fältet. Vi har i motionen föreslagit en rad åtgärder, som kan bidra till att nedbringa olycksfallen. De åtgärder som kommer att vidtas till följd av propositionens förslag medverkar också. Klart definierade mål ger dock större stadga åt det fortsatta arbetsmiljöarbetet. Arbetarskyddsmyndigheterna bör få uppdrag att framlägga konkreta program. Det bör undersökas vilka personella och ekonomiska resurser som krävs för att uppnå konkret bestämda mål exempelvis inom vissa olycksdrabbade branscher och när det gäller vissa typer av olycksfall och hur dessa skall fördelas för att ge största möjliga effekt. Även mer övergripande mål kan ställas upp. Vi vill här understryka att de största konkreta förbättringarna av arbetsmiljöerna nås genom en intensifierad investeringsverksamhet i näringslivet och genom rätt utnyttjande av den tekniska utvecklingen. Grundläggande för förbättringar av arbetsmiljön är således en ekonomisk politik som stimulerar utvecklingen och investeringsviljan inom näringslivet. Grundläggande är också de anställdas inflytande över sin arbetssituation. I propositionen föreslås mycket angelägna förändringar som ger skyddsombuden bättre arbetsförhållanden och ökade befogenheter. Vi kan helt instämma i förslagen. Skyddsverksamheten kan härigenom få större tyngd och bredd vilket givetvis också medverkar till att de anställdas inflytande ökar. Men det gäller att med olika metoder skapa ett brett inflytande för de anställda över alla de frågor på arbetsplatsen som är av betydelse för arbetsmiljön. Ambitionerna i propositionen är i detta senare avseende inte särskilt långtgående. Detta kan exemplifieras med skyddskommitténs roll. Visserligen får den vidgade arbetsuppgifter och medinflytande över t. ex. utbyggnader och nybyggnader. Om oenighet föreligger i skyddskommittén i någon fråga skall denna kunna hänskjutas till yrkesinspektionen om någon i kommittén så begär. Departementschefen framhåller att detta utredningens förslag leder till ökad stadga och effektivitet åt skyddskommitténs verksamhet. Detta är säkert riktigt. Men departementschefen redovisar inte utredningens hela resonemang på denna punkt. Denna slår helt enkelt fast att om frågan ligger utanför yrkesinspektionens kompetens och inte kan avgöras på annat sätt tillkommer avgörandet arbetsgivaren. Departementschefen tar inte avstånd från utredningens slutsats. TCO har i sitt remissutlåtande anfört om detta bl. a. följande: TCO anser således att man i en lagstiftning om arbetsmiljö för framtiden inte kan nöja sig med att ge de anställda garantier endast för att få framföra sina synpunkter i hithörande frågor. Garantierna måste utsträckas till att ge de anställda en position jämställd med arbetsgivaren vad avser det reella inflytandet över arbetsmiljön i vid mening. För att arbetsmiljöbristerna med framgång skall kunna bekämpas krävs enligt vår mening att de anställda får ett reellt medbestämmande på alla nivåer i företaget genom en kombination av en rad reformer. Det är genom kompletterande åtgärder anpassade till varje arbetsplats som de anställdas medinflytande kan bli effektivt. Vi vill i detta sammanhang något beröra företagsnämndernas roll. I propositionen nämns företagsnämnden mer i förbigående. Men det är ändå möjligt att genom en reformering av företagsnämndsverksamheten nå en rad viktiga mål. Omfattande och delvis framgångsrika försök att bredda och intensifiera nämndverksamheten pågår vid en rad företag. reformering av företagsnämndsverksamheten skulle kunna innebära att företagsnämnderna fick huvudansvaret för t. ex. personalpolitiken, vilket praktiskt skulle leda till att de fastställde riktlinjer för anställningspolitik, internutbildning, befordringsgång etc. De skulle också kunna svara för den interna informationen på arbetsplatsen. En mycket viktig uppgift för företagsnämnden skulle kunna vara ansvaret för arbetsmiljön på arbetsplatsen. bör få en egen budget att arbeta med och efter samråd med skyddskommitté, projektgrupper, samrådsgrupper etc. göra upp en rullande plan för arbetsmiljöförbättringar. Företagsnämnderna bör få beslutsrätt i en rad för arbetsmiljön viktiga frågor och utvecklas till en huvudkanal för de anställdas inflytande och ett samlande organ för samverkansfrågor på en arbetsplats. En företagsnämnd med så vida befogenheter kan inte direkt jämföras med dagens företagsnämnder som i regel har mer begränsade uppgifter. Denna reformering av företagsnämndernas verksamhet bör i första hand genomföras avtalsvägen. Det kan dock visa sig lämpligt att även använda en lagstiftning med rambestämmelser. En utvidgning av företagsnämndernas roll står inte i motsättning till den vidgade verksamheten inom skyddskommittéerna. Självfallet behöver båda organen ökade befogenheter, och deras respektive verksamheter kan samordnas alltefter förutsättningarna på varje arbetsplats. Vi finner det angeläget att arbetsmiljöutredningen i sitt fortsatta arbete utförligare tar upp frågan om de anställdas medbestämmande över arbetsmiljön och därvid särskilt företagsnämndernas roll. Vi vill här hänvisa till vår motion 1973: 287 där det yrkas att förslag föreläggs i syfte att skapa förutsättningar för att lägga huvudansvaret för arbetsmiljön på företagsnämnderna, varvid dessa tilläggs beslutsrätt i arbetsmiljöfrågor. Vad de konkreta förslagen om förbättrad skyddsverksamhet i övrigt och förstärkning av yrkesinspektionens organisation beträffar kan vi i huvudsak instämma i dessa. Vi vill dock göra några påpekanden. Vi har tidigare berört den kommunala tillsynen. Dennas effektivitet är givetvis en fråga om ekonomiska resurser. Tillsynen över arbetsmiljön är en statlig angelägenhet. Det är dock av praktiska skäl lämpligast att den kommunala tillsynen även i fortsättningen utförs av kommunen. Staten bör dock stå för alla kostnader. Dessa kommer att öka genom de nya kraven i lagen. Kommunerna måste kompenseras för de ökade utgifterna. I propositionen sägs att denna fråga skall prövas av den kommunalekonomiska utredningen. Vi anser att utredningen måste behandla den med förtur. Kommunerna måste före lagens ikraftträdande få klart besked om full kostnadstäckning för tillsynsverksamheten. 1 fråga om prövning av arbetslokaler har föreslagits vissa förbättringar. a. skall de anställda få yttra sig över byggnadsföretag. Detta är viktigt. Vi vill här understryka att prövningen bör vara grundlig och kunna omfatta även t. ex. placering av maskiner med hänsyn till buller etc. Det är också angeläget att den aviserade besiktningen av arbetslokaler som utnyttjas för riskfylld verksamhet blir effektiv. Vi anser dock att kontrollen kan förbättras ytterligare så att de arbetslokaler som kommer att tas i bruk får en riktig utformning. Man skulle här för vissa verksamheter kunna tänka sig någon form av koncessionsförfarande efter mönster av miljöskyddslagen vid vilken man skulle kunna ange vilka krav t. ex. gällande ljudnivå, luftkvalitet, belysning som måste uppfyllas för att en verksamhet skall få sättas i gång. En sådan ordning måste också syfta till att sammanföra all förhandsprövning och därigenom förenkla och påskynda proceduren för det enskilda företaget. Detta är en fråga som arbetsmiljöutredningen bör överväga. Vi kan slutligen med tillfredsställelse konstatera att utredningens förslag om skadestånd för skyddsombud som avbrutit arbete utan att skäl härför uppenbarligen förelegat inte finns med i propositionen. Hellre ett stopp för mycket än ett för litet. Utredningen och propositionen behandlar även vissa frågor som rör utbildning inom arbetsmiljöområdet. Avsevärda förstärkningar föreslås när det gäller utbildningen av skyddsombud. Det är bra. Departementschefen framhåller också vikten av ytterligare insatser på utbildningssidan. Några mer konkreta förslag finns dock inte. I propositionen hänvisas till att läroplanen för de yrkesinriktade linjerna i gymnasieskolan skall kompletteras och att UKÄ tillsatt en samrådsgrupp rörande arbetsvetenskaplig utbildning inom samhällsvetenskap, medicin och teknik. Förslag till studieplaner för kurser i arbetsvetenskap i civilingenjörsutbildningen har infordrats. Vidare hänvisas till UKÄ:s förslag om arbetsvetenskaplig utbildning i . Utbildningen i frågor som rör arbetsmiljön måste byggas ut ytterligare. I partimotion yrkas att i grundutbildningen för bl. a. läkare, arkitekter och ekonomer införs vidgade arbetsmiljöinslag. Detta är ett mycket angeläget krav. Teknikerna har en nyckelroll när det gäller att åstadkomma en bättre arbetsmiljö. Här finns ett mycket stort utbildningsbehov, som måste täckas både inom all teknisk grundutbildning och genom specialutbildning. Men det är också viktigt att anordna fortbildningsverksamhet bland framför allt tekniker som redan är yrkesverksamma. Motsvarande gäller i viss mån ekonomer och administratörer. Utbildningen av experter på olika arbetsmiljöproblem måste också byggas ut. Det finns ett stort behov av skyddsingenjörer. Det är också angeläget att intressera även tekniker med mycket kvalificerad utbildning för denna verksamhet. Vidare bör fler yrkesinspektörer, företagsläkare, ergonomer och andra specialister utbildas. Satsningen på utbildning i arbetsmiljöfrågor är klart otillräcklig. Denna uppfattning har även TCO framfört i sitt remissyttrande, där det framhålls att en kraftig förstärkning och förbättring av utbildningsinsatserna i arbetsmiljöfrågor inom den eftergymnasiala utbildningen är nödvändig. Vi föreslår att en översyn görs av undervisning i arbetarskydds- och arbetsmiljöfrågor inom alla utbildningsformer. behovet av vidareutbildning och fortbildning beaktas. I propositionen har arbetsmiljöforskningen fått ett mycket magert utrymme. Man talar om viss samordning mellan arbetsmedicinska avdelningen och universitetsorganisationen och att ett vetenskapligt råd knyts till arbetarskyddsstyrelsen. Vidare kommer genom arbetarskyddsfonden forskning att kunna bedrivas. Vi vill här peka på betydelsen av målinriktad forskning i samarbete mellan företag och universitet, som kan ge mycket goda resultat. Direkta konkreta problem måste snabbt kunna bli föremål för forsknings- och utvecklingsinsatser. Forskningsresultaten måste i sin tur snabbt föras ut till praktisk tillämpning. Enligt vår uppfattning är kostnaderna för arbetsmiljön en del av produktionskostnaderna. Med detta synsätt följer att kostnaderna för arbetsmiljöförbättringar i princip skall bäras av produktionen och därmed belasta produkternas pris. har gett uttryck för samma uppfattning och anför olika skäl mot ekonomiskt stöd från det allmänna till åtgärder för att förbättra arbetsmiljön. Vad nu sagts utesluter inte, skriver utredningen, att det inom ramen för samhällets näringspolitik och arbetsmarknadspolitik kan göras insatser som innefattar stöd till åtgärder på arbetsmiljöområdet. Utgångspunkten för stödinsatserna bör då vara näringspolitiska eller sysselsättningspolitiska överväganden och stödet bör utgå enligt det regelsystem som gäller på dessa områden. Om ett företag inte har ekonomiska möjligheter att genomföra nödvändiga arbetsmiljöförbättringar utan genom kravet på sådana hotas av nedläggning, bör staten enligt utredningens uppfattning inte sätta in några stödåtgärder, med mindre sådana påkallas av arbetsmarknadspolitiska eller näringspolitiska skäl. Miljökraven har skärpts och kommer att ställas ännu högre . En del företag klarar detta ekonomiskt, särskilt de nya och de expansiva. Men huvudparten av företagen har gjort investeringar i lokaler, maskiner och annan produktionsutrustning då varken arbetstagare och arbetsgivare eller myndigheter kunde ha en klar föreställning om de krav som ställs . Många av dessa äldre arbetsplatser behöver saneras. Kostnader härför kan väl bäras på , men företagen kan ändå inte vara i stånd att genomföra dem tillräckligt snabbt. Man står i valet och kvalet att låta dessa företag lägga ned driften eller att fortsätta driften och låta de otillfredsställande förhållandena bestå. Ställda inför ett sådant val anser säkert i de flesta fall de anställda själva att driften bör fortsätta. Men det finns ett tredje alternativ, nämligen att staten stöder de miljösanerande åtgärderna under en lämplig övergångsperiod på motsvarande sätt som sker när det gäller sanering av den yttre miljön. Ekonomiska insatser från statens sida krävs således vida utöver vad som kan anses påkallat av arbetsmarknadspolitiska eller näringspolitiska skäl. Utöver möjligheter att utnyttja investeringsfonder bör vidgade avskrivningsmöjligheter införas för investeringar som innebär förbättringar av arbetsmiljön. Därutöver bör övervägas möjligheterna att inrätta en särskild fond för arbetsmiljöförbättringar där företagen kan få lån på gynnsamma villkor. Utlåningen bör kunna anpassas till konjunkturen. När det gäller arbetsmiljösanering i företag, som inte ens på kan bära kostnaderna därför, blir det naturligtvis i regel arbetsmarknadsskäl som motiverar att staten går in med stöd. Detta bör i sådana fall i regel få karaktären av ett statsbidrag utan återbetalningsskyldighet. Från realekonomisk synpunkt är det tämligen likgiltigt om man rubricerar ett sådant stöd som en arbetsmarknadspolitisk eller en miljöpolitisk åtgärd. framöver måste staten medverka till en snabb förbättring av arbetsmiljöerna. Samhällets åtgärder för stöd och stimulans bör därför bli föremål för en samlad bedömning och handläggning. Som vi i olika sammanhang anfört medför dåliga arbetsmiljöer mycket stora kostnader för samhällsekonomin. Av en utredning framgår att arbetsolycksfallen medförde påvisbara kostnader på i runt tal . Då har endast hänsyn tagits till skador och sjukdomsfall som medför ersättning enligt yrkesskadeförsäkringslagen.