mot · FW021539 · 1973-01-26 00:00:00 — av i in. om vissa arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Utvecklingen och den därmed följande standardstegringen har skapat möjligheter att minska de skillnader i villkor som rått mellan individer och grupper i samhället. Det har gällt skillnader som varit betingade av geografiska, ekonomiska och utbildningsorganisatoriska orsaker. Genom bidrag av olika slag, förbättrade utbildningsmöjligheter och arbetsmarknadsåtgärder har många hinder för mera likvärdiga villkor undanröjts eller åtminstone minskats. De skillnader och möjligheter som råder mellan män och kvinnor och som har sina orsaker huvudsakligen i ett traditionellt könsrollstänkande kvarstår dock i stort sett som tidigare även om på vissa områden förändringar skett. Således har flickor och pojkar fått samma möjligheter till utbildning. I den obligatoriska undervisningen görs icke längre någon skillnad mellan pojkar och flickor i sådana ämnen som hemkunskap, textilslöjd och trä- och metallslöjd. Möjligheterna att välja ämnen, linjer och yrken är också i stort sett oberoende av kön. Trots detta väljer dagens ungdomar yrke efter det traditionella mönstret. Följden är en arbetsmarknad som i stort sett är delad i en manlig och en kvinnlig del. Vissa försök med könskvotering har gjorts vid intagning till förskollärarutbildningen och till ADB-utbildningen i syfte att göra dessa yrken mindre kvinnligt respektive manligt dominerade. Erfarenheterna av ungdomarnas yrkesval tyder på att den nuvarande uppdelningen av yrkesutbildning och arbetsmarknad inte kan brytas utan att åtgärder av styrande karaktär vidtages. Vi hoppas dock att andra vägar än könskvotering skall visa sig framkomliga. Viss styrning skulle exempelvis kunna ske i pryoverksamheten. Skillnaden i löneläge mellan män och kvinnor har man sökt lösa genom införandet av lika lön för samma arbete eller genom särskilda kvinnopotter för att minska avståndet mellan manliga och kvinnliga löner. Effekten av dessa åtgärder har dock varit begränsad bl. a. på grund av uppdelningen i manliga och kvinnliga yrken. I de fall där åtgärderna kunnat få effekt har löneglidning och kvinnornas sämre möjligheter till befordran väsentligt minskat den löneutjämning som man hoppats kunnat uppnå. De i förhållande till männen sämre befordrings möjligheterna torde till stor del ha sin grund i att kvinnorna jämte yrkesarbetet så helt även svarar för uppgifterna i hemmet. Ett framsteg är de förändringar i lagbestämmelser som vidtagits i syfte att göra män och kvinnor mera jämställda. Som exempel kan nämnas omändringen av hemmafruförsäkringen att gälla även hemmamake samt det i statsverkspropositionen aviserade förslaget om 10 dagars ledighet för fadern vid barnsbörd samt rätt även för fadern att kunna uppbära föräldrapenningen under endera förälders tjänstledighet under efter barnets födelse. Även om det således finns åtgärder som vidtagits i syfte att nå jämställdhet mellan män och kvinnor i hem och yrkesliv måste man dock konstatera att dessa knappast ändrat det traditionella könsrollsmönstret. Det ekonomiska ansvaret för barnen och familjen vilar alltjämt i hög grad på mannen i hans försörjarroll medan det dagliga ansvaret för barnens tillsyn, vård och uppfostran faller på modern. På detta sätt blir kvinnan ekonomiskt beroende av mannen. Detta beroende förstärks ytterligare av att hennes möjligheter till yrkesutövning helt eller delvis spolieras. Hennes möjligheter att återknyta till yrkeslivet efter barnens uppväxt är starkt beskurna och att uppnå likställighet på arbetsmarknaden i det närmaste uteslutet. Den stigande kostnadsökningen har framför allt för barnfamiljerna inneburit en trängd ekonomisk situation. Detta har bidragit till att i första hand fadern åtagit sig övertids- och extraarbete. Detta har i sin tur lett till att han än mer kommit att ställas vid sidan av familjelivet. Barnen har alltför ensidigt knutits till modern och i många fall knappast alls fått uppleva faderskontakten. Följden har inte sällan blivit en olycklig snedvridning i deras känslomässiga utveckling. Allt fler och fler mödrar har sökt sig ut i förvärvslivet, antingen för att vinna ekonomisk självständighet eller tvingade av ökade levnadskostnader. Har fadern då inte reducerat sin arbetstid blir barnen lidande genom för lång vistelse på institution, bristande tillsyn och trygghet och för svaga och för få känslomässiga kontakter med båda föräldrarna. För alla parter i familjen är det viktigt att man bryter den nuvarande uppdelningen och att modem och fadern delar både försörjar- och fostrarrollen. Detta förutsätter att fadern reducerar sitt engagemang i yrkeslivet för att ta sin del av familjerollen då moderns roll i förvärvslivet ökar. Detta är en förutsättning för att kunna uppnå likställighet mellan män och kvinnor. Det traditionella mönstret är inte lätt att bryta. En förändring förutsätter medverkan av många parter, förändringar på många områden och inte minst ett nytänkande inom familjen, hos arbetsgivare och arbetstagare och i samhället i dess helhet. Detta får dock inte utgöra något hinder för att sätta in åtgärder för att stoppa en snedvriden utveckling och ge den en mänskligare inriktning. Vi är medvetna om att många av de åtgärder som behövs för att åstadkomma jämnare villkor mellan män och kvinnor är kostnadskrävande och därför inte i den utsträckning som vore önskvärt kan genomföras i nuvarande kostnadsläge. Detta gäller t. ex. utbyggnaden av barnstugeverksamheten som skulle kunna ske i väsentligt snabbare takt. En annan viktig reform är införandet av vårdnadsbidrag till föräldrar med barn, varigenom de skulle beredas möjlighet att under barnens uppväxt år minska arbetstiden i förvärvslivet. Med hänsyn till att det för kvinnans jämställdhet på arbetsmarknaden är väsentligt att hon icke släpper kontakten med denna bör båda föräldrarna ges möjligheter reducera sin arbetstid och dela upp fostrar- och vårdarrollen. Särskilt starkt härför talar den betydelse kontakten även med fadern har för barnens utveckling. Därtill kommer att självfallet fadern bör ha samma rätt som modern att få tid och krafter att ägna sig åt familjen och sina barns uppfostran. Vårdnadsbidraget bör beskattas och vara pensionsgrundande för ATP. Denna fråga hänger nära samman med frågan om ATP-år för barnavårdande uppgifter i hemmet. En förutsättning för att erhålla full ATP-pension är pensionsgrundande inkomst under . För många föräldrar, särskilt flerbarnsföräldrar, kan detta vara svårt att uppnå. Bristen på barntillsynsplatser omöjliggör förvärvsarbetet. I flertalet fall blir det modern som under längre eller avhåller sig från det förvärvsarbete hon annars skulle haft. Ställningen i ATP-systemet för dem som gör barnavårdande insatser i hemmet är inte tillfredsställande. Vi anser att samhället bl. a. på dessa sätt bör erkänna de barnavårdande uppgifterna som en betydelsefull samhällsinsats. Genom sina insatser i hemmet gör de hemarbetande en stor insats från samhällets synpunkt. Som ett led i samhällets uppskattning av de barnavårdande uppgifterna anser vi att den som vårdar barn i hemmet bör få tillgodoräkna sig ett visst antal pensionsår inom tilläggspensioneringen. På detta sätt bör alla, inriktade på förvärvsarbete, komma upp i tillräckligt antal tjänstår för full ATP-pension. Individuell beskattning för makar är genomförd. Men det finns ett undantag från denna viktiga princip, nämligen företagarfamiljerna. Vi finner det orimligt att man i ett skattesystem har sådana undantag. För kvinnan som arbetar i det gemensamma företaget, finns då inga möjligheter att bygga upp ett socialt skydd i form av sjukförsäkring och pension. Vårdnadsbidrag, särbeskattning i företag och rätt att tillgodoräkna ATP-grundande år för barnavårdande uppgifter i hemmet har det framlagts förslag om partimotioner av , varför yrkanden inte här ställs. Diskrimineringen av den kvinnliga arbetskraften i lagen om allmän tilläggspensionering måste undanröjas. Med nuvarande bestämmelser om änke- men inte änklingspension är det inte realistiskt ur familjens trygghetssynpunkt att mannen skär ned sitt förvärvsarbete, såvida inte inkomsten överstiger pensionstaket, för att bereda hustrun möjlighet att gå ut i förvärvslivet. Förutom att lagen om allmän tillläggspensionering ger kvinnor sämre pensionsförmåner än män bidrager den till att på ett olyckligt sätt bevara ett förlegat könsrollsmönster. Vi är övertygade om att även andra lagar och bestämmelser kan ha innehåll som har diskriminerande verkan för män eller kvinnor. Det är angeläget att dessa skillnader så fort som möjligt kartlägges och undanröjes. Vi vill därför föreslå att åtgärder vidtages för en systematisk genomgång av gällande bestämmelser. Deltidstjänster har huvudsakligen inrättats med syfte att bereda kvinnor med bamavårdande uppgifter i hemmet möjligheter att gå ut i förvärvslivet. Arbetsuppgifterna har som regel varit mindre kvalificerade. Den deltidsarbetande arbetskraften har kommit att betraktas som reservarbetskraft. Det är nu nödvändigt att en genomgripande översyn göres av deltiden som anställningsform. Vi anser att deltidstjänsten bör vara naturlig för både män och kvinnor som av vårdnadsskäl, handikapp eller andra orsaker icke kan engagera sig för full arbetstid i förvärvslivet. En omvärdering måste emellertid göras av deltidstjänsterna, och dessa ur anställnings- och befordringssynpunkt jämställas med heltidstjänster. Viktigt är också att deltidstjänst blir naturlig även på kvalificerade arbetsuppgifter. Vidare bör ökade möjligheter ges till nedskärning av arbetstiden för män och kvinnor med barn. Detta gäller hela arbetsmarknaden. Vi ställer oss icke främmande till att en lagstadgad rätt härtill kan bli nödvändig men anser att innan krav härpå framföres arbetsmarknadens parter bör ges möjlighet att avtalsvägen nå en tillfredsställande lösning. Försöksverksamheten med flexibel arbetstid som pågår vid Garnisonen i bör utökas att omfatta även arbetsplatser av mindre storleksordning samt arbetsplatser i landsorten. Flärigenom skulle man få ett bredare underlag för bedömning av den flexibla arbetstidens föroch nackdelar. I nuvarande arbetsmarknadsläge bör det vara naturligt att sätta i gång med viss försöksverksamhet med deltidstjänster. Vi vill därför föreslå att i fall där båda makarna går arbetslösa placerar dem på var sin deltidstjänst. Det bör inte vara omöjligt att intressera arbetsgivare att deltaga i en sådan försöksverksamhet. I bedrivs en försöksverksamhet med båda makarna på deltid i förvärvsliv och hemmaroll. En annan viktig arbetsmarknadsfråga är den dolda arbetslösheten. Det är angeläget att denna kartlägges så att erforderliga utbildningsåtgärder kan vidtagas och denna arbetskraftsresurs bli föremål för ar betsmarknadspolitiska åtgärder och delaktig av arbetslöshetsförsäkringen. För att få männen intresserade att ta sin del av hemmarollen krävs en utbildning härför utöver vad som ges i den obligatoriska skolan. Vi vill därför föreslå att en försöksverksamhet anordnas i form av kortare kurser i olika delar av familjekunskap och hushållsekonomi. Kurserna bör läggas upp med syfte att nå pojkarna men självfallet även vara öppen för flickor. Med hänsyn till nuvarande stora ungdomsarbetslöshet föreslår vi att det uppdrages åt att bedriva sådan försöksverksamhet i första hand bland arbetslös ungdom. Under hänvisning till ovanstående hemställes1 att hos Kungl. 1. att försöksverksamhet med flexibel arbetstid genomföres i den statliga förvaltningen på sätt som anges i motionen, 2. att den dolda arbetslösheten kartläggs, 3. att ges i uppdrag att anordna kortare kurser i familjekunskap och hushållsekonomi, 4. att försöksverksamhet med deltidstjänster startas i enlighet med vad som i motionen anförts, 5. att en parlamentarisk utredning tillsätts med uppgift att lägga fram ett program för jämlikhet mellan könen. 1 (Se även motion 1973:1152.)