mot · FW021036 · 1973-01-25 00:00:00 — av i m. fl. om ändring av reglerna för förmögenhetsbeskattningen för jordbrukare. De alltmer stigande jordvärdena och fastighetspriserna är ett stort problem för den bestående svenska jordbruksnäringen. Problemet är så mycket större som svårigheterna främst drabbar den unga generationen jordbrukare som härigenom åsamkas en skuldbörda som med dagens produktpriser inte går att förränta. Prisläget på jordbruksfastigheter står således inte i någon som helst rimlig relation till lönsamheten inom jordbruket. Framför allt gäller detta i de bättre jordbruksbygderna. Orsakerna härtill är flera. Väsentligen ligger de utanför jordbrukspolitikens område, även om en ohämmad och av lönsamhetsmotiv icke föranledd storleksrationalisering har haft sin betydelse. Den torde dock i sammanhanget vara av mindre betydelse. Trycket från denna kategori köpare skulle säkerligen också minska om lönsamheten i jordbruksdriften kunde renodlas från övriga komponenter, vilka sammantagna kan ge varierande utslag i totalbedömningen av en fastighetsaffärs lönsamhet beroende på köparens ekonomiska ställning och skattesituation. De helt avgörande faktorerna ligger således utanför jordbrukspolitikens område. Den starkt inflationistiska utvecklingen är naturligtvis en av grundorsakerna i sammanhanget. Fortsatt inflation och förväntade värdestegringar gör det alldeles särskilt lockande att investera i jordbruk för kapitalstarka köpare som ej behöver tillgodogöra sig omedelbar förräntning på sitt kapital. Den av beslutade liberaliseringen av jordförvärvslagen har väsentligen ökat denna kategori köpare. En undersökning över hur ändringen i förvärvslagen verkat beträffande fastighetsförvärven torde vara en mycket angelägen åtgärd. Det är självfallet också från dessa utgångspunkter ett starkt intresse från jordbrukets sida att det förs en mindre inflationistisk politik i landet än som varit fallet det senaste årtiondet. Den starkaste prispressen uppåt torde bero på en kombinationseffekt av inflation och skatter, här inbegripet också förmögenhetsskatten, en kombinationseffekt, som kan vara starkt positiv för kapitalstarka personer som står i begrepp att förvärva jordbruk, liksom vid kompletteringsköp till större jordbruksfastigheter om ägarens ekonomi är god. Effekterna härav är emellertid oftast negativa för det stora flertalet jordbrukare som har sitt jordbruk för att med sitt arbete därpå skapa sig inkomst och försörjning. Den unga generationen får känna detta i form av alltför höga kapital- och räntekostnader, den något äldre ibland i form av förmögenhetsskatt föranledd av en höjning av fastighetsvärdet som i sin tur är föranledd av de alltför starkt uppdrivna saluvärdena. När 1970 antog ny lag om förmögenhetsbeskattning beaktades denna lags inverkan för familjeföretag med en viss förmögenhetsbehållning. Sålunda medgavs under vissa förutsättningar en 25-procentig reducering av den beskattningsbara förmögenheten om förmögenhetsbehållningen låg mellan 500 000 och 2 milj. kronor. Den nedre gränsen synes, som då också framfördes motionsledes, alltför hög, men förslaget antogs som ett provisorium som senare skulle omprövas. Reduceringsfaktorn vad gäller förmögenhetsskatten är starkt befogad i det fall där förmögenhetsskatten annars skulle ökat på grund av höjda taxeringsvärden förorsakade av andra omständigheter än näringens lönsamhet. I flertalet fall gäller detta beträffande det etablerade och arbetande jordbruket. Men ger denna regel en ökad stimulans till köp av jord från den tidigare åberopade kategorin köpare som köper jordbruk för att placera kapital. Detta kunde till viss del elimineras om rätt till reduktion vore förenat med brukandet av fastigheten och ej endast med ägandet. En så utformad regel skulle också bidraga till ett större utbud av fastigheter som av ägaren nu är utarrenderade. Självfallet bör undantag göras för arrenden inom familjen, exempelvis far son, eller av familjeskäl föranledda tillfälliga arrenden. Det torde också kunna övervägas om inte kravet på mantalsskrivning på fastigheten borde uppfyllas för rätt till dylik reducering. En annan skatteeffekt som ger den kapitalstarke köparen ett konkurrensövertag är den som erhålles genom den på grund av fastighetsaffären totalt reducerade förmögenheten. Som förmögenhet upptages nu endast taxeringsvärdet, medan exempel finnes där priset ligger två till över detta värde. För att eliminera denna konkurrenssnedvridning borde en spärregel införas enligt vilken köpeskillingen i stället för taxeringsvärdet skulle upptagas som förmögenhet i exempelvis , eller åtminstone till nästa fastighetstaxering. Detta bör också gälla vid sammanslagning av fastigheter. Det bör observeras att en dylik regel icke belastar köpare med i huvudsak lånat kaptial eftersom skuldsumman här ökar i motsvarande mån. Kapitalförsörjning har med all rätt mer och mer förts i förgrunden i debatten om jordbrukets framtids- och strukturproblem. Jordbruket är som näring starkt kapitalkrävande. Detta accentueras ytterligare av nödvändiga strukturella förändringar, högre mekaniseringsgrad etc. Det är då i ännu högre grad angeläget att prisutvecklingen på fastighetsmarknaden skyddas från inverkan av prisstörande element som har sitt upphov i utanför näringen liggande orsakssammanhang. Endast under dessa förutsättningar kan en sund fastighetsmarknad åstadkommas och jordbrukets kapitalförsörjning någorlunda tillfredsställas. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. Maj:t anhåller om utredning och förslag angående de problem angående markförvärv och förmögenhetsredovisning som redovisats i motionen. AXEL () i () () HARCUS BOKTR.STOCKHOLM 1073 730043