mot · FW021187 · 1973-01-01 00:00:00 — av m. fl. om åtgärder för att förbättra arbetsmiljön. har framlagt sitt delbetänkande Bättre arbetsmiljö under trycket av en intensiv opinion på arbetsplatserna. Tyvärr måste man konstatera att denna opinion fått ett mycket magert svar. Utredningen utmärks mest av att de grundläggande elementen i arbetsmiljöproblematiken inte berörs. Utredningen vidhåller den föråldrade synen på arbetsmiljöfrågor som samarbetsfrågor. Utvecklingen på arbetsmiljöområdet ses som en följd av en odefinierbar och abstrakt teknisk utveckling. Det är inte tekniken som skapar nya arbetsmiljörisker det är ett felaktigt användande av den som skapar riskerna. Med en planering i de anställdas intresse skulle i stället den tekniska utvecklingen kunna användas för att skydda mot hälsorisker på jobbet. Utredningen berör inte de viktigaste av de faktorer som skapar hälsorisker på jobbet, nämligen den alltmer ökade arbetshetsen som är en direkt följd av kapitalägarnas strävan efter största möjliga profit. En hög arbetsintensitet leder direkt till ohälsa i form av stressjukdomar och medför indirekt ökade risker för olycksfall. Rationaliseringar medför att många människor kastas in på nya arbetsuppgifter ofta utan tillräcklig introduktion. Ackordshetsen gör att skyddsanordningar ofta försummas. Hela denna problematik, som är den centrala på arbetsmiljöområdet, undviker arbetsmiljöutredningen att diskutera. Man vågar inte göra något ställningstagande till lönesystemets eller skiftarbetets betydelse för arbetsmiljön. Man vågar inte komma med förslag till konkreta lagbestämmelser som skulle kunna utgöra ett skydd för de anställda, exempelvis lagstadgade gränsvärden för giftiga gaser eller föreskrifter om högsta tillåtna arbetstempo. I stället vill man fortsätta i invanda hjulspår och se arbetsmiljön som en samarbetsfråga. Det bör sägas klart ut att arbetsmiljön inte kan vara en samarbetsfråga så länge vi har en samhällsordning där enskilda kapitalintressen tjänar pengar på att utnyttja arbetskraften så intensivt som möjligt och där nödvändiga .skyddsanordningar är något kostsamt som hotar att minska företagets vinst. Så länge som denna samhällsordning består är en god arbetsmiljö något som de anställda måste tillkämpa sig i strid mot företagsägarna. Därför är det avslöjande att LO:s och SAF:s representanter i allt väsentligt kunnat enas i den föreliggande utredningen. Enligt uppgifter från omkommer ca etthundratusen arbetare genom s. k. olycksfall på sina arbeten, ett antal som är jämförbart med antalet trafikoffer i världen. Trots detta röner de förra liten uppmärksamhet i den allmänna debatten. Bortovaron genom yrkesskador är i flera länder 4 å 5 gånger större (i 10 gånger) än den arbetstid som förloras genom strejker. Detta uppmärksammas ej heller. Det är strejkerna som är rubrikerna. Kostnaderna för de enklast iakttagbara yrkesskadorna, olycksfallen, närmar sig, om de indirekta medtages, kostnaderna för försvaret. De yrkesskador, som medtages i de flesta länders statistik, dvs. olycksfall samt yrkessjukdomar av fysikaliska och kemiska stressfaktorer, är självfallet inte en slumpens normalutfall. Det är tekniskt och ekonomiskt fullt möjligt att utforma säkra miljöer på samma sätt som man kan konstruera säkra kärnkraftverk, månfärder etc. finns nu en mycket betydande fond av teknisk yrkeshygienisk kunskap framför allt i och . Det har gjort det möjligt för båda dessa länder att införa synnerligen sträng och detaljerad lagstiftning rörande arbetsmiljöns s. k. hygienfaktorer. vill förbättra skyddsombudens befogenheter. De förbättringar som föreslås är väsentligen skenbara. För att skyddsombuden skall få en starkare ställning krävs att två grundvillkor är uppfyllda nämligen 1) en utbildning som gör det möjligt att bemöta de argument som presteras av arbetsköparnas expertis och 2) klart fastställda och lagstadgade gränsvärden och exakta regler för arbetsmiljöns utformning som gör det möjligt att i ökad utsträckning göra ingripanden i arbetsmiljöfrågor på grundval av mätvärden och entydiga sakuppgifter. löser inte utbildningsfrågan. Man vill avsätta , vilka erhålles genom en särskild arbetsgivaravgift, till utbildningsändamål. Denna summa är otillfredsställande. Väsentlig är också frågan vem som skall handha utbildningen och önskemålet att denna måste vara kombinerad med praktisk verksamhet och forskning. LO har lagt fram en rad rapporter i arbetsmiljöfrågor. Dessa har trots att de icke saknar brister väckt långt större debatt och intresse än de dokument som lagts fram av officiella organ. En viktig orsak till detta torde vara att LO-rapporterna återspeglar erfarenhet från arbetsplatserna. Utbildning i arbetsmiljöfrågor är en partsangelägenhet för de anställda och verksamheten bör helt bedrivas i facklig regi. Inrättandet av ett fackligt institut i arbetsmiljöfrågor som kombinerar utbildning, forskning och konkreta undersökningar skulle skapa ryggrad åt skyddsombudens utbildning. Härigenom skulle också kunna skapas en instans till stöd för de anställda i den dagliga kampen för bättre arbetsförhållanden. Inrättandet av ett fackligt institut i arbetsmiljöfrågor bör helt finansieras med arbetsgivaravgifter. Enligt utredningen skall skyddsombuden få rätt att avbryta arbetet då arbetsuppgiften innebär omedelbar och allvarlig fara för arbetstagares liv och hälsa. Reellt sett torde det på åtskilliga arbetsplatser redan nu vara så att de anställda lägger ner arbetet i situationer som innebär omedelbar och allvarlig fara. Detta kan också sägas ha stöd i den nuvarande arbetarskyddslagen. Den skrivning som utredningen presterar är således mycket snäv och underbygger framtida tolkningsstrider där de anställda riskerar att komma i underläge. Trots den snäva skrivningen har utredningen velat koppla rätten att avbryta arbetet med skadeståndsansvar för både skyddsombud och fackförening. Detta innebär reellt en klar försämring i förhållande till nuläget från de anställdas synpunkt. Skyddsombudet kan slippa skadestånd om hans ingripande berott på ursäktlig villfarelse. Detta innebär att skyddsombuden kan komma att pressas till förnedrande ursäkter som allvarligt kommer att försvaga deras framtida ställning på arbetsplatsen. I förslaget till lag om ändring av arbetarskyddslagen bör hela andra stycket utgå i § 40 b. I stället bör fastställas att fackföreningen skall vara den enda instans som har att pröva det berättigade i skyddsombudsåtgärder. Det är de anställdas hälsa som berörs, och det bör också vara deras representanter som har beslutanderätten i dessa frågor. Full lön vid avbrutet arbete Utredningen uppmärksammar inte frågan om hur de anställdas ekonomiska situation skall tryggas när arbetet stoppas. Innebär driftsavbrottet reducerad lön uppkommer lätt situationer där skyddsombudet riskerar att hamna i motsatsställning till sina arbetskamrater. Det bör därför fastslås att de anställda skall ha rätt till oavkortad lön vid driftsavbrott av denna typ. Om det enskilda företaget saknar förutsättningar att betala ut lönen - vilket kan bli aktuellt på mindre företag bör en arbetsgivarfinansierad fond träda in. Skyddskommittéernas ställning bör stärkas i jämförelse med förslaget. De anställda bör vara tillförsäkrade majoritet i dessa kommittéer. Beslut bör kunna fattas med enkel majoritet. bör ha rätt att utforma bestämmelser för arbetsmiljön som har laglig giltighet. Överträdelser av dessa bestämmelser bör således kunna föranleda straffansvar. bör vara överordnad instans för arbetshälsovård och skyddsarbete på arbetsplatsen. För att denna ledning skall kunna utövas effektivt bör de som arbetar med skyddsfrågor inte vara anställda av företaget. Arbetshälsovården bör överföras i landstingsregi, och ett motsvarande huvudmannaskap bör prövas för skyddsingenjörer. Detta bör dock förenas med att skyddskommittén utövar den omedelbara ledningen av verksamheten. Gränsvärden ny amerikansk lag fick efter endast utredningsarbete en ny arbetsmiljölag (The Occupational Safety and Health Act of 1970 eller WilliamsSteiger-lagen). Varje arbetsköpare är enligt denna ovillkorligen skyldig att tillhandahålla {. ''shall fumish) ett arbete som är fritt från kända risker genom att följa de säkerhets- och hygieniska standards som har upprättats för detta ändamål. Arbetsköpare kan stämmas och fällas om han inte följer dessa normer. Däremot finns ingen bestraffning för lönearbetare för överträdelse. Antalet standards är redan nu utomordentligt omfattande. De är fastställda av arbetsministeriet och är publicerade i Federal Register och gäller sålunda som lag. Man kan säga att hela lagen är koncentrerad kring dessa detaljbestämmelser vilka kan revideras med hänsyn till nya forskningsrön. Cirka 40 000 specialister behöver nu snabbt utbildas för att kunna kontrollera dessa standardvärden. Enligt det nu föreliggande betänkandet angrips alltjämt arbetsmiljöns riskfaktorer på ett föråldrat sätt i förhållande till den stränga styrning som sker i och . Även fick en skärpt lag 1970. 3 188 dog av sina jobb dog, enligt statistik utredningen själv presenterar, 3 188 arbetare av sina jobb, 18 539 invalidiserades (i medeltal till ) och 1 172 094 skadades. Därtill kom 17 401 registrerade yrkessjukdomar. Utredningen påpekar själv (s. 437) att ingen minskning av olycksfallen skett. Det är inte förvånande. Den nuvarande lagens paragraf säger att arbetsgivare är pliktig att iaktta allt som skäligen kan erfordras. Som alla också vet tillämpas inte den paragrafen, ty, som en officiell uttolkare säger (s. 12 i Arbetarskyddslagen, H. Starland): Hur lagens egentliga skyddsföreskrifter skall tolkas och tillämpas är en fråga, som det i första hand ankommer på arbetsgivaren att pröva och avgöra. Den mot arbetsköparen riktade paragrafen prövas och avgöres av arbetsköparen. Erfarenheten har besannat detta. I arbetsmiljöutredningens betänkande ser vi hur bra just samarbetet mellan arbetsköparen och tillsynsmyndighet fungerar. () har högst ett par tre fällande bötesdomar på några tior avkunnats och något tiotal förelägganden och förbud utfärdats (i regel rörande dimensionerna på klädskåp) mot arbetsköpare. Utredningen medger också denna skevhet (s. 294): När man betraktar vad som ägt rum är det tydligt att tillsynsorganen dragit sig för att ingripa med straffhot om man inte haft preciserade regler att falla tillbaka på. Det senare har man haft beträffande klädskåp, men för de livshotande ämnena har inga sådana värden funnits. Då har arbetarna fått betala följderna genom död, yrkessjukdom och skada. Trots detta och det måste betecknas som betänkandets stora oursäktliga svaghet menar utredningen (på s. 448) att utvecklingen torde vara bäst betjänt av att så få detaljer som möjligt införs i lagstiftningen och att i stället en så sakkunnig rådgivning som möjligt ges från samhällets sida i sådana detaljfrågor. Hygieniska gränsvärden ett stöd för skyddsombudet Detta strider mot all modern, internationell lagstiftning på hygienens och säkerhetens område. För det första är det här inte fråga om detaljer utan väl etablerade riktvärden, där betydande vetenskaplig dokumentation finns, och för det andra, vilket är det väsentligaste i detta sammanhang, utgör dessa värden det referensmaterial som skyddsombudens rätt till arbetsavbrott kräver och som gör deras arbete meningsfullt. Skyddsombudens vidgade rätt kommer att i praktiken bli nära nog verkningslös om inte ett omfattande referensmaterial (som i sovjetisk och amerikansk lag) är ständigt aktuell och gällande. Man behöver bara tänka sig att man i byggde de nu aktuella kärnkraftstationerna utan att detaljerade föreskrifter fanns beträffande högsta tillåtna doser för de anställda. Det torde inte vara överord att säga att med det hittillsvarande överlåtandet av tolkningen av arbetsmiljöns riskfaktorer till en skönsmässig ad hoc-bedömning genom t. ex. en företagsläkare befinner sig svenskt arbetsmiljöskydd på en amatörmässig nivå som saknar motstycke bland industrialiserade stater. I avsaknad av dessa riktvärden blir skyddsombudet sålunda starkt handikappat. Utredningen framhåller dessutom själv upprepade gånger att orsakssambanden mellan riskfaktorerna och sjukdom blir allt svårare att kartlägga. ökar antalet misstänkta faktorer mycket starkt. Detta kommer att ställa mycket höga krav på skyddsombudens utbildning gärna en utbildning av den sort som genomförs vid tekniska högskolan i . Det torde framstå som klart att det är den skadelidande, den anställde, som skall ha tillgång till kunskap och utredningsresurser. Det är därför helt otillräckligt att endast tillerkänna skyddsombudet en viss rätt att stoppa arbetet i vissa speciella, flagranta fall utan betydelse för skadeutvecklingen i stort. Det totala skadeutfallet är resultat av en styrningsfunktion där snabb statistik, tillgängliga fonder för prioriterade skadeområden, detaljerad lagstiftning och tillsyn är medel som jämte tekniskt utvecklingsarbete skall stå till de utsattas disposition. En detaljerad lagstiftning är därför till för att göra skyddsarbetet lättare och snabbare. Det är inte utredningarnas komplexitet som avgör skyddsnivån utan om de skadelidande har tillgång och stöd i lagfästa grundvärden och i egna utredningsresurser. Icke detaljerad lagstiftning tjänar bara till att konservera den rådande, internationellt sett ytterst genanta eftersläpningen på arbetsmiljöns område. Utredningens förslag att skyddsombuden skall få rätt att avbryta arbetet vid omedelbar och allmän fara innebär i väsentliga avseenden o att skyddsombudens ställning försvåras och försvagas genom införandet av skadeståndsansvar och oklara lagbestämmelser. Skadeståndsskyldigheten måste bort och fackföreningarna bli den enda instans som har rätt att pröva det berättigade i skyddsombudens åtgärder. O Skyddskommittéernas befogenheter fastställs inte tillräckligt klart av utredningen. Dessa måste innehålla majoritet av de anställda, ha rätt att fatta beslut med enkel majoritet och ha möjlighet att utfärda bestämmelser med laglig giltighet. O Beträffande yrkesinspektionens verksamhet innebär utredningens förslag att man i stort fortsätter i gamla misslyckade hjulspår. Så måste också bli fallet om inte arbetsmiljöarbetet baseras på entydiga gränsvärden och bestämmelser och inte utnyttjar en effektiv statistik, o Utredningens förslag gör de tankegångar som framfördes i vpk:s arbetsmiljömotion 1971 än mer angelägna som underlag för lagstiftning. Denna motions huvudlinjer kan sammanfattas i följande: o Inrättande av en utförlig, snabb och effektiv statistik över olycksfall och yrkessjukdomar vilken ligger till grund för omedelbara åtgärder. O Fastställande av hygieniska gränsvärden och reglerade bestämmelser för arbetsmiljön. Dessa bestämmelser skall föreskriva regelbundna pauser vid löpande band och i kontinuerliga arbetsprocesser, högsta tillåtna hastighet vid löpande bands arbeten. O Inrättande av ett fackligt institut i arbetsmiljöfrågor som handlägger forskning, undervisning och utbildning. o Fackliga skyddsinspektörer, regionala skyddsombud och skyddsombud med rätt att utföra mätningar och påkalla åtgärder utan skadeståndsansvar. O överförande av arbetshälsovården i landstingsregi. Förbättrad utbildning i arbetsmiljöfrågor. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos regeringen begär att ovanstående synpunkter på arbetsmiljöfrågoma lägges till grund för proposition i frågan. (vpk) i (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) i (vpk) (vpk)