mot · FW021066 · 1973-01-26 00:00:00 — av herrar och i Ulfsbyn om slopande av den allmänna arbetsgivaravgiften för litterär och konstnärlig yrkesutövare. Alltsedan den allmänna arbetsgivaravgiften infördes har den s. k. egenavgiften utsatts för hård kritik särskilt i den mån den drabbar konstnärliga yrkesutövare som tonsättare, bildkonstnärer och författare. Kritiken har följt två linjer. Som argument har sålunda anförts att dessa yrkesutövare regelmässigt är låginkomsttagare och att det därför framstod som obilligt att de pålades något som kunde beskrivas som en extra statsskatt. Dessa tankegångar avvisades av skatteutskottet i dess betänkande 1971: 17 med motiveringen att man på grundval av en osäker behovsprövning inte kunde låta en särskild grupp av yrkesutövare inta en särställning i avgiftshänseende. Detta utskottets påpekande är givetvis i och för sig helt riktigt. Obillighetsaspekten måste emellertid finnas i bakgrunden vid bedömning av frågan. Detta framgår av följande enkla räkneexempel. Om en konstnärlig yrkesutövare har en inkomst av . (ett ingalunda ovanligt inkomstläge; jfr låginkomstutredningens studie Kulturarbetarnas inkomster, Allm. förlaget, 1971) utgör den statliga inkomstskatten . Till detta kommer egenavgiften av . Ligger inkomsten vid nivån . utgör den statliga inkomstskatten , vartill kommer . Egenavgiften upplevs sålunda inte bara som en tung extra pålaga, den är i den meningen också orättvis att den slår relativt hårdare ju lägre inkomster vederbörande har. Det andra och väsentligaste argumentet är att fria konstnärer icke är jämförbara med andra rörelseidkare. Vi kan här blott hänvisa till de synpunkter som framfördes i motionen 1972:882. En konstnär kan inte kompensera sig för pålagor av denna art, han kan inte rationalisera sin verksamhet, han kan varken utvidga sin rörelse eller minska den genom att friställa arbetskraft. En konstnär producerar inte varor eller tillhandahåller tjänster i vanlig mening. Hans verksamhet är unik och det är först när man insett detta som man också förstår att den arbetsgivaravgift som uttages från de litterärt och konstnärligt verksamma är ett närmast bisarrt inslag i vår skattepolitik. Vid förra årets riksdagsbehandling uttalade skatteutskottets ordförande att det avgörande var att man inte kunde avgränsa de konstnär ligt verksamma från andra fria yrkesutövare som t. ex. konsulter, konstruktörer eller fotomodeller. En sådan avgränsning är emellertid möjlig att göra; den torde inte ens vålla några större svårigheter. Man behöver blott utgå från ovan nämnda förhållande att varje enskild konstnärs verksamhet är unik, dvs. kan bara utföras av honom eller henne. En påbörjad skulptur, en komposition eller ett diktverk kan inte fullbordas av någon annan än den ursprunglige upphovsmannen. Erforderliga definitioner kan knytas till denna omständighet. Förhållandet är annorlunda i vad gäller konsulter, konstruktörer och fotomodeller. De kan alltid ersättas av andra inom samma yrkesverksamhet. Ett arbete som påbörjas av en trädgårdsmästare eller snickare två andra grupper fria yrkesutövare som nämnts i riksdagsdebatten kan alltid fullbordas av någon annan. Vårt påpekande att de konstnärliga yrkesutövarna inte kan kompensera sig för pålagor av arbetsgivaravgiftens natur hänger samman med det unika i deras verksamhet, vilket också medfört att de befinner sig i en unik ekonomisk situation i samhället. Här måste framhållas att i andra sammanhang klart dokumenterat att den förstår det speciellt egenartade i de konstnärliga yrkesutövernas verksamhet och situation. Genom en mycket lång serie av riksdagsbeslut har man byggt upp ett system av ersättningar och ekonomiskt stöd till konstnärer av alla kategorier; därutöver har man genom en ännu längre serie beslut metodiskt arbetat för att ge konstnärliga verk så stor spridning som möjligt. har i stor enighet funnit skäl att inrätta konstnärsbelöningar ingen har dock kommit på tanken att föreslå inrättandet av konstruktörsbelöningar. I samma enighet anslår man medel till stipendier för tonsättare och författare men ingen har motionerat om konsult- och fotomodellstipendier. är alltså medveten om det unika i konstnärernas verksamhet och det egenartade i deras ekonomiska villkor. Det framstår närmast som självklart att måste ta konsekvenserna av denna medvetenhet och korrigera sina tidigare beslut om tillämpningen av reglerna för den s. k. egenavgiften. I förbigående kan nämnas att stipendieutdelande myndigheter icke haft några som helst svårigheter med definitioner av begreppet konstnärer. Med hänvisning till vad som anförts hemställer vi att beslutar att inkomster från av enskild person driven litterär, konstnärlig och därmed jämförbar verksamhet undantages vid bestämmande av allmän arbetsgivaravgift. P. O. () () i Ulfsbyn fri* ;L'V"'t, .latin - v , ' w;-~ - ,* , ' .... i" ' ..;{>> ' -1- ' Kj! 'V^griy- -jb Jk}Ä! 'S1-: . ( 'sif . 4!- -i, »,! ; ' - ; , ' o . . . '! . : i* : ..b.M.» -'ii ">i,v. t'« -fr r*';i