mot · FW022056 · 1973-10-30 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj ds proposition 1973:141 med förslag till lag om ändring i miljöskyddslagen (1969:387). I propositionen 1973:141, med förslag till lag om ändring i miljöskyddslagen, föreslås bl. a. att den som utövar verksamhet som kan befaras vara miljöfarlig skall vara skyldig att utföra de undersökningar av verksamheten som behövs för att myndigheterna på ett riktigt sätt skall kunna fullgöra sina tillsynsuppgifter. föreslås också få rätt att föreskriva att sådan undersökning skall utföras av särskild expertis på företagens bekostnad. Grunden till dessa förslag till lagändringar återfinns i en departementspromemoria, upprättad i . Enligt nuvarande ordning brukar i beslut om tillstånd eller dispens föreskrivas att sökanden skall svara för kontroll av den miljöfarliga verksamheten. Kontrollprogrammet skall godkännas av länsstyrelse och . I departementspromemorian anses att svårigheter kan uppstå framför allt i fråga om verksamheter som inte varit föremål för prövning. Det anses bl. a. av den anledningen önskvärt med en utvidgning av miljöskyddslagen. Man anser sålunda att den som utövar verksamhet som kan befaras vara miljöfarlig skall vara skyldig att utföra de undersökningar av verksamheten som behövs för att myndigheterna på ett riktigt sätt skall kunna fullgöra sina tillsynsuppgifter. Undersökningsplikten bör enligt promemorian inte begränsas till att avse själva utsläppet eller verksamheten i övrigt vid anläggningen, utan den bör också avse verkningarna av den miljöfarliga verksamheten, exempelvis hur ett vattenområde påverkas av ett vattenförorenande avloppsutsläpp. Det är enligt promemorian av stor vikt att ett ordentligt kunskapsunderlag samlas om verkningar av olika former av miljöfarlig verksamhet. Om tillsynsmyndigheten får möjligheter att fordra sådana undersökningar, kan enligt promemorian också samordning ske mellan olika verksamheter som exempelvis påverkar samma vattensystem. Det torde vara självfallet, anförs det i promemorian, att den som blir skyldig att utföra undersökningar också skall svara för kostnaderna för dessa undersökningar. Också kostnader för biträde skall bekostas av företaget. Frågan härom blir av intresse, heter det, huvudsakligen för kostnadsfördelningen mellan staten och företagaren. måste också, enligt promemorian, anses ha berättigat intresse av att kunna föreskriva att viss undersökning skall utföras inte av den som utövar verksamheten utan av fristående expertis med teknisk eller vetenskaplig sakkunskap just på det aktuella området. Man föreslår att den som utövar verksamheten skall vara skyldig att ersätta kostnad för sådan undersökning med belopp som tillsynsmyndigheten bestämmer. Vattenöverdomstolen har i sitt remissyttrande framhållit att syftet med de föreslagna bestämmelserna till väsentlig del kan tillgodoses inom ramen för gällande lag. Vattenöverdomstolen anser sålunda att det inte finns något behov av att komplettera den nuvarande väl etablerade ordningen med en befogenhet för tillsynsmyndighet att för koncessionsfallen föreskriva särskilda undersökningar. Från framhålls i dess remissyttrande att frågan om lagstiftning bör anstå i avbidan på resultatet av vattenlagsutredningens arbete. Två ledamöter i utredningen om kostnaderna för miljövården anser att konsekvenserna av förslaget för såväl samhället i stort som för dem som bedriver verksamhet som kan befaras vara miljöfarlig bör klarläggas innan slutlig ställning tas till frågan om tillsynsmyndigheternas rätt att utfärda föreläggande om undersökningar. Från anför man också betydelsen av ett fortsatt förtroendefullt samarbete mellan företagen och de ansvariga myndigheterna. Kostnaderna för den offentliga tillsynen bör, enligt förbundet, bäras av det allmänna. Detsamma gäller kostnader för t. ex. immissionsmätningar för hela regioner och recipienter, sammanställningar av uppgifter från miljöfarliga anläggningar etc. Kostnader för den normala löpande kontrollen vilka normalt är ojämförligt mycket större skall däremot bestridas av företagen. Mot bakgrund av promemorians begränsade motivering och till remissinstansernas yttranden synes frågan om en ändring av miljölagen i här berört avseende dels kunna sägas vara otillfredsställande grundad, dels böra anstå till andra utredningar slutfört sitt arbete. Det synes också från principiell synpunkt kunna ifrågasättas om den föreslagna kostnadsövervältringen från det allmänna till företagen bör genomföras innan utredningen om kostnaderna för miljövården behandlat frågan i ett större sammanhang. Det skulle också kunna inkräkta på det fortsatta förtroendefulla samarbetet mellan myndigheterna och företagen om den uppfattningen blev rådande att det i huvudsak är fråga om ett ökat kostnadsansvar för företagen även när det gäller uppgifter, vilkas kostnader anses böra bestridas av det allmänna, t. ex. den offentliga tillsynen. Från vårt håll ställer vi oss tveksamma till den här berörda utvidgningen av miljöskyddslagen, varför vi yrkar avslag på propositionens förslag i denna del. Om en utvidgning anses bör komma till stånd, bör den i varje fall anstå till dess den kan bedömas i ett större och principiellare sammanhang. Med stöd av vad här anförts hemställs att vid behandling av propositionen 1973:141 måtte besluta avslå förslagen till ändring av 43 § miljöskyddslagen (1969:387). () PER-ER1K NISSER (m) () () () ()