mot · FW02408 · 1973-01-24 00:00:00 — av m. fl. om slopande av bidraget till , m. m. , kriminalvårdens humanisering, är namnet på en organisation som uppbär statligt stöd för sin verksamhet. I regel brukar myndigheterna vid skatteunderstödd verksamhet kräva en seriös planläggning av arbetet och vissa garantier för att målsättningen rimmar med samhällets allmänna politiska inriktning. Detta borde i synnerhet gälla organisationer som tillåtes arbeta inom den offentliga sektorn. Att inte ens fyller lågt ställda krav i detta hänseende torde framgå av tidningen , som finns på t. ex. Kumlaanstalten. Följande citat är alltså hämtade ur : småsummor i stället för att etablera sej socialt och göra sej stora summor medelst skattefiffel. Tjuvar på alla kåkar utnyttja § 47. I strejkar arbetarna vilt. De underkastar sig inte LO. De ställer förhandlingsresultat som villkor för att börja arbeta igen. De underkastar sig inte arbetsgivaren. Elever som anser vissa prov otjänliga vägrar att avlägga proven. De underkastar sig inte. Vi som är fängslade borde för länge sedan ha genomfört liknande aktioner. En fånges första plikt är att i varje läge protestera mot fångenskapen. Han måste ständigt påminna dem som håller honom fången att de begår ett skändligt brott, jämförda med vilket stöld och bedrägeri är försumbara bagateller. Det är i fångens situation ett nesligt underlag att låna sig till att utföra ett arbete i fånghållningens kommersiella verksamhet. Ändå sker detta i mycket stor utsträckning, därför att fånghållarna kan stödja sig på ett lagstadgande om fängelsefångars arbetsplikt. "Vad man saknar mest på fängelset (siffrorna anger hur många som svarat) Sexuellt samlag 40, frihet 32, sprit och öl 17, samt hjortronsylt, egen våning, knark m. m. "Vi vägrar tvångsarbeta. Undertecknade, fångar på , har beslutat att fortsätta kampen mot arbetstvånget på de svenska fängelserna. Detta arbete är inte bara i sig själv förnedrande. Det ligger också till grund för administrativa frihetsberövanden. Vanan att kritiklöst och undergivet foga sig efter de levnadsvillkor, som gäller för fångar, bevisar inte att man utvecklat anlag för att kunna fylla en uppgift i ett demokratiskt samhälle. Däremot kan en sådan undergivenhet inför den egna livssituationen leda till en defaitistisk inställning till allt och alla en underlägsenhetskänsla som rättfärdigar en djup likgiltighet såväl för det egna som för andras öden. Fångarnas föreningsrätt och rätt till fackliga stridsåtgärder bör uttryckligen garanteras i den nya behandlingslagen. Detta har betonats av dels genom skrivelse och dels genom uppvaktning hos behandlingskommittén. Allmänna medel utnyttjas till att bekosta ytterst auktoritära system av straffarbete och vanvård. Det nuvarande anstaltväsendet är dolt för det öppna samhället, systemet bevakas genom censur och rigorösa säkerhetsbestämmelser. Dagspressens representanter och andra nyhetsmedia förhindras att sammanträffa med fångarnas förtroenderåd och andra i fängelset inkapslade kamporganisationer. De informationer om fångarnas behandling som meddelas allmänheten är alltid kamouflerade och därigenom icke verkliga. Den skattebetalande medborgaren förs medvetet bakom ljuset, hans pengar missbrukas. Vårdetiketter i likhet med 'målinriktad yrkesutbildning och 'en väl etablerad studieverksamhet - är destruktiva lögner, straffarbetet och systemet med inspärrning har inte förändrats på några väsentliga punkter sedan t. ex. 1907 det rör sig i huvudsak om begreppsförändringar, så att fångvakt kallas för 'vårdare' , cell för 'bostadsrum', straffarbete för 'arbetsträning' osv. Systemet kallas i sin helhet för ett 'vårdande system. Det är således positivt värdeladdade ord och begrepp som döljer den verkställande totala imkompetens i vård och terapeutisk behandling av straffade människor. är det andra som kommer. Som länge tvingats äta sin egen elakhet och svälja den som en besk klump. De har ingenting att förlora. De vet hur mycket av högfärd och förödmjukelse som ryms i överhetens flotta välgörenhetsattityd. Så nu blir det allvar av. De kommer från ungdomsvårdsskolor och fängelser, från ungkarlshotell och natthärbärgen, från rivningskåkar och geggarkvartar, från mentalsjukhus, ålderdomshem och nykterhetsanstalter, från inrättningar för handikappade och psykiskt utvecklingsstörda, från avfolkningsbygder och samebyar, från zigenar- och invandrargetton På i bildar de ett väldigt tåg, som stadens alla poliser inte kan stå emot. Den vilda horden av psykopater och vanekriminella (affektiva, rotlösa, ansvarslösa, förljugna, samhällsfientliga) banar väg i fronten med stiletter, knogjärn och avsågade gevär. Bakom dom slamrar de lytta och vanskapta fram i rullstolar och på kryckor. Deras vapen är den obscena självuppgivelsen, sneda kroppar och blinda ansikten bjuds ogenerat ut åt polisens sablar och batonger en plasmaklump av tyst lidande som efter varje batongslag genast återtar sin förryckta form. Och när de vanföra hotar att massakreras av ridande polis går en raglande hop av utesovare till angrepp med injektionssprutor och trasiga ölbuteljer. Gathororna drar fram förskärare och bespetsar sig på att komma ut ur oredan med en xxxxxxx* som souvenir. Zigenarna smyger omkring och stjäl hästarna under poliserna. Mentalpatienterna, de otillräkneliga, för sina handlingar oansvariga, skuttar omkring och förvirrar ordningsmakten, spottar, klöser, river, bits. driver ut sin renhjord till ett våldsamt trafikkaos på Stureplan. Så kommer det att se ut när 'minoriteterna' tar makten, när myten om Medborgarskapet bryter samman och öppnar en dånande förkastningsspricka i landet. I led efter led marscherar de upp på med sina svarta paroller och standar. I första ledet: EXISTENS och IDENTITET I andra ledet: JÄMLIKHET och GEMENSKAP I tredje ledet: FRIHET Sen ockuperar de kanslihus och riksdag, de centrala ämbetsverken, * Det här av motionären överkryssadc ordet är av den arten att det skulle vara stötande. försvarsstaben, bankerna och storföretagens styrelserum. De lamslår näringslivet och den statliga förvaltningen. Efter maktövertagandet, när vår trivselregering har skrivit under samtliga paroller, vidtar en tids social gymnastik för de medborgerligt förslappade privilegiemänniskorna. De får rotera inom det vårdande anstaltsväsendet och genomgå omyndigförklaring i skilda former, under överinseende av för ändamålet redan utbildad personal. Efter den pärsen är det tid att börja bygga den nya samexistensen på grundval av ett lika värde, som även majoriteten kommer att uppleva som en tvingande nödvändighet. De kvarvarande socialfascisterna beredes omvårdnad i frihet. På s. 89 i bil. 4 till statsverkspropositionen finner man att organisationen bakom offentliggörandet av här citerade obskyra åsikter t. o. m. upphöjts till remissinstans för yttrande över kriminalvårdsberedningens förslag. Vi citerar: är positivt till frivårdens följder. Inte därför att frivården innebär någon effektiv behandling utan därför att frivård innebär frihet från anstaltsvård. De citat som här har gjorts torde med önskvärd tydlighet avslöja organisationens bristande samhällsansvar. Inte heller går det att spåra något allvarligt menat engagemang i kriminalvårdsfrågor. uttalar sig öppet för strejker och obstruktion på fängelserna, men visar inget som helst intresse för internerna sedan de lämnat anstalten eller för brottslingarnas offer. Med stöd av det anförda hemställer vi att vid behandlingen av bilaga 4 punkten F 8 till statsverkspropositionen som sin mening ger Kungl. Maj:t till känna att a) anslag till ej bör utgivas, b) ej bör tillåtas verka inom fångvårdsanstalterna samt c) ej bör anmodas att avge remissyttrande i fångvårdsfrågor. () HANS ()