mot · FW021986 · 1973-05-07 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Majrts proposition 1973:126 med förslag om särskilt forskningsavdrag och exportkreditstöd för industrin. I propositionen 1973:126 föreslås att ett särskilt forskningsavdrag skall beviljas industrin. Efter en inledande beskrivande översikt skall vi granska förslagets bakgrund och innebörd. Vi skall visa att förslaget inte är ägnat att öka industrins utvecklingsmöjligheter och att det i stället måste betraktas som ännu en subvention till de storbolag som svarar för huvudparten av den svenska industriforskningen. Förslagets viktigaste effekter är värdeöverföring från skattebetalande löntagare till de stora kapitalägarna och förstärkning av tendenserna till koncentration och monopolisering av svensk industri. Vi vänder oss mot generella skattesubventioner och förordar i stället specifika insatser förknippade med styrning och kontroll av industriforskningen. Den sammanlagda industriforskningen drift- och kapitalkostnader har mer än fördubblats enligt av presenterade beräkningar. beräknar man inom industrin en fortsatt ökning. Den tillfälliga stagnationen , förorsakad av i första hand tillfälligt minskade militära beställningar, har upphört. har det statliga forskningsstödet till industrin ökat markant. Det är ett fenomen som återfinns i alla högt utvecklade kapitalistiska industriländer. Statsmakten har gått in med omfattande subventioner och stora beställningar, främst från militära myndigheter. Men för del har de statliga bidragen till och beställningarna av industriforskning ökat synnerligen kraftigt jämfört med andra kapitalistländer. har sålunda statsstödet tiodubblats, : Makten över forskningen (1972). Tendensen har hållit i sig också av . I vårt land utförs av all forskning inom industrin, dvs. inom de privata företagen, men statsmakten finansierar betydligt mer än hälften av de sammanlagda svenska forskningsinsatserna inom och utom industrin. Den svenska staten är alltså en viktig finansiär av industriforskning. Forskningsanslagen har främst kanaliserats genom stora statliga beställningar. Den ojämförligt största beställaren av forskning och experimentell utveckling inom svensk industri är krigsmakten. motsvarar militära forsknings- och utvecklingskontrakt, licensavgifter och annat stöd upp till en tredjedel av den sammanlagda industriforskningen. Bidragen har varit hårt koncentrerade till verkstads- och elektronikindu strin och inom dessa branscher till mycket stora företag som , LM , , och . De små och medelstora industriföretagen har en förhållandevis liten andel militärt utvecklingsarbete. (: Makten över forskningen, 1972.) har en ny expansionsperiod inletts på militärforskningens område: än större resurser har kanaliserats från staten till storindustrin. Det finns också en rad olika civila statliga beställare av forsknings- och utvecklingsarbete från industrin. Som exempel kan nämnas kontrakt med leverantörer av ny utrustning för kärnkraftverk. Men av de statliga beställningarna hos industrin är fortfarande de militära myndigheterna helt dominerande. Det civila statliga stödet går främst som direkta bidrag. Det finns flera olika statliga fonder för industriellt forsknings- och utvecklingsarbete. De halvstatliga branschforskningsinstituten har kraftigt ökat sina resurser. Nya specialorgan för industriforskningens finansiering har dessutom tillkommit . Om man undantar de direkta beställningarna, kan det hittillsvarande statliga forskningsstödet karakteriseras som subventioner eller gåvor. Det har inte förekommit försök att planera industriforskningen eller att styra forskningen till samhälleligt angelägna insatser. Marknadskrafterna, inte regering och riksdag, har regerat på detta område, som miljarder i forskningsstöd transfererats från stat till storindustri. Under marknadskrafternas styre har industriforskningen genomgått stora strukturella förändringar . I takt med monopoliseringen av den tillverkande industrin, av byggnadsindustrin och av gruvindustrin har forskningen alltmer kommit att koncentreras. För det första har en branschmässig omfördelning ägt rum. Industriforskning och ny produktutveckling pågår i större skala enbart i ett litet antal forskningsintensiva branscher. Exempel på sådana är industrier, som utvecklar flygteknik och elektroteknik (inkl. datateknik), samt kemisk industri (särskilt de större läkemedelsföretagen). Utanför de få forskningsintensiva branscherna pågår en mycket liten andel av industriforskningen. Det statliga forskningsstödet har främst nått de forskningsintensiva branscherna. kanaliserades, enligt OECD-statistik, två tredjedelar (1967 ) av den svenska statens bidrag till industriforskningen enbart genom de militära flygtekniska kontrakten. Efter en tillfällig minskning sista år har de militära forskningsanslagen totalt åter nått samma andel av den statligt finansierade industriforskningen, främst beroende på den inledda nysatsningen på ökad militär forskning och utveckling genom (jakt-Viggen samt dess utrustning och stridsledning), som kommer att tillföra industrin mellan en och fördelade . är alltså fortfarande och under de allra närmaste åren det viktigaste statliga instrumentet för stöd till svenskt industriellt forsknings- och utvecklingsarbete. Det är då att märka att dessa bidrag går till ett branschmässigt, storleksmässigt och ägarmässigt synnerligen avgränsat skikt av den svenska industrin. För det andra är de industriella utvecklings- och forskningsprojekten i hög grad koncentrerade till storbolagen. pågick, enligt , av industriforskningen i företag med minst tusen anställda. Propositionen uppger aningslöst motsvarande siffra till . är också själva industriforskningen hårt bunden till större projekt. beräknades att 2/3-delar av utvecklingsprojketen inom industrin genomsnittligen kostade vardera mer än . Endast undantagsvis bedrivs forskning eller avancerat utvecklingsarbete i småindustrier (1971 enbart ett par procent). Bland de medelstora företagen i är det endast ett fåtal som har egna utvecklingsavdelningar; industriforskning förekommer som en regelbunden aktivitet. Den svenska staten har påskyndat denna koncentration, bl. a. genom att systematiskt lägga ut större beställningar, som innehåller forskning eller produktutvecklingsarbete, till storindustrin. T. o. m. den relativt nybildade styrelsen för teknisk utveckling, som tidigare avsågs gynna innovationer inom små och medelstora industriföretag, ger cirka en tredjedel av sina forskningsanslag till storindustrin; resten fördelas ungefär lika mellan den övriga industrin och universitet/högskolor (: Makten över forskningen). För det tredje ligger en mycket stor forskningsandel inom en liten grupp enskilda företag. Fem stora privatägda industrikoncerner, nämligen Asea, LM , , SKF och , svarar för av den samlade svenska industriforskningen. Koncentrationen till storbolagen i har ökat mycket kraftigt, kraftigare än i de flesta andra kapitalistiska länder. Statliga beställningar, särskilt från militära myndigheter, har varit ett verksamt redskap för denna koncentration. Det är att märka att de namngivna företagen tillhör samma ägargrupp. får dessa företag genom direkta statsbidrag och statliga beställningar genomsnittligt ungefär en tredjedel av sin forskning finansierad av de svenska skattebetalarna, som dessa bolag har haft råd till jämförelsevis mycket höga utdelningar till sina ägare. Det är mot denna allmänna bakgrund propositionens förslag skall ses. Forskningsinvesteringar är ofta orationella från snäv profitsynpunkt. Långsiktiga forskningsinvesteringar får gärna stå tillbaka för kortsiktiga investeringar i andra produktionsfaktorer: betydelsefulla och genomgripande innovationer är som investeringsobjekt osäkrare än traditionellt tekniskt utvecklingsarbete; företag med stora fasta investeringar i existerande produktionssystem ignorerar ofta nya forskningsresultat som skulle leda till krav på nya produktionssystem osv. Forskningen under kapitalismen missriktas och stympas av motsättningen emellan profitintressen och allmänintressen, mellan kapital och arbete, men också av motsättningen mellan kapitalets långsiktiga och kortsiktiga ekonomiska intressen. Det är här som propositionens förslag kommer in. När storföretagens kortsiktiga profitkalkyler inte talar för forskningsinveste ringar som är nödvändiga på lång sikt går staten in som kapitalets organisatör och hjälpare genom att med subventioner, skatteavdrag, beställningar etc. ändra förutsättningarna för de kortsiktiga profitkalkylerna genom att minska det s. k. risktagandet. Men generella skatteavdrag är en särdeles olämplig form av stöd även utifrån en sådan utgångspunkt. Ett generellt skatteavdrag kommer att gynna redan forskningsintensiva branscher på bekostnad av de forskningsextensiva branscher som skulle behöva särskild stimulans. Det kommer att gynna redan forskningsintensiva företag snarare än forskningsextensiva företag. Det kommer slutligen att gynna stora företag med egna forskningsresurser och inte de små och medelstora företag som har svårt att finansiera forskning helt med egna medel. Propositionens förslag innebär kort sagt ett extra stöd åt de spontana tendenser som styr forskningsutvecklingen. Därmed får det karaktären av allmän gåva snarare än av forskningspolitisk reform. Propositionen innehåller inget försök att beräkna den totala kostnaden för förslaget. RSV anger att det 10-procentiga avdraget kan beräknas kosta samt laborerar med en antagen ökningstakt av av industrins FoU-kostnader . förslaget omfattar skulle därmed kostnaden för enbart det 10-procentiga avdraget belöpa sig till 1973 är i totala FoU-kostnader. Till detta kommer så det 20-procentiga ökningsavdraget som beräknas svara mot ytterligare 4 procents avdrag på de totala FoU-kostnaderna, eller 1980 ytterligare . Det har tidigare påpekats att den nedgång i industriforskningen som skedde och som har använts som huvudargument för regeringens proposition om nya statliga forskningssubventioner till allra största delen kan förklaras av en motsvarande nedgång i statsbidragen till industriforskningen. Det är alldeles uppenbart att bl. a. avslutandet av den första utvecklingsfasen av det enorma militär-industriella (attackversionen) och nedläggningen av delar av atomenergiprogrammet har återverkat på industriforskningens volym. senaste undersökning visar mycket riktigt att nedgången var tillfällig. När den andra utvecklingsfasen av (jaktversionen) påbörjades fick bl. a. flygindustri, elektroteknisk industri och viss mekanisk industri nya tillskott av statliga forsknings- och utvecklingsresurser. Troligen utgjorde också Asea-Atoms stora koncernbidrag från staten viktiga bidrag till utvecklingsarbetet. Flera andra statliga subventioner och bidrag kan läggas till. Resultatet har blivit att industriforskningens sammanlagda volym ökat kraftigt. har den egenfinansierade industriforskningen ökat i motsvarande takt. finansierade industriföretagen själva av industriforskningen. När de statliga beställningarna tillfälligt minskade, ökade andelen egenfinansierad forskning (). , efter en 40-procentig ökning av industriforskningens totalvolym, är andelen ungefär densamma (egenfinansiering år 1971 enligt ). Med nuvarande ökningstakt i industriforskningen och med nästan självfinansieringsgrad saknas, enligt kommunisternas mening, motivering för en generell skattesubvention av industriforskningen. En sådan subvention skulle ensidigt gynna storbolagen. Statens begränsade kontroll över forskning och produktutveckling inom industrin skulle ytterligare beskäras. Det bör understrykas att finansministern och regeringen handlar stick i stäv med det egna partiets önskemål. Inom det socialdemokratiska partiet har nämligen funnits en kraftig medlemsopinion mot just de förslag som regeringen har framlagt i propositionen 1973:126. Så sent som antog ett uttalande från en näringspolitisk arbetsgrupp, där det bl. a. hette: När det gäller vägarna att öka forsknings- och utvecklingsresurserna hävdas ibland att en förmånligare skattebehandling av företagens löpande utgifter och investeringar för forskning är den lämpligaste formen för stöd. Skattelagstiftningen är emellertid redan nu mycket förmånlig för företagen. När det gäller lönekostnader för forskning är dessa Starka skäl talar enligt vår mening mot en förändring av skattereglerna på denna punkt. Vår slutsats är att andra vägar än skatterabatter bör användas för att stimulera den tekniska förnyelsen. Också LO har avstyrkt regeringens förslag, särskilt då ett generellt skatteavdrag, som innebär att avdrag skulle medges med högre belopp än de faktiska kostnaderna. I en uppmärksammad rapport från TCO (Forskning och utveckling, 1970), som har behandlats av TCO :s kongress, avvisades mycket bestämt skattesubventioner av industrins forskningskostnader. Regeringen har i stället lyssnat på andra grupper i det svenska samhället. Det förslag som regeringen framlägger är hämtat från storföretagen och . Det har då och då dammats av och framförts på nytt. Det är ett beklämmande knäfall för storkapitalets önskemål. Förslaget innebär också, om det genomförs, att många företag särskilt storbolagen får en dubbel subvention. För det första skattesubventioneras varje företags forskning och utveckling, oavsett om projekten finansieras inom företaget eller t. ex. av staten. Varken , som utarbetat detaljerna i förslaget i samarbete med industrins ledning, eller regeringen skiljer på egenfinansierad industriforskning och utifrån finansierad industriforskning. För det andra kommer ett genomförande av propositionens förslag konkret att leda till att vissa företag själva får dra av de av staten redan betalade forskningskostnaderna. Skattebortfallet, som av regeringen beräknas på den sammanlagda industriforskningen, är alltså större än den angivna. Förslaget innebär dessutom, vilket redan antytts, att statsmakterna frånhänder sig möjligheten att påverka inriktningen av den svenska industriforskningen. Detta är en för svensk arbetarrörelse helt oacceptabel utveckling. har vi i fått uppleva hur enskilda direktörer och bolagsherrar genom att de kontrollerar väsentliga delar av den tekniska utvecklingen i landet har misslyckats med att förnya industrin. Det mest uppmärksammade och för de anställda mest katastrofala tekniska fiaskot inträffade i . Men det är inte bara en fråga om teknisk förnyelse. Det gäller också möjligheterna att välja ny produktionsteknik och nya produkter, som är bättre anpassade för folkets behov. Genom generella subventioner stärker man bolagens möjligheter att trumfa igenom av folket oönskade produkter och undvika de anställdas rättmätiga krav på förbättringar av skadliga och hälsofarliga arbetssituationer i produktionen. kommunisterna menar att den tekniska utvecklingen måste inordnas i en demokratiskt förankrad planering av produktionen. Storbolagen och övriga industrier får inte själva styra och kontrollera en så väsentlig samhällsangelägenhet. Sammanfattningsvis vill vi framhålla följande: Ökningstakten i industriforskningen är god och självfinansieringsgraden nästan . En generell skattesubvention är redan av detta skäl omotiverad. Därtill kommer dels att generella subventioner tenderar att stimulera den forskning som växer snabbt även utan subventioner, medan den inte förmår stimulera annan forskning som ur samhällets synvinkel vore särskilt angelägen att stödja, dels att generella subventioner förstärker monopoliseringen av forskningen. Stöd åt industriforskningen skattevägen innebär vidare att värden transfereras från skattebetalande löntagare till storbolagen och därmed blir ett sätt att underminera löneavtal om produktionsresultatens fördelning: löneökningar återföres till storbolagen skattevägen. Detta är ett allt vanligare mönster som går igen på område efter område. Staten tar över riskerna, och bolagen tar hand om vinsterna. Forskningspolitiken är helt avhängig av näringspolitiken. Någon egentlig statlig styrning av industriforskningen kan inte uppnås i den privatkapitalistiskt ägda industrin. Statliga insatser för industriforskning och produktutveckling måste därför inriktas på existerande, men i synnerhet på att främja nyetablerande av, statliga industrier. Med hänvisning till det anförda föreslås 1. att avslår regeringens förslag under punkten 1 om särskilt forskningsavdrag vid taxering till statlig inkomstskatt, 2. att hos regeringen som sin mening om statliga insatser på industriforskningens område ger till känna vad som anförts i motionen. (vpk) (vpk) (vpk) i