mot · FW021500 · 1973-01-26 00:00:00 — om återinförande av affärstidsregleringen. Det har förflutit affärstidslagen slopades. Erfarenheterna från det gångna året har visat att motståndarna mot söndagsöppethållande har fått rätt i allt väsentligt då det gällde de farhågor som uttalades vid lagens slopande. För konsumenterna och de handelsanställda har det friare öppethållandet i detaljhandeln fått övervägande negativa konsekvenser, liksom för de mindre butiksägarna. De större företagen inom handeln har uppenbarligen missbrukat det förtroende som gavs dem vid slopandet av affärstidslagen och hemfallit till att använda det ökade öppethållandet som ett rent konkurrensmedel. Man har därvid använt sig av en rad av olika reklammetoder och marknadsjippon som naturligtvis också bidragit till de höga priserna då alla omkostnader i handeln betalas av konsumenterna via varupriserna. De konsumenter som inte handlar och och avstår från detta bl. a. för att ge även de handelsanställda viss helgledighet får ändå vara med och betala de ökade kostnader som ett ökat kvälls- och söndagsöppethållande medför. Från de större varuhusen och kedjeföretagen finns en medveten strävan att skapa ett behov av söndagsöppet som ett led i att konkurrera ut småbutiker av typen kvarters- och närhetsbutiker. Som ett argument för söndagsöppet har bl. a. anförts att detta skulle bidra till att klara de ökade behoven av service i bostadsområdena. Resultatet har som bekant blivit det motsatta; många närhetsbutiker har tvingats att slå igen och servicen för de människor som har det sämst ställt och har de största behoven av sådan service har blivit sämre. Familjer utan bil, gamla, sjuka och handikappade har fått det betydligt svårare att klara sina inköpsbehov; de har små möjligheter att besöka stormarknader och varuhus på både vardagar och helgdagar. Priserna har ökat på grund av ökade lönekostnader för öppethållning under s. k. obekväm arbetstid. Tiden för uppköp blir längre, och reskostnaderna ökar genom de längre avstånden mellan bostad och butik. De handelsanställda, som efter det att de valt sitt yrke tvingats till alltmera arbete på onormal arbetstid, har under den rådande arbetslösheten inte haft stora möjligheter att satsa på något annat yrke, och det finns risk för att man inom handeln får mera okvalificerad personal. De anställdas möjligheter att delta i viktiga samhälleliga aktiviteter, att umgås med sin familj och andra människor har avsevärt försvårats. Olika affärsföretaga re anlitar i stor utsträckning extrapersonal, som inte är fackligt organiserad med de olägenheter detta medför både för de anställda och för de fackliga organisationerna. Det är inte ovanligt att handelns företrädare i stor utsträckning anlitar skolungdom och annan icke fackligt organiserad personal att man därigenom slipper undan billigare beträffande exempelvis sjukförsäkring och ATP-avgift. Ofta betalar man också en lön som ligger långt under den som gäller enligt träffade avtal. Med hänvisning till ovanstående hemställs att i skrivelse till Kungl. Maj:t uttalar sig för ett för bud för öppethållande på sön- och helgdagar för butiker och varuhus och hos regeringen hemställer om att erforderligt förslag till författningstext härom utarbetas, varvid bör ingå möjligheten att efter tillstyrkan från den lokala fackföreningen bevilja dispens från sådant förbud. (vpk) (vpk) (vpk) i (vpk) i