mot · FW021619 · 1973-03-20 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973: 39 med förslag till lag om anställning av arbetskraft för byggnadsarbete. Sysselsättningen för byggnadsarbetarna har försämrats i stark takt . Den rådande lågkonjunkturen och den felaktiga ekonomiska politik som förts är tillsammans med en allmän nedgång i byggnadsverksamheten de viktigaste orsakerna. Igångsättningen av nya bostadsprojekt har minskat mycket kraftigt. pågick uppförandet av 98 892 lägenheter mot 86 674 . En fortsatt minskning av igångsättningen kan väntas . Orsakerna till det sjunkande bostadsbyggandet är flera. En är att sammansättningen av utbudet inte har överensstämt med konsumenternas efterfrågan. För liten del av det som byggts har varit småhus. De höga hyrorna och de höga husen i de ofta bristfälliga boendemiljöerna i nya bostadsområden är tillsammans med den lägre totala konsumtionen under lågkonjunkturen andra viktiga skäl. En viktig faktor är att invandringen av utländska medborgare i det närmaste upphört från att ha varit flera tiotusental. Antalet lägenheter, som står outhyrda, är därför inget godtagbart mått på den verkliga efterfrågan på bra bostäder. Men naturligtvis har efterfrågan påverkats också av det höga bostadsbyggande som skett under den senaste Det finns dock fortfarande ett stort behov av bra bostäder, som i större omfattning måste tillgodoses i form av småhus, s. k. markbostäder, och genom reparation av äldre fastigheter. En annan bostadspolitik skulle med andra ord öka efterfrågan på bostäder, och en uppgång i konjunkturen kan förstärka en sådan Det är därför vanskligt att enbart mot bakgrund av de allra senaste årens utveckling beräkna byggnadsvolymen och därmed efterfrågan på byggarbetskraft. Den kris som byggbranschen just nu genomgår drabbar inte endast byggnadsarbetare utan också byggnadstekniker, arkitekter, konsulter och övriga tjänstemän i företag inom branschen och hos kommuner. Det är, som TCO påpekat i sitt remissvar på byggarbetskraftsutredningens betänkande, anmärkningsvärt att utredningen inskränkt sitt arbete och sina förslag till att gälla en delgrupp av de sysselsatta inom näringen. Kraftfulla åtgärder är nödvändiga för att ge sysselsättning åt alla dem som är arbetslösa eller riskerar att bli arbetslösa inom denna sektor. Här har redan framhållits att en annan bostadspolitik, som tar större hänsyn till de bostadssökandes efterfrågan, kan stoppa upp en alltför drastisk minskning av byggandet och därmed av sysselsättningen inom En ekonomisk politik som stimulerar ökat industribyggande liksom ett bättre tillgodoseende av det stora behovet av väginvesteringar skulle ytterligare förbättra situationen. Till årets riksdag har bl. a. krävt att ytterligare ca 400 milj. kr. skall anvisas på tilläggsstat för att ge sysselsättning i företrädesvis byggsektorn. föreslogs vidare att särskilda stimulansbidrag skulle utgå för att ge sysselsättning åt framför allt den äldre byggarbetskraften genom reparationsarbeten. Möjligheterna till en ökad satsning på reparation av äldre fastigheter förbättras nu genom de förslag om saneringsverksamheten som lagts fram. Vi kommer i annan motion att föreslå ytterligare förbättringar i det avseendet. Eftersom reparationsarbeten är mera arbetskrävande än nybyggnadsarbeten kan sysselsättningsläget i större utsträckning förbättras härigenom än om motsvarande antal nya lägenheter skulle byggas. har i en utredning om byggarbetsmarknaden pekat på ytterligare en lång rad åtgärder som kan tillvarata den kapacitet och det yrkeskunnande som finns samlat i branschen. Utredningen innehåller många konstruktiva förslag som bör prövas närmare. Trots att relativa förbättringar i sysselsättningsläget för alla som är verksamma inom byggsektorn kan komma att inträffa som en följd av de här framförda anledningarna, är de sannolikt otillräckliga för att klara hela sysselsättningskrisen inom branschen. Efter en snabb expansion har branschen ställts inför strukturella förändringar, som torde leda till en avsevärt lägre efterfrågan på arbetskraft. Endast en expansion inom ekonomin som helhet kan skapa nya arbetstillfällen åt dem som kan få arbete inom byggsektorn. Den omställning som på grund härav blir nödvändig måste ske i former som gör det möjligt att tillgodose de anställdas rättmätiga krav på trygghet i arbetet. Den ovan nämnda utredningen från SIF innehåller också förslag i det syftet. Ett av de förslag som där ställs och som TCO också framfört i sitt remissvar över byggarbetskraftsutredningens betänkande är att regeringen bör tillsätta en allsidig branschutredning. I en sådan utredning skulle ingå såväl parlamentariker som representanter för intresseorganisationerna. Med hänsyn till byggsektorns genomgripande betydelse för hela vår ekonomi och för sysselsättningen anser vi att det kravet är mycket välmotiverat. Den lag om anställning av arbetskraft för byggnadsarbetare som regeringen nu framlagt för är ett försök att lagstiftningsvägen avhjälpa arbetslösheten inom byggnadsarbetarkåren. Enligt vår uppfattning är detta inte ett verksamt medel. Effekten av lagförslaget kan bli att arbetslöshetsproblemet endast förskjuts till andra grupper. Tryggheten i anställningen bör lagstiftningsvägen ökas genom en lag mot obefogad uppsägning. Det har länge varit ett krav från och finns numera inskrivet i partiprogrammet. Vi förutsätter att denna viktiga fråga för alla löntagare får en tillfredsställande lösning genom den proposition härom som aviserats. Den lag som föreslås innebär emellertid ingen ökad trygghet i anställningen utan kommer endast att innebära att vissa arbetstagare utestängs från en del av arbetsmarknaden. Endast kvalificerad arbetskraft får anställas fritt. All annan anställning av byggnadsarbetare skall föregås av obligatorisk förmedling. Vi menar att detta sätt att söka lösa trygghetsfrågorna inte är ändamålsenligt utan endast leder till en besvärlig tröghet och ökad byråkrati på arbetsmarknaden, om det skulle leda till efterföljd inom andra sektorer som genomgår strukturella förändringar. Ett bifall till lagförslaget kan därför få prejudicerande verkan. Denna inställning har intagits av en rad remissinstanser. TCO framhåller arbetsförmedlingarnas betydelse i det här sammanhanget. I motioner till har krävt en utbyggnad och effektivisering av arbetsförmedlingarnas verksamhet. Den skulle, om den kommit till stånd, ha kommit väl till pass för de problem som föreligger. De förslag som regeringen härvidlag förelagt kommer att förbättra möjligheterna att klara de omställningar som är nödvändiga inom bl. a. byggsektorn. TCO påpekar: Både praktiska skäl och rättvisehänsyn gör det motiverat att arbetsförmedlingarna byggs ut på ett liknande sätt för arbetstagare inom alla branscher och yrken. Härtill kommer allvarliga principiella betänkligheter mot en sådan lösning som utredningen föreslår. Principiella invändningar mot reglering av rekryteringen redovisas i propositionen också från majoriteten i liksom från en rad länsstyrelser och länsarbetsnämnder. Enligt vår mening kvarstår dessa invändningar även efter den begränsning av förmedlingstvånget som regeringen nu föreslår. Utöver de remissinstanser som nämnts ovan avstyrks ett förmedlingstvång också av och statens vägverk. framhåller att man för sin byggnadsverksamhet i bl. a. i betydande utsträckning rekryterat personer utan egentlig branschtillhörighet, däribland många från skogs- och jordbrukssektorn. Liknande synpunkter framförs från länsstyrelserna i och med avseende på den ortsbundna arbetskraften. Möjligheten till annan anställning för dessa människor skulle med regeringens förslag bli starkt försämrade. påpekar att ett system med auktorisation för byggnadsarbetare kan leda till stelhet i branschen, som kännetecknas av snabb utveckling på den produktionstekniska sidan. Det kan därför enligt institutet leda till försämrade sysselsättningsmöjligheter för annan arbetskraft. De avsikter som ligger i förslaget kan enligt institutet tillvaratas genom den breddade yrkesutbildning som också föreslagits av utredningen. Genomgående för remissinstanserna även för dem som tillstyrkt förslaget om reglering av byggarbetskraften är att de i första hand förordar att problemen löses avtalsvägen. Enligt vår mening framgår det inte av propositionen att en sådan lösning skulle ha visat sig helt omöjlig. Ett ytterligare motiv för att ifrågasätta lagförslaget är dess konsekvenser för arbetsförmedlingarnas möjligheter att kontrollera efterlevnaden. Som tidigare framhållits är en utbyggnad av förmedlingarnas kapacitet välmotiverad men skall komma till stånd i första hand för att klara de reguljära uppgifter som åligger förmedlingarna. De nya uppgifter som blir en följd av lagförslaget måste komma att inkräkta på förmedlarnas möjligheter att bättre än tillgodose de arbetssökandes berättigade krav på bättre service. I stället för att förbättra möjligheterna för alla arbetslösa att få nytt arbete kan arbetsförmedlingarnas tid således tas i anspråk för att försämra möjligheterna för vissa. Den ingående granskning av företagens interna handlingar och enskildas tidigare förehavanden som kontrollen förutsätter måste också ifrågasättas. Med hänvisning till ovanstående hemställs 1. att avslår propositionen 1973:39, 2. att hos Kungl. Maj:t begär att en allsidig utredning tillsätts med uppgift att analysera problemen inom byggnadsbranschen samt framlägga förslag som gynnar verksamheten och sysselsättningen inom branschen. () ()