mot · FW021655 · 1973-03-26 00:00:00 — Motioner nr 16551657 1973 av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 197358 med förslag till lag om ändring i allmänna prisregleringslagen (1956:236), m. m. Prisstegringar bör bekämpas med andra medel än osäkra, tvivelaktiga och tillfälliga regleringar som inte angriper grundorsakerna. I likhet med bl. NO, KF och LRF avvisar vi förslaget om ändringar i prisregleringslagen. I stället begär vi en parlamentarisk utredning med företrädare för arbetsmarknadens parter, som skyndsamt skall ta itu med inflationen och dess skadeverkningar. O Inflationen är ett spöke för såväl konsumenter som företag. Den slår blint och ofta hårdats mot de små i samhället de som inte kan kompensera sig för prisstegringarna och de som inte har sina tillgångar placerade i realvärden. Den driver upp kostnaderna för företagen och försvårar deras konkurrensmöjligheter gentemot utlandet. Därmed hotar den också sysselsättningen. O En kraftig inflation betyder också minskad sparvilja och spekulativa köp av fasta tillgångar. Den leder till att lönerörelserna får föras på en osäker grund. Löntagarna måste gardera sig mot förväntade prisstegringar för att inte få sin köpkraft urholkad och tvingas då ta hänsyn till att redan lönehöjningar som motsvarar prisstegringarna ger en högre skatteandel. O Prisstegringarna i utlandet går fortare än . och Västtryskland t. ex. hade prishöjningar på i genomsnitt . var takten i stort sett oförändrad. Men därefter har priserna i stigit med , och har ökningen varit både . I steg de årliga prishöjningarna först till 3-procentnivån men har därefter uppgått till både . O Också i har prisstegringarna varit snabbare än sedan . I stället för den vanliga prisökningen på som vi vant oss vid har priserna stigit med totalt , dvs. Detta gäller för varu- och tjänstesortimentet i dess helhet. Om man ser till enstaka varugrupper som t. ex. livsmedel en tung post i barnfamiljernas budget har prishöjningarna varit ännu större. O De snabba prisstegringarna första år tycks tyvärr inte heller vara någon engångsföreteelse. Uttalanden från löntagarorganisationer och ekonomiska experter ger belägg för detta. O I ett uttalande spådde t. ex. ordföranden i TCO:s statstjänstemannasektion, , att inflationen under resten av 1970-talet kommer att uppgå till . O Vid ett anförande inför uttalade professor liknande farhågor. Det betyder att penningvärdet halveras , framhöll han. 0 Att den snabba inflationen i förening med vårt nuvarande skattesystem blivit en alltför tung börda för de stora breda löntagargrupperna har också betonats av LO:s blivande ordförande , som i ett tal underströk att man måste ta hänsyn till marginalskatter, prishöjningar och bortfallna bostadsbidrag när man går in i löneförhandlingarna. Slutsatsen av de förhållanden som vi pekat på ovan är klar och entydig. En fast och beslutsam kamp mot inflationen måste vara ett starkt prioriterat mål för den ekonomiska politiken. Prisregleringar ett dåligt medel har en generellt verkande penning- och finanspolitik samt en effektiv konkurrensövervakning varit de främsta medlen i kampen mot inflationen. De förslag som framläggs i proposition nr 58 och motiveringarna för dem innebär emellertid att man delvis slår in på en annan låt vara i tidigare sammanhang ibland mödosamt prövad väg. Selektiva åtgärder av prisreglerande karaktär skall kunna användas nästan som ett reguljärt inslag i stabiliseringspolitiken. Vilken väg man skall följa för att bekämpa prisstegringarna konkurrensvägen eller regleringsvägen har varit en stående debattfråga . Under större delen av och har det rått en påtaglig enighet mellan politiker, företrädare för löntagarorganisationerna samt ekonomisk expertis att en fri och effektiv konkurrens i förening med ekonomisk-politiska åtgärder av generell karaktär är att föredra. Bakom denna enighet har legat en insikt om att de faror som är förenade med en prisreglering är många och påtagliga. Som NO pekar på i sitt remissvar över den promemoria som ligger till grund för propositionen kan prisregleringar verka prisuppehållande och strukturkonserverande genom att kostnadsförhållandena vid mindre effektiva företag visas större hänsyn än vid en normal fri prisbildning. Prisnivån pressas också upp genom att företagen söker gardera sig och på förhand kalkylerar in uteblivna intäkter vid väntade prisstopp och genom att benägenheten för prissänkningar avtar då företagen befarar att väntade kostnadshöjningar inte får tas ut. 1 sitt yttrande pekar NO vidare på att prisstopp eller andra former av reglering ökar företagens svårigheter att planera på och kan minska benägenheten för nyinvesteringar inom landet. Detta är givetvis negativt från samhällets synpunkt, bl. a. av sysselsättningsskäl. Riskerna för snedvridning av produktion och varuförsörjning ökar med regleringsperiodernas längd och är naturligtvis särskilt uttalade vid partiell prisreglering. En annan nackdel med prisregleringar är att de snedvrider varuutbudet och påverkar dess kvalitet. En företagare som tvingas ligga stilla med priset kan i stället förändra sin vara så att den blir billigare att framställa. Han kan ta margarin i stället för smör i brödet, han kan lägga i stället för tio i paketet, han kan låta varan utgå och ersätta den med en annan som inte är prisreglerad. Möjligheterna är många och som alltid i en regleringsekonomi är det den fyndige och fördomsfrie som premieras. Synpunkter som dessa mot prisregleringar har tidigare framförts av Arbetsgruppen för prisövervakningsfrågor inom . I sitt betänkande (H 1965:2) konstaterar gruppen bl. a. att även en partiell reglering kan leda till minskat urval av varor, minskad priskonkurrens, tendenser till högre prisnivå än vid fri prissättning och snedvridning av produktionen. Det kan också med fog ifrågasättas, om prisregleringar utgör ett effektivt stopp för prisstegringar. Även en hundraprocentig priskontroll kommer med den nuvarande och den föreslagna lagstiftningen att omfatta endast en tredjedel av konsumenternas utgifter. En tredjedel av en konsumentfamiljs utgifter är alltså det enda man får röra när man har en hundraprocentig priskontroll. Om priserna och kostnaderna stiger internationellt över hela linjen för transporter, råvaror och färdigvaror och lönerna stiger, räntan är hög osv. slår detta ut över hela fältet. Då skall vi på den återstående delen, en tredjedel, kunna priskontrollera så att vi kan sänka priserna på den delen och därutöver motverka stegringarna på de andra två tredjedelarna. En omöjlig uppgift eftersom på den tredjedel, där man skall sänka priserna, också finns kostnad sstegringar, framhöll i riksdagsdebatten om prisregleringslagen . Verkningarna av prisstoppet 1970 var ingalunda så entydigt positiva som man gör gällande i promemorian. det var i kraft inträffade betydande prisstegringar, även om man bortser från effekterna av den höjda mervärdeskatten. Inte heller de mycket kraftiga prishöjningarna efter prisstoppets upphävande kan man bortse från i sammanhanget. Som flera remissinstanser understrukit kan dessa till en del vara en följd av prisstoppet. Förklaringen till att priserna steg prisstoppet var i kraft är dels att detta bara omfattade en tredjedel av konsumenternas utgifter, dels att man efter hand tvingades till omfattande dispenser. Därmed var man också inne i det regleringssystem som utgör det främsta skälet mot priskontroll som ett reguljärt inslag i den ekonomisk-politiska arsenalen. Den situation som prisregleringen skapar beskrevs på ett utmärkt sätt av handelsminister själv i en riksdagsdebatt om det nuvarande partiella prisstoppet. Generella dispenser för att t. ex. kompensera sig för avtalsenliga lönehöjningar är uteslutna, framhöll statsrådet. I stället hänvisas företagen till att i förhandlingar med de prisövervakande myndigheterna visa att de på grund av prisstoppet hamnat i en besvärlig situation med risk för sysselsättning eller för företagets fortlevnad. Först då är dispenser tänkbara. Men givetvis kan ett företags framtid ha underminerats genom hård prisreglering även under viktiga år innan ett sådant akut krisläge uppstår. De invändningar mot en prisreglering som redovisats ovan avvisas i propositionen med att det nu inte rör sig om en permanent priskontroll utan om kortvariga ingrepp i prismekanismen. Som framhålls i flera remissvar innebär emellertid förslaget så avgörande förändringar i förutsättningarna för reglerande ingrepp att det måste befaras medföra samma nackdelar som är förenade med en mer permanent prisreglering. NO säger t. ex. i sitt svar att ett genomförande av lagförslaget kan lätt leda till täta prisreglerande ingrepp. Därmed överträder man den skiljelinje beträffande de samhällsekonomiska verkningarna som enligt min mening går mellan enstaka ingrepp orsakade av krissituationer å ena sidan och ständiga eller ofta återkommande prisregleringar å andra sidan. På ett annat ställe i samma yttrande heter det att man inte av och till kan införa prisstopp eller andra former av prisreglering utan att prisrelationerna snedvrides och näringslivet anpassar sina åtgärder till de ändrade villkoren för företagande. Effekterna av en ofta återkommande prisreglering kan därför förväntas bli av samma art som vid en mera permanent prisreglering. Samma skäl kan därför anföras mot en prisregleringslagstiftning vars tillämpning inte förbehålles rena ytterlighetsfall. Liknande synpunkter framförs av () och (). Enligt KF kan man i arbetsgruppens förslag som i oförändrat skick läggs fram i propositionen skönja en inställning, som anser regleringsprincipen vara konkurrensprincipen överlägsen. LRF framhåller i sitt yttrande att prisregleringar inte får utvecklas till ett ofta återkommande inslag i den ekonomiska politiken. Under normala förhållanden är varje priskontroll en skenlösning som enbart angriper symptomen. För vår del vill vi ansluta oss till den uppfattning som kommer till uttryck i remissvaren från dessa tre instanser. En kraftig uttunning av förutsättningarna för att tillgripa prisreglerande åtgärder och en utökning av de kontrollinstrument som står till förfogande leder lätt till att man hamnar i ett tillstånd med många och ofta återkommande regleringsperioder. Effekterna av dessa blir i stort sett desamma som vid ett mer permanent regleringstillstånd. De betydande riskerna vid ett oskickligt handhavande av prisregleringen understrykes av . Införs anmälningsplikt för prishöjningar väcker detta helt naturligt farhågor för att nästa steg blir direkta förhandlingar om prisutfästelser eller prisstopp. Likaså kan förhandlingar om prisutfästelser tas som signal för kommande prisstopp. Både dessa situationer kan förmodas påskynda en pågående inflatorisk utveckling och på så sätt tvinga fram ett prisstopp. Enligt vår mening finns det också anledning att ifrågasätta om den stabiliseringspolitiska effekten av återkommande, begränsade prisregleringar är så stor att den uppväger dess nackdelar. Arbetsgruppen har visserligen hävdat detta, men som bl. NO och kommerskollegium (KK) framhåller i sina yttranden är denna slutsat svagt underbyggd. Det faktamaterial som arbetsgruppen lägger fram i sin promemoria förefaller vara relativt godtyckligt valt och kan, som KK framhåller, endast betraktas som en introduktion till ett stort problemkomplex. Mot bakgrund av de här redovisade synpunkterna yrkar vi avslag på proposition nr 58. Detta innebär emellertid inte att vi vill förneka att prisreglerande åtgärder kan vara nyttiga och nödvändiga i speciella situationer. För dessa fall finns emellertid den nuvarande lagen. Eventuella justeringar i denna bör övervägas i ett större sammanhang. Varje form av prisreglering angriper i huvudsak bara symptomen och inte orsakerna till den inflatoriska utvecklingen. Det är på dessa grundläggande orsaker som kampen mot inflationen måste inriktas. Detta kan ske genom att en aktiv konkurrenspolitik förenas med beslutsamma ekonomisk-politiska åtgärder. I båda dessa avseenden har lagt fram förslag till årets riksdag. I motion nr 1470 av m. fl. begärs att den svenska konkurrenslagstiftningen blir föremål för översyn. I motion nr 982 av m. fl. har lagts fram följande sexpunktsprogram för kamp mot inflationen: En offentlig besparingsutredning behövs. En sådan är nödvändig mot bakgrund av att den offentliga sektorns ökning är ett av huvudskälen till de prisstegringar vi upplevt . Den offentliga sektorns ökning betyder nämligen höjt skattetryck, och detta ökade skattetryck, och då inte minst de indirekta skatterna, höjer priserna. En bättre och mer aktiv konjunkturpolitik är nödvändig. Den låga tillväxten betydde att färre varor än annars producerades och innebar därmed en tendens till stigande priser. På det sättet bidrog den misslyckade konjunkturpolitiken till de höga prisstegringarna. Bättre ekonomisk planering behövs för att motverka prishöjningarna. En av fördelarna med en sådan planering är att man då lättare kan undvika eller minska spänningarna i ekonomin, dvs. eliminera de flaskhalsar som lätt leder till prisstegringar. Indexreglerade skatteskalor är en metod att i skattesystemet bygga in ett skydd mot inflationens skadeverkningar. Löntagarna behöver då inte begära kompensation för att inflationen knuffar upp dem i allt högre marginalskatteskikt. Därmed får man ett motiv till lägre lönekrav i På så sätt blir kostnadsökningarna och därmed prisökningarna mindre. I stabiliserings konferenser före varje avtalsrörelse kan företrädare för regering, riksdag och arbetsmarknadens parter diskutera och enas om de samhällsekonomiska grundförutsättningarna för kommande avtalsrörelse. Ett av de viktigaste inslagen i sådana stabiliseringskonferenser är att skapa en gemensam syn på inflationsriskerna. Sparstimulerande åtgärder bidrar till bättre stabiliseringspolitik och därmed till en lugnare prisutveckling. Den bästa sparstimulerande åtgärden är i sin tur hushållens tilltro till regeringens förmåga och intresse att hålla en stabil prisnivå. Detta är bara exempel på en rad åtgärder som skulle kunna vidtagas. Tanken på olika samlade åtgärder mot inflationen har emellertid avvisats av den nuvarande riksdagsmajoriteten. Men att det behövs mer beslutsamma åtgärder än för att komma till rätta med inflationen och dess skadeverkningar tycks det råda bred enighet om bland löntagarna. Från TCOs sida t. ex. har man pekat på att våra kunskaper om inflationens orsaker är helt otillräckliga, vilket bl. a. leder till svårigheter vid valet av ekonomisk-politiska åtgärder. Önskemål om en statlig utredning som grundligt analyserar inflationsproblemet och kommer med förslag till åtgärder för att begränsa prisökningarna har framförts av och SR. Vi anser det angeläget att en sådan skyndsam och stor inflationsutredning kommer till stånd. I denna bör ingå företrädare för de politiska partierna, ekonomisk expertis samt arbetsmarknadens parter. Ett sådant större sammanhang är också rätta platsen för att överväga eventuella mindre justeringar i den gällande prisregleringslagen. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att 1. avslår propositionen 1973:58 samt 2. hos Kungl. begär att en utredning om inflationsbekämpande åtgärder tillsätts skyndsamt. () () . () i