mot · FW021569 · 1973-01-25 00:00:00 — av i angående översynen av Iantmäteritaxan. Kostnaderna för lantmäteriförrättningar har ökat avsevärt . Huvudorsaken är att lantmäteriets förrättningsverksamhet enligt beslut av skall vara självbärande. Principen om full kostnadstäckning är försvarbar när det gäller nybildning och ombildning av fastigheter för bebyggelseändamål. Lantmäteriförrättningen utgör där ett led i samhällsbyggnadsprocessen. I fråga om fastighetsbildning för jord- och skogsbruksändamål bör Iantmäteritaxan vara så utformad att angelägna förbättringar i fastighetsindelningen inte försvåras. Detta är till en del löst så att lantbruksnämnden i samband med jord- och skogsbrukets rationalisering ibland ikläder sig därav föranledda lantmäterikostnader. Det kan emellertid konstateras att enskilda initiativ till arronderingsförbättringar och gränsbestämningar ofta förhindras av de höga lantmäterikostnaderna. Det är därför angeläget att Iantmäteritaxan i detta avseende hålls på en rimlig nivå. När det gäller utredning och prövning av oklarheter i gällande fastighetsindelning kan en hög lantmäterikostnad medföra vissa problem. Osäkerhet om vad som rätteligen tillhör en viss fastighet kan orsaka långvariga och påfrestande tvister mellan fastighetsägare som lantmäterikostnaden ofta utgör ett oöverkomligt ekonomiskt hinder för att få tvisten uppklarad genom en rättslig prövning. Dessa problem kräver nämligen ofta ett tidsödande utredningsarbete innan förrättningsmännen kan ta ställning. Vid debitering enligt gällande taxa kan därför förrättningskostnaden vara mycket hög i förhållande till utredningsobjektets värde. I den mån fastighetsrättsliga frågor prövas av allmän domstol är domstolens arbete i regel kostnadsfritt eller av begränsad storlek för den enskilde. En allmän domstol kan således utföra ett omfattande och nödvändigt utredningsarbete som helt eller till viss del bekostas av det allmänna. En omständighet som ytterligare bidrar till att avskräcka många markägare från att över huvud taget föra fram oklarheter i fastighetsindelningen till rättslig prövning vid lantmäteriförrättning är att även inställda lantmäteriförrättningar, som ej leder till resultat för markägare, ändå kan åsamka honom stora kostnader. Att ekonomiska konsekvenser reellt förhindrar rättsprövning i fastighetsfrågor är otillfredsställande och oförenligt med rättstryggheten i det svenska samhället. är ibland åtgärder för att avhjälpa brister och oklarheter i fastighetsindelningen ett samhällsintresse som kan bli åsidosatt med nuvarande taxepolitik när det gäller ovan berörda lantmäteriförrättningar. Enligt 10 § lantmäteritaxan (SFS 1971: 1101) kan nedsättning av förrättningskostnader medges i särskilda fall. Nedsättningsmöjligheterna är emellertid snävt avgränsade, beroende på att de resurser som ställs till förfogande för ändamålet är otillräckliga. Lantmäteritaxans regler om nedsättning av ersättningsbelopp erbjuder också betydande inskränkningar i vad gäller objekten, varför rättstryggheten ibland kommer i kläm av denna anledning. Med hänvisning till ovanstående hemställes att beslutar att vid den fortsatta översynen av lantmäteritaxan beakta de spörsmål som berörts i motionen.