mot · FW02241 · 1973-01-23 00:00:00 — Vi vill också betona det tekniska forsknings- och utvecklingsarbetets betydelse på det näringspolitiska planet. Den del av de samlade resurserna, som avsätts för detta ändamål, är i lägre än i många jämförbara länder. Även då det gäller den statligt finansierade forskningen ligger efter. Bakom detta förhållande torde i viss utsträckning ligga samma orsaker som till den i annat sammanhang diskuterade, otillräckliga investeringsutvecklingen. Den ekonomiska politiken har lett till att otillräckliga resurser ställts till näringslivets förfogande för dessa, för framtiden så viktiga, ändamål. Inte minst har härvid den dåliga länsamhetsutvecklingen spelat in. I statsverkspropositionen aviseras ett förslag om avdragsrätt för forsknings- och utvecklingsarbete inom näringslivet. Det är en åtgärd, som ligger i linje med vad moderata samlingspartiet länge förordat. Möjligheterna för näringslivet att göra skattefri avsättning till forskningsoch utvecklingsfonder bör också prövas. En oroande utveckling är det minskande intresset för teknisk och naturvetenskaplig utbildning. Det är enligt vår uppfattning nödvändigt, att statsmakterna bl. a. genom förbättrad studierådgivning medverkar till att bryta denna utveckling. Framgångsrikt företagande förutsätter bl. a. planering på . antog en proposition som innebar viss skyldighet för företagen att till länsstyrelserna redovisa den väntade ekonomiska utvecklingen liksom för länsstyrelser och kommuner att ge viss information till de uppgiftsskyldiga företagen. För företagens ekonomiska planering är möjligheterna att förutse kostnadsutvecklingen av central betydelse. På avtalssidan pågår en utveckling mot längre avtalsperioder. De två senaste avtalen mellan LO och SAF har avsett treårsperioder,och det senaste avtalet mellan SAF och vissa tjänstemannaförbund en femårsperiod. Självfallet innebär denna utveckling ur planeringssynpunkt en fördel. Några möjligheter att bedöma vilka ytterligare pålagor som från statens sida kommer att åläggas näringslivet finns däremot inte. har det t. ex. skett en tredubbling av löneskatten, som det knappast har funnits möjligheter att förutse. Tvärtom försäkrade finansministern året före beslutet om den senaste två-procentiga höjningen av löneskatten, att några ytterligare skattehöjningar inte var aktuella. Enligt vår uppfattning måste skärpta krav ställas på planeringen inom den offentliga sektorn. I en gemensam reservation i finansutskottet (1972:38) krävde moderata samlingspartiet, och att staten skall göra en mer långsiktig planering av sin verksamhet och redovisa den. Det skulle därvid vara fråga om att för en femårsperiod klargöra sina prioriteringar avseende offentlig verksamhet, investeringar, konsumtion osv. a. det syftet är det angeläget att i likhet med vad som sker i initiera långsiktiga s. k. perspektivanalyser. Därigenom ges bättre kunskap om de strukturella förändringar som samhället kan väntas genomgå och vilka valsituationer som kommer att kräva politiska beslut. I en riktig hushållning med knappa resurser är detta ett viktigt hjälpmedel för att upptäcka och beakta konsekvenserna av pågående eller övervägd verksamhet. Information av detta slag skulle enligt vår mening ha stor betydelse för företagen, när dessa gör upp sina långsiktiga planer liksom självfallet företagens planering är av betydelse för samhällets. Ömsesidighet i vad gäller kraven på information är en förutsättning för en framgångsrik näringspolitik. Kritiken mot den nuvarande näringspolitiken för brist på plan och sammanhang har vuxit sig allt starkare. Det har skett en utveckling bort mer renodlade marknadsekonomi mot allt högre grad av selektivitet i ingripandena från statens sida. Det är emellertid svårt att spåra en klar plan bakom denna utveckling. Olika punktinsatser ger intryck av brandkårsutryckningar för att stötta nödlidande företag eller branscher, vilkas svårigheter oftast förorsakats av regeringens egen politik. I betydande utsträckning saknas det kunskaper om olika åtgärders effektivitet och ändamålsenlighet och i vilken utsträckning de står i överensstämmelse med långsiktiga ekonomisk-politiska mål och välfärdsmål. Som redan tidigare nämnts, hör konsumentpolitiken på åtskilliga punkter nära samman med näringspolitiken. Enligt moderata samlingspartiets uppfattning är en väl fungerande marknadsekonomi det system som bäst tillgodoser konsumenteras behov av varor och tjänster. Härtill kommer även andra uppgifter. Utbudet av varor och tjänster har blivit så stort och svåröverblickbart och vissa produkter så komplicerade, att den enskilde konsumenten knappast ensam kan bedöma varje produkts förtjänster och brister. Många produkter kan, ifall de är behäftade med fel eller utnyttjas på ett felaktigt sätt, vålla såväl kroppsliga som materiella skador. Konsumenten möter och har att ta ställning till många olika köp- och avtalsformer. Allt detta har nödvändiggjort skapandet av ett regel- och normsystem för att reglera förhållandet mellan producenten, distributören och konsumenten. För att en konsument skall kunna träffa ett retionellt produktval måste han ha tillgång till tillräcklig och relevant information angående de produkter eller tjänster han är intresserad av. Konsumenterna får huvuddelen av sin varuinformation direkt från producenter och distributörer genom annonser och genom annan muntlig och skriftlig information. Därutöver bör även statsmakten vara konsumenterna till hjälp bl. a. genom att stödja eller bedriva forsknings- och provningsverksamhet och genom att, när så erfordras, ålägga producenterna att efter bestämda normer deklarera sina produkter. Dessutom bör statsmakterna samordna det standardiseringsarbete som redan förekommer och verka för att detta arbete bringas i samklang med den internationella utvecklingen. Inte minst är detta väsentligt ur näringspolitisk synpunkt för att eliminera existerande tekniska handelshinder och för att förhindra uppkomsten av nya sådana. Därtill måste också understrykas statsmakternas skyldighet att genom utbildning göra medborgarna till medvetna konsumenter. Vederhäftigt upplagda konsumentprogram i radio och TV är därvid av stor vikt. En annan viktig och självklar uppgift för statsmakterna är att skydda konsumenterna för felaktiga och skadliga produkter. Den forskning som bedrivs i fråga om t. ex. trafikfordon, elektriska apparater och kemiska ämnen bör utökas och leda till bestämmelser för ett förstärkt konsumentskydd. I de fall en konsument kommer i konflikt med en säljare eller producent bör han eller hon kunna påräkna stöd från statsmakternas sida genom klara rättsregler. Dessa rättsreglers tillämpning måste vara sådan att konsumenten inte på grund av sämre ekonomiska resurser eller sämre kännedom än sin motpart om procedur- och andra regler hindras från att få sina intressen tillgodosedda. I den konsumentpolitiska debatten förekommer vissa tendenser till överförmynderi. Man talar om onödiga varor, minimala skillnader mellan olika produkter och antyder att det skulle räcka med en tandkräm osv. Man menar att det företas onödiga ändringar av produkter år , och att modeväxlingar representerar en icke önskvärd kommersialism. Från moderata samlingspartiets sida tar vi bestämt avstånd från en utveckling, som skulle leda till samhällsstyrd konsumtion. En sådan skulle allvarligt begränsa den enskildes valfrihet. Vi tror inte att samhället vet bättre än den enskilde medborgaren vad han behöver eller inte behöver. En samhällsstyrd konsumtion är inte förenlig med en väl fungerande marknadsekonomi eller med ett samhälle som sätter frihetsbegreppet i centrum. att näringspolitiken som mål skall ha att befrämja en effektiv konkurrens och väl fungerande marknadsekonomi och att den främst skall arbeta med generella medel för att därigenom skapa ett allmänt näringsvänligt klimat, att metoderna för styrning av kreditmarknaden skall överses i syfte att förebygga behovet av långtgående kreditrestriktioner, att en utredning tillsätts med uppgift att framlägga förslag i syfte att förbättra de mindre och medelstora företagens försörjning med riskkapital bl. a. genom tillskapandet av avdragsgilla självfinansieringsfonder liksom utbildnings- och omställningsfonder, att reglerna i arvs- och förmögenhetsbeskattningen ändras i syfte att lindra nuvarande svårigheter för mindre och medelstora familjeföretag, att näringslivet ges möjligheter till skattefri avsättning till forskningsoch utvecklingsfonder, att åtgärder vidtages för att stimulera till ett ökat nyföretagande såsom skattelättnader för nystartade företag. Möjligheten att kombinera ett sparande för nyföretagande med statliga kreditgarantier bör utredas, att samhället verkar för att konsumenterna erhåller tillräcklig och relevant information om varor och tjänster, att staten stimulerar forsknings- och provningsverksamheten inom konsumentpolitiken, att konsumentundervisningen i ungdoms- och vuxenutbildningen förstärkes. Det finns, som redan påpekats i det näringspolitiska avsnittet, ett nära samband mellan de näringspolitiska frågorna och det komplex, som kan sammanfattas under rubriken människan i arbetslivet. Inte minst påtagligt är detta beträffande tryggheten i anställningen. Full sysselsättning fordrar stabila företag och ett ekonomiskt klimat som stimulerar företagande och utveckling. God ekonomi är också en förutsättning för möjligheterna att genomföra önskvärda förbättringar i arbetsmiljön. Det tekniska och ekonomiska framåtskridandet gör det naturligt att frågor som rör den anställdes situation i arbetslivet ägnas allt större uppmärksamhet. Nya problem tillkommer ständigt. Ökad specialisering, en högt uppdriven arbetstakt samt en allt snabbare rationaliseringsprocess har möjliggjort ett högt löneläge men medför också ökade påfrestningar på den enskilda människan. För vissa grupper skapar utvecklingen nya svåra problem. Som exempel kan nämnas polisen, som bl. a. till följd av brottsutvecklingen pålagts nära nog orimliga arbetsbördor och vars arbete möts av bristande förståelse på många håll. Lärarkåren är ett annat exempel på en grupp, vars arbetsvillkor har genomgått betydande förändringar. Disciplinproblemen i skolorna är också ett arbetsmiljöproblem. Den stigande utbildningsnivån leder till att många särskilt bland de yngre ställer sig frågande inför traditionella organisationsformer. De anser sig ha större kunskaper om vad som rör den egna arbetsprocessen eller om administrativa rutiner, som direkt berör dem, än de som är satta att bestämma i dessa frågor, och ställer krav på att få delta i beslutsfattandet på ett mer aktivt sätt . För moderata samlingspartiet ter det sig naturligt att utvecklingen bör ge den anställde ökat inflytande över sin arbetssituation. Vi förespråkar även i andra sammanhang en politik, vars mål är att öka den enskildes rörelsefrihet och möjliggöra ett större ansvarstagande. Rätten till och kravet på medansvar gäller' också arbetslivet. I debatten om företagsdemokrati och arbetsmiljö har det understundom antytts, att vidgade möjligheter därtill skulle stå i motsatsförhållande till företagsamhetens traditionella mål. Bilden av en konflikt mellan arbetstagare och arbetsgivare i dessa frågor har ofta utmålats. Vi kan inte dela ett sådant synsätt. En utveckling som leder till att den anställde får medinflytande, medansvar och ökad trivsel i sin arbetssituation är en förutsättning för effektivitet i näringslivet. För den anställde är det angeläget att hans arbetssituation är sådan att han får användning för sina kunskaper och kan fullt utnyttja sin arbetsförmåga och sina personliga erfarenheter samt får möjlighet till personlig utveckling. För såväl näringslivet som samhället i dess helhet är det i motsvarande mån ett intresse och av avgörande betydelse för utvecklingen att de färdigheter och den utbildning som samhället till stora kostnader förmedlat kommer till användning. Vi anser därför att arbetsmiljö- och medinflytandefrågorna så långt som möjligt bör lösas i samförstånd mellan arbetsmarknadens parter. I moderata samlingspartiets program heter det sålunda att arbetsplatsdemokratin gäller de anställdas möjligheter att i samråd få delta i beslut, i första hand om den egna arbetssituationen. Detta kan i stor utsträckning ske inom ramen för etablerade former för samverkan på arbetsplatserna. En fortsatt utveckling av dessa former i samverkan mellan arbetsmarknadens parter skall eftersträvas: dcentralisering av arbetsledande funktioner, ökade befogenheter för företagsnämnderna och representation för de anställda i företagets ledning. Att vi uppställer samverkan som den lämpligaste vägen att nå ändamålsenliga lösningar innebär emellertid inte att vi kategoriskt avvisar lagstiftningsåtgärder. Sådana kan vara nödvändiga, då det inte är möjligt att nå resultat genom frivilliga överenskommelser, eller för att påverka en angelägen utveckling. Kravet på samhällets medverkan gäller också strävandena att skapa jämställdhet mellan män och kvinnor på arbetsmarknaden. Det fordras en medveten insats av arbetsmarknadens parter för att ge män och kvinnor lika lön för lika arbete, lika befordringsmöjligheter och jämställdhet i övrigt, men även samhället måste bidraga med aktiva insatser. Kvinnor, som önskar inträda på arbetsmarknaden, bör beredas tillfälle att komplettera sin utbildning. En aktivare yrkesrådgivning för vuxna och framför allt för kvinnor är i hög grad önskvärd. Inte minst staten och kommunerna kan göra en värdefull insats för barnfamiljer, där båda parter önskar arbeta, genom att i ökad utsträckning möjliggöra deltidsanställning. Ökade möjligheter till flexibel arbetstid, som det torde finnas förutsättningar att införa på många statliga och kommunala arbetsplatser, skulle sannolikt också vara till fördel för bl. a. dessa grupper. De senaste årens sysselsättningssvårigheter och åtgärder för att allmänt komma till rätta med dessa behandlas i det ekonomisk-politiska avsnittet i denna motion. Här kommer vi att ta upp några andra aspekter på dessa problem. Vid vikande sysselsättning drabbas vissa grupper särskilt hårt. Det gäller inte minst den äldre arbetskraften. Den senaste lågkonjunkturen har också kommit att innebära problem för tjänstemannagrupperna på ett helt annat sätt . har antalet arbetslösa tjänstemän nära nog tiodubblats, varvid särskilt de äldre mött svårigheter att bibehålla anställning och inkomst. däribland icke minst akademiker har i stor utsträckning funnit det svårt att skaffa sig en anställning som svarar mot deras utbildning. Talet om en uppdelning i ett A- och ett B-lag på arbetsmarknaden är detta till trots betydligt överdrivet. Svårigheterna att erhålla ett nytt arbete sammanhänger i första hand med den otillräckliga efterfrågan på arbetskraft och är alltså en följd av den otillräckliga tillväxten i vår ekonomi . Lönebildningens karaktär spelar också en stor roll i denna utveckling. Med en annan ekonomisk politik skulle här diskuterade tendenser kunna motverkas. Det är angeläget att skapa ett särskilt skydd för den äldre arbetskraften. har olika avtal därom träffats på arbetsmarknaden. Moderata samlingspartiet har tidigare föreslagit att det bör övervägas om inte den äldre arbetskraftens möjligheter att få ny anställning skulle kunna ökas genom t. ex. en avtrappning av ATP-uttaget. Det bör emellertid betonas att åtgärder av detta slag inte i sig löser sysselsättningsproblemen utan snarare förskjuter dem mellan olika grupper. Detsamma gäller det stora antalet fall då minskat arbetskraftsbehov i ett företag leder till anställningsstopp. Det kan sålunda inte uteslutas att en politik, som framgångsrikt minskar arbetslösheten bland de äldre, i stället leder till ökade sysselsättningssvårigheter bland den yngre arbetskraften. Ungdomsarbetslöshet får ett välfärdssamhälle icke tolerera. är alltså en sysselsättningsskapande tillväxtpolitik den enda verkliga trygghetsgarantin för alla. Den ökande arbetslösheten bland tjänstemän och akademiker ställer ökade krav på arbetsmarknadspolitiken. Det är uppenbart att i vad gäller dessa grupper inte har haft en tillfredsställande beredskap. En sådan förstärkning av arbetsförmedlingarna att dessa effektivt kan medverka till att ge också arbetslösa tjänstemän och akademiker ny sysselsättning är nödvändig. Även utbildningspolitiken har stor betydelse för tryggheten i arbetslivet. Övergången från utbildning till arbetsliv måste underlättas. Yrkesrådgivningen måste effektiviseras och utbildningsväsendet i ökad utsträckning anpassas efter näringslivets behov. Samhällets medverkan är ibland nödvändig för att skaffa meningsfulla arbetsuppgifter åt äldre, som inte orkar hänga med i ett högt uppdrivet arbetstempo, eller åt handikappade som har svårt att bli placerade i arbetslivet. Den offentliga sektorn har vad gäller problem av detta slag inte alltid föregått med gott exempel. lyckas arbetsvärden placera endast en mindre del av sina sökande på arbetsmarknaden och det är därvid främst inom den privata sektorn som man förmår skapa arbete. Bättre ekonomiska villkor för de mindre företagen är även i detta sammanhang av största vikt; inom de mindre företagen finns ofta speciella möjligheter att tillgodose de handikappades anpassning. Dagens ekonomiska svårigheter innebär mindre möjligheter att ge sysselsättning för personer med arbetshinder. Bakom denna utveckling ligger den snabba kostnadsutvecklingen inom näringslivet. Företagen har i en annan utsträckning än tidigare tvingats till genomgripande rationaliseringsåt gärder på alla löntagarområden. Ständigt stegrade belopp går till en icke reguljär sysselsättning i AMS-regi. En alltför stor satsning på artificiell verksamhet i samhällets regi kan göra de enskilda arbetsgivarna inom industri, stat och kommun mindre benägna att inom ramen för ordinarie aktiviteter bereda arbete åt personer med arbetshinder och kan i samband därmed också minska intresset för behövliga satsningar på arbetsmiljöområdet. På det centrala planet är arbetsmarknadsorganisationerna representerade i . Även på länsnivå förekommer samarbete. Däremot saknas detta helt på det lokala planet. Enligt moderata samlingspartiet vore en utbyggnad av lekmannainflytandet till lokal nivå önskvärd, lämpligen genom av arbetsmarknadsorganisationerna tillsatta lokala referensgrupper. Vi tror att ett sådant vidgat medborgerligt ansvarstagande skulle vara av värde, inte minst för att komma till rätta med de nya sysselsättningsproblem som här behandlats. Vi vill i detta sammanhang också erinra om vårt krav på en allmän arbetslöshetsförsäkring. De senaste årens sysselsättningssvårigheter, där många har fått vänta så länge på en ny anställning att de hunnit bli utförsäkrade och där unga arbetslösa ofta inte har någon arbetslöshetsförsäkring alls, har givit ökad tyngd åt detta krav. Våra synpunkter på hur en sådan försäkring skall utformas kommer att redovisas i samband med behandlingen av den särskilda proposition i ärendet som aviseras i statsverkspropositionen. Begreppet arbetsmiljö har blivit så brett och omfattande att det är svårt att avgränsa. Man måste söka skapa en helhetssyn och inom denna ange mål och medel. De direkta skade- och hälsorisker som produktionsprocessen medför måste angripas. Frågan gäller inte bara rent fysiska risker; det är i minst lika hög grad de psykiska påfrestningarna i det moderna arbetslivet som måste lindras. Det är angeläget att industrin utnyttjar ny teknik för att ge en god arbetsmiljö. Arbetet måste utvecklas systematiskt för att snabbt leda till resultat. Arbetarskyddsmyndigheter, företag och branschgrupper måste systematiskt kartlägga problemen och svara för att lösningar arbetas fram. Det är väsentligt att beteeendevetenskaplig, teknisk och medicinsk forskning stimuleras att delta i arbetet. En professur i arbetsmiljöforskning bör inrättas. Till den ordinarie teknologiska utbildningen bör fogas bioteknologi i väsentligt större utsträckning än vad som är fallet. Arkitekter och ingenjörer med stort inflytande på utformningen av nya arbetsplatser måste bibringas en ergonomisk syn på sina arbetsuppgifter. Höga krav måste också ställas på utbildningen av skyddsingenjörer. Det är självfallet inom de yrkena som arbetsmiljöproblemet främst har uppmärksammats. Dock kan de anställda på alla slag av arbetsplatser bli utsatta för svåra påfrestningar. En stressande miljö kan ge upphov till psykiska och fysiska sjukdomstillstånd. Det finns därför skäl att rikta samma uppmärksamhet på de problem som härvid möter även tjänstemännen. Inte minst bör de problem observeras som möter inom den offentliga förvaltningen. Vi vill på nytt understryka vikten av att i arbetslivet utgå från de enskilda människornas krav på att kunna finna sitt arbete meningsfullt, intressant och uppskattat. Även företagsekonomiska skäl kan åberopas härför; tillfredsställelse i arbetet leder till goda arbetsresultat. Många industriföretag har hårt kritiserats för förment rådande dåliga arbetsförhållanden. Generellt sett har kritiken varit överdriven. Vid internationella jämförelser torde den svenska industrin hävda sig väl i dessa avseenden. Inom vissa industribranscher föreligger emellertid svårigheter att anpassa den alltmer mekaniserade driften till dagens krav på god arbetsmiljö. Det är sannolikt att detta medverkat till det förhållandet att vissa industrier även i tider av arbetslöshet har haft svårt att fylla sitt behov av kvalificerade yrkesarbetare och att attrahera yngre arbetskraft. Företagshälsovård spelar en viktig roll för arbetsmiljön. Företagsläkarna har speciella förutsättningar att kunna se sambandet mellan arbetsmiljön och sjukdomssymtomen. Detta är värdefullt inte bara för arbetstagaren i det akuta fallet utan även för arbetsmiljövården i sin helhet. I detta sammanhang bör framhållas vikten av att företagsläkarna har assistans av teknisk expertis. Tekniskt kunnande är en ovillkorlig förutsättning för en fungerande företagshälsovård. Förbättringar i den fysiska arbetsmiljön kräver avsevärda investeringar. Det finns beräkningar som talar för att skulle erfordras för teknologiskt möjliga förbättringar i den inre industrimiljön för att nå en standard som motsvarar dagens krav. I lönediskussionerna har arbetsmarknadsparterna härvidlag ett stort ansvar. För ett mycket stort antal arbetstagare torde förbättringar i arbetsmiljön vara värdefullare än maximala kontanta löneökningar. Den påvisade stora frånvaron bland de anställda vållar samhället stora kostnader. Det är nödvändigt att söka analysera orsakerna till att frånvarofrekvensen i vårt land tydligen är avsevärt högre än i motsvarande andra länder. Därvid bör belysas frånvarons förhållande till kön, ålder, löneläge, befattningsnivå, arbetstillfredsställelse, skiftarbete, löneform etc. En jämförelse mellan privat- och offentliganställd a torde också vara intressant liksom även en jämförelse med avseende på arbetsplatsernas belägenhet i större resp. mindre orter. Även sjukförsäkringsreglernas inverkan på frånvaron bör ingående analyseras. Det är sannolikt att en sådan undersökning på en rad områden skulle ge uppslag till åtgärder som genom att undanröja bakomliggande orsaker kunde nedbringa frånvaron. Inom arbetsmiljö- och arbetarskyddsområdet finns ett samarbete mellan EEC-staterna. Genom att ställt sig utanför de beslutande organen inom den gemensamma marknaden har vi små möjligheter att påverka utvecklingen. Detta är beklagligt för vår egen del men också med tanke på att ligger väl framme i forskning och teknik både inom inre och yttre miljö. Desto viktigare är det att vi utnyttjar de kanaler och organ där vi har möjlighet att aktivt samverka med andra länder. Ökat samarbete över gränserna i detta hänseende är av sociala skäl angeläget. Sådan aktivitet måste också verka kostnadsbesparande och vara ägnad att utjämna rådande konkurrensolikheter. Till stor del är, som redan framhållits, det ökade intresset för företagsdemokrati ett naturligt inslag i den samhällsutveckling som i allt högre grad utmärkts av en höjning av den allmänna utbildningsnivån.