ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FW02490 · 1973-01-24 00:00:00 — om omvandling av generella hastighetsbegränsningar till rekommenderade fardhastigheter. De generella hastighetsbegränsningar som gäller på vägar utanför tätorter kan verkligen diskuteras. Att inte begränsningarna respekteras av flertalet bilister är allmänt omvittnat. Det beror väl ofta på att bilisterna inte uppfattar hastighetsbegränsningarna som befogade. Den hastighet som kan vara befogad kan ju också vara helt onödig beroende på trafikintensiteten. Bilisten har också skyldighet att anpassa farten efter rådande omständigheter, vilket ibland tagits till intäkt för att neka önskade ytterligare fartbegränsningar inom tätorter där behoven av fartbegränsningar förvisso kan vara starkt befogade. Om övervakningen från polisens sida skall bli så effektiv, att fartbegränsningsbestämmelserna följs utanför tätorterna, krävs enorma polisinsatser. Dessa poliser behövs förvisso på annat håll. När det gäller brott mot enskilda skulle dessa polisinsatser säkert vara mer nödvändiga. Eftersom trafikanterna är skyldiga att anpassa farten till rådande förhållanden även utan fartbegränsningsskyltar, synes det lämpligt att besluta att för alla vägar utanför tätorter uppsatta begränsningsskyltar endast anger rekommenderad högsta fart och att överträdelse av dessa rekommenderade farter endast skall beivras om den varit orsak till trafikolycka. Eventuellt skulle genom särskild märkning på trafikskyltar kunna anges om det är rekommenderad fart som avses med skyltningen. I princip torde dock samtliga generella hastighetsbegränsningar utanför tätorter kunna omvandlas till rekommenderade begränsningar. På detta sätt skulle många poliser kunna sättas in på andra områden där större polisinsatser framstår som nödvändiga och mycken irritation i trafiken skulle undvikas. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att hos Kungl. Maj:t begär att generella hastighetsbegränsningar på vägar utanför tätorter skall omvandlas till rekommenderade farter.
mot · FW02492 · 1973-01-24 00:00:00 — av i m. fl. om sammanslagning av lantbruksstyrelsen och . De kombinerade jord- och skogsbruken utgör huvudparten av antalet brukningsenheter. Det kan också på goda grunder förfäktas att just dessa kombinerade brukningsenheter är väl lämpade för vårt land. Det är också endast i ytterst få fall som enheterna antingen är rena jordbruk eller rena skogsbruk. Vi har i en särskild motion framhållit hur angeläget det är att ge dessa jordbruk möjlighet att erhålla ett jordbrukspolitiskt stöd, baserat på en helhetssyn och inte på en uppspjälkning i en jordbruks- och en skogsdel. För huvudparten av brukarna är det också själva kombinationen som utgör basen för företaget. De statliga organ som handhar rådgivnings- och annan stödverksamhet till jordbruken är emellertid uppdelade dels i en skogsstyrelse och en lantbruksstyrelse, dels i skogsvårdsstyrelser och lantbruksnämnder. I vissa avseenden kan denna uppdelning anses vara ändamålsenlig. Den kan dock knappast vara rationell, sett från brukarens synpunkt. Uppdelningen torde inte heller vara särskilt ekonomisk, eftersom det kan förekomma att visst dubbelarbete sker, särskilt beträffande den rådgivande verksamheten. skedde en mängd dubbelarbete när lantbruksnämnderna och hushållningssällskapen hade i flera avseenden enahanda uppgifter. Genom sammanslagning av de väsentliga arbetsuppgifterna kunde en rationalisering av verksamheten ske, och förekomsten av ett enda organ gjorde det lättare för lantbrukaren att veta vart han skulle vända sig för att få råd och hjälp. Mot bakgrunden av att kombinerade jord- och skogsbruk är den förhärskande typen av bruksningsenheter i vårt land kan det ifrågasättas om inte tiden snart är inne att vidta ytterligare en sammanslagning en rationalisering av organisationer som är avsedda att vara jordbruket behjälpliga i olika avseenden. Vi avser då och lantbruksstyrelsen med regionala organisationer. Den sammanlagda kostnaden för dessa myndigheter är för nästa budgetår uppe i , varav ca två tredjedelar faller på lantbruksstyrelsen och lantbruksnämnderna. Oavsett vilken utgångspunkt som kan anföras synes vara en hög kostnad. Det bör också beaktas att antalet såväl jordbruk och skogsbruk som kombinerade sådana har minskat väsentligt ; har kostnaderna för dessa serviceorgan ökat betydligt. Enligt vår mening borde det vara möjligt, och angeläget, att genom en utredning om sammanläggning av dessa myndigheter och deras verksamheter söka komma fram till hur verksamheten skall kunna rationaliseras så att den drar lägre kostnader. Eftersom jordbruksutredningen arbetar och har möjligheter att under arbetets gång ta upp ytterligare frågor som har samband med utredningsuppdraget, torde den lämpligaste formen för att utreda den av oss nämnda sammanläggningen och rationaliseringen av vissa serviceorgan och deras verksamheter vara att jordbruksutredningen tar upp också den frågan. Med stöd av vad ovan anförts hemställes att i anledning av vad i motionen anförts hos Kungl. Maj :t anhåller om att jordbruksutredningen får i uppdrag att utreda möjligheterna av en sammanslagning av lantbruksstyrelsen och jämte deras regionala organ. N. () ()
mot · FW02494 · 1973-01-24 00:00:00 — av m. fl. om slopande av vissa avgifter enligt rennäringslagen. Enligt uppgift i länspressen har lantbruksstyrelsen ålagt kommun att erlägga för tillstånd att anlägga ett elljusskidspår på statens mark ovan odlingsgränsen inom kommunen. Kommunen har hos regeringen överklagat lantbruksstyrelsens beslut, men styrelsen har i yttrande ansett att skäl saknas för avgiftsfrihet. Regeringen torde med hänsyn till nu gällande rennäringslag sakna möjlighet att befria kommunen från avgift. Man kan också befara att själva kalfjällen kommer att beläggas med avgifter om de mera kontinuerligt utnyttjas för skidsport. Därmed är man inne på en helt ny lagtillämpning som allvarlig kommer att påverka hela vårt frilufts- och fritidsliv. Många enskilda markägare i närheten av våra tätorter kommer med hänvisning till lantbruksstyrelsens handlande att kräva ersättning för markintrång. Enligt den s. k. allemansrätten får medborgarna fritt färdas i skog och mark oavsett årstid och om man är utrustad med skidor eller ej. Vi anser att den princip som lantbruksstyrelsen nu söker tillämpa står i strid mot denna urgamla rätt. När nu kommun vill förse skidspåren med elljus är det för att bereda bl. a. de statligt anställda gruvarbetarna en möjlighet att på kvällstid vistas i det fria för rekreation och avkoppling. Elljusstolpama vid spårslingan torde inte medföra något som helst intrång på de marker som staten äger och som gränsar till stadskärnan i . Med stöd av det anförda hemställer vi att måtte besluta att i skrivelse till Kungl. anhålla om en sådan ändring i rennäringslagen, att kommunerna befrias från avgifter till lantbruksstyrelsen för åtgärder som är till fromma för kommunernas medborgare. () () () () () ()
mot · FW02495 · 1973-01-01 00:00:00 — av m. fl. om ökat samband mellan jordbruk och landskapsvård. Enligt beslut av föregående års riksdag skall en treårig försöksverksamhet avseende landskapsvårdande åtgärder inom odlingslandskapet igångsättas. Kostnaderna för denna verksamhet skall delas lika mellan staten och kommunerna, i vissa fall kan statens andel utgå med högre än . Departementschefen framhöll angående verksamheten att den arbetskraft som behövs för de statsbidragsberättigade arbetena skulle anvisas av lantbruksnämnderna. Detta skulle dock inte utesluta att ägaren till marken kunde anlitas för sådana arbeten där annan lämplig arbetskraft inte fanns. Från vårt håll underströks i motion 1972:537 att departementschefens förslag avsevärt skilde sig från de förslag som framlagts av den speciella arbetsgruppen för dessa frågor. Arbetsgruppen framhöll bl. a. att skötseln av ifrågavarande landskapsvårdsområden i regel borde handhas av brukare vid bestående jordbruk. Man menade vidare att det kunde bli fråga om att en lantbrukare skötte flera områden inom en bygd efter arrendeavtal med respektive markägare. 1 första hand bör man dock undersöka markägarnas möjligheter att själva klara ett öppethållande, underströk arbetsgruppen. Från arbetsgruppens synpunkt var det således klart att denna form av landskapsvård primärt var en uppgift för markägaren, varför denne också skulle anlitas för skötseln av de områden som kom i fråga. Även remissinstanserna underströk det naturliga sambandet mellan landskapsvård och jordbruk. Från vårt håll betonades med skärpa att detta naturliga samband borde bevaras och att det skulle ligga till grund för försöksverksamheten. Utskottet framhöll att försöksverksamheten skulle klarlägga spörsmålet hur skötseln av områdena lämpligen borde ordnas. Utskottet utgick ifrån att frågan om lämplig arbetskraft för hithörande uppgifter skulle komma att prövas förutsättningslöst och att markägaren eller annan lantbrukare kommer att anlitas när det befinnes ändamålsenligt. Skall utskottets skrivning tolkas välvilligt innebär det att markägare eller annan jordbrukare i regel skall svara för skötseln av dessa områden, eftersom detta bör vara den enda ändamålsenliga lösningen. Hur det i praktiken utfaller blir emellertid helt beroende på hur respektive länsstyrelser finner det förenligt med de arbetsmarknadspolitiska hänsynen att tolka skrivningen. Enligt vår mening utgör inte utskottets skrivning i det här avseendet en tillräcklig garanti för att det naturliga sambandet mellan jordbruk och landskapsvård upprätthålles. bör därför uttala att försöksverksamheten rörande landskaps vårdande åtgärder inom odlingslandskapet bör bedrivas i så nära samarbete med berörda jordbrukare, att det naturliga sambandet mellan landskapsvård och jordbruksnäring bibehålles. Med stöd av vad ovan anförts hemställs att som sin mening ger Kungl. Maj d till känna vad i motionen anförts om att försöksverksamheten för landskapsvård i odlingsbygder bör bedrivas i så nära samarbete med berörda jordbrukare, att det naturliga sambandet mellan landskapsvård och jordbruksnäring bibehålles. N. () i Trobro () () GOTAB 73 3166 S 1973
mot · FW02498 · 1973-01-01 00:00:00 — om vidgad befogenhet för hälsovårdsnämnd i miljövårdsfrågor. Genom statsmakternas beslut har landets hälsovårdsnämnder anförtrotts den ofta mycket svåra uppgiften att på det lokala planet övervaka miljövårdslagstiftningens efterlevnad. Det stora flertalet myndigheter, organisationer och företag, med vilka en hälsovårdsnämnd i denna sin övervakningsfunktion har kontakt, torde visa stor förståelse för de påpekanden eller anmärkningar som görs, och som regel saknas ej heller den goda viljan att samarbeta i syfte att undanröja orsakerna till framförda klagomål. Det är emellertid nödvändigt att påminna om att hälsovårdsnämnderna i allmänhet inkopplas först då anledning till klagomål redan är för handen. förekommer det att beslutande organ, kommunala som kommersiella, begär en hälsovårdsnämnds yttrande, men någon skyldighet att beakta eventuella synpunkter finns vanligen inte. Hälsovårdsnämnderna saknar alltså reella möjligheter att genom t. ex. förbud förhindra en på ekonomiska prognoser baserad industriell expansion, utbyggnad av bostadsområden och befolkningskoncentration, bulleralstrande aktivitet m. m. Först då olägenheterna är ett faktum, kan en hälsovårdsnämnd ingripa och, av naturliga skäl, då endast i mycket begränsad omfattning. Mot ovanstående bakgrund synes det angeläget att en sådan lagändring kommer till stånd som möjliggör för hälsovårdsnämnd att före definitivt beslutsfattande om expansiv verksamhet, som innefattar miljömässiga risker, ingripa och i nödfall meddela ett åtminstone temporärt förbud mot planernas förverkligande. att ger det i motionen anförda Kungl. Maj :t till känna.
mot · FW02502 · 1973-01-24 00:00:00 — av i Agnäs m. fl. angående hyggesplöjningens skadeverkningar på renbetesland. antog en ny rennäringslag. 1 jordbruksutskottets betänkande 1971:37, sorn i denna del enhälligt antogs av , sägs att kontroverser mellan rennäringen och det moderna storskogsbruket liksom får lösas från fall till fall när det gäller införande av moderna metoder i skogsbruket. Inom renskötselområden råder förbud mot sådan ändring av markanvändningen som skulle skada renskötselns intressen. Efter riksdagsbeslutet om 1971 års rennäringslag har domänstyrelsen i ökad utsträckning använt en metod för föryngring av kalhyggesytor som består i att ytan plöjes med en mycket stor plog. Vid hyggesplöjning blir den naturliga markytan rubbad i så gott som hela sin utsträckning. Det blir endast små remsor kvar mellan plogfåran och plogvallen innan nästa plogfåra och plogvall vidtar. Sådan hyggesplöjning har genomförts på stora ytor ovan odlingsgränsen. I kraft av rennäringslagens regler har samerna rätt till vinterbete för renarna på dessa hyggesplöjda arealer. Genom hyggesplöjningen rubbas emellertid, som sagt, praktiskt taget hela den naturliga markytan. Det tar mycket innan renlav och andra renbetesväxter ånyo kan få fäste på ett hyggesplöjt område. Möjligheten för renen att komma åt sådana invandrade betesväxter torde vara starkt beskurna på grund av den nya konfiguration som markytan fått och som kommer att rubba den naturliga miljön för sekler framåt. Hyggesplöjningen har varit föremål för ett uppmärksammat TV-program . Bland allmänheten torde motståndet mot hyggesplöjning vara synnerligen starkt av hänsyn till det våldförande på den naturliga skogsmiljön som hyggesplöjningen innebär. Kalhyggen av mycket omfattande beskaffenhet, giftbesprutningar av renens sommarbete (när det gäller skogsren) och hyggesplöjning torde vara juridiskt otillåtliga såsom stridande mot rennäringslagen. Det kan emellertid ej behöva vara erforderligt att samerna skall nödgas föra varje sådan fråga fram till domstolsavgörande för att i självförsvar kunna värja sin rätt. Det måste vara möjligt för staten och statliga ämbetsverk att taga hänsyn till motstående intressen utan att dessa intressens företrädare i varje särskilt fall skall behöva tillgripa domstolsvägen med den omgång och de kostnader varmed detta är förenat. förekommer en viss samrådsverksamhet mellan domänverket och samerna. Det har emellertid visat sig att samerna haft synnerligen svårt att få gehör för sina synpunkter vid dessa samråd. Samråden urartar lätt till rent formella sammanträden, som ej från det statliga organets sida har annat syfte än att man efteråt skall kunna säga att samråd hållits. Det finns icke någon jämkningsberedskap på den statliga sidan i detta tvåpartsförhållande. Då emellertid en rättegång om saken torde böra inledas först sedan alla andra möjligheter uttömts, bör enligt vår mening uttala att sådana föreskrifter måtte givas domänverket att hyggesplöjning helt slopas i vårt land. Med stöd av det anförda hemställes att som sin mening ger Kungl. till känna vad i motionen anförts rörande hyggesplöjningarnas skadeverkningar på renbeteslanden. GOTAB 73 3167 S 1973
mot · FW02503 · 1973-01-24 00:00:00 — av i Trobro m. fl. om undersökning av nedgången i ålfängsterna. Under de senaste mer än 25 åren har, med få undantag, de årliga fångsterna av ål utefter Smålands-, Ölands-, Blekinge- och ständigt minskat. uppger sålunda att de genomsnittliga fångsterna inom föreningens område åren 19471959 uppgick till , medan de genomsnittliga fångsterna för perioden 19601972 endast uppgick till . Anmärkningsvärt är att t. ex. fångsten hade sjunkit till inemot mot nära . Nedgången var följaktligen mer än hälften. När taxeringsvärdet för fasta redskap för ålfisket är ca och det finns ca 30 sådana fasta redskap i alltså till ett taxeringsvärde av förstår man att fiskarna med oro ser på utvecklingen. Vilka orsaker som kan vara vållande till den starka nedgången kan knappast nu med säkerhet fastställas. Det är därför angeläget att t. ex. får i uppdrag att närmare utreda dessa orsaker så att motåtgärder kan vidtagas. Med stöd av det anförda hemställes att hos Kungl. Maj:t anhåller om utredning i syfte att söka fastställa orsakerna till att ålfångsterna visar en så kraftig nedgång. N. () i Trobro 3 sami Nr 503-510
mot · FW02504 · 1973-01-24 00:00:00 — om åtgärder för att begränsa fraktkostnaderna för mjölk i . 1 syfte att begränsa fraktkostnaderna för mjölk och grädde till vissa områden i de fyra nordligaste länen vidtas särskilda åtgärder. Åtgärderna motiveras med att i dessa områden uppstår fraktkostnader som inte utjämnas inom ramen för det leveransavtal som tecknats mellan mejerioch detaljhandelsorganisationerna. Även i andra delar av landet uppstår fraktkostnader av samma slag. Också där bör av rättviseskäl en utjämning ske av de högre priser på mjölk och grädde som f. n. drabbar vissa konsumenter p. g. a. att mejerierna inte har distribution i området, varför mer kostsamma distributionsformer måste anlitas. Detta förhållande råder i de delar av som saknar bro- eller färjförbindelse. Här är priset på konsumtionsmjölk ofta högre per liter än i de områden som täcks av mejeriernas egen distribution. Högre fraktkostnader, ca per liter, drabbar här också den producerade mjölken, vilket försämrar jordbrukets lönsamhet i ett område där odlingslandskapets bevarande kanske är angelägnare än någon annanstans. Minst lika starka sociala och rättviseskäl för fraktkostnadsutjämning kan anföras för skärgårdsområdet som för de områden i Norrlandslänen där särskilda medel disponeras för detta ändamål. Med hänvisning till det anförda föreslår jag att hemställer hos Kungl. Maj:t att åtgärder vidtas för fraktkostnadsutjämning för mjölk i vissa delar av skärgården i .
mot · FW02507 · 1973-01-23 00:00:00 — av i Heden m. fl. angående det behovsprövade bidraget enligt skördeskadeskyddet. Inom skördeskadeskyddet finns ett behovsprövat bidrag som skall kunna komplettera de generella ersättningarna. Bidraget skall kunna utgå då så betydande skördeskador uppenbarligen föreligger, att skadeersättning bör lämnas men inte kan ges i den generella formen på grund av systemets allmänna konstruktion eller brister i detsamma. Det belopp som skall stå till förfogande för ändamålet skall enligt gällande bestämmelser motsvara en procent av de utgående allmänna kontantersättningarna för skördeskador, dock lägst . Erfarenheterna från ett antal skördeår ger vid handen att det belopp som enligt gällande regler skall stå till förfogande för individuellt prövade skördeskadebidrag är helt otillräckligt. I ett stort antal fall har skadedrabbade jordbrukare blivit utan ersättning trots att de enligt försäkringens principer och syfte borde ha fått ersättning. Anledningen till ersättningens uteblivande är sålunda brister i skördeskadeskyddets system. De individuellt prövade bidragen skulle enligt tankarna bakom försäkringssystemet eliminera sådana brister. Men i praktiken har detta sålunda inte kunnat ske på sätt som avsetts. Många jordbrukare har härigenom åsamkats förluster i strid med försäkringens syfte. Vi finner det därför nödvändigt att ett väsentligt större belopp ställs till förfogande för individuellt prövade bidrag. Vårt förslag är att ramen för de behovsprövade bidragen bestäms till av de utgående allmänna kontanta ersättningarna för skördeskador eller, om beräkning enligt denna regel ger till resultat ett lägre belopp, lägst . Med stöd av det anförda hemställer vi att i fråga om skördeskadeskyddet beslutar medge att ramen för de behovsprövade bidragen fastställs till av de utgående allmänna kontanta ersättningarna för skördeskador eller, om beräkning enligt denna regel ger till resultat ett lägre belopp, lägst . () i Heden () i Arrie () i Holmgården
mot · FW02509 · 1973-01-24 00:00:00 — av m. fl. angående anslaget till Miljövärdsinformation. Årets statsverksproposition innehåller förslag om ett oförändrat anslag till miljövärdsinformation på . Ur detta anslag utgår bidrag till frivilligt arbetande organisationer, främst och Samfundet för hembygdsvård. Statligt stöd till dessa ideella föreningar för deras miljövårdande arbete har utgått och glädjande nog också ökat något . Även om föreningsarbetet i hög grad bärs upp av medlemmarnas frivilliga och oavlönade insatser, så ökar ju kostnaderna ständigt för anställd personal, för porto, trycksaker osv. i takt med prisutvecklingen i samhället. framhåller den stora betydelse organisationernas arbete har för att väcka intresse för naturen och naturvårdsarbetet och finner det angeläget att de får möjlighet att fortsätta och ytterligare utveckla sitt arbete. har inte ansett sig kunna tillstyrka de relativt stora ökningar i anslagstilldelningen som i särskilda framställningar ingivits av föreningarna men har föreslagit en mindre uppräkning med till och med till Samfundet för hembygdsvård. Därigenom skulle komma att få 420 000 och Samfundet för hembygdsvård . Nämnden föreslår att anslaget sammanlagt höjs till 2 milj. kr. Självfallet finns det möjlighet för Kungl. Maj:t att vid sin medelsanvisning till de bägge omnämnda föreningarna ur det oförändrade anslaget till miljöinformation öka anslagen till de ideella organisationerna i enlighet med förslag, men det förefaller rimligare att anvisar ett något förhöjt anslag. Vi föreslår därför att anslaget uppräknas med . Med anledning av det anförda föreslås 1. att uttalar att och Samfundet för hembygdsvård erhåller största möjliga anslag för sin miljövårdande verksamhet, 2. att till Miljövärdsinformation för /74 anvisas ett reservationsanslag av .
mot · FW02510 · 1973-01-24 00:00:00 — av m. fl. om åtgärder för att främja fritidsfisket. På grundval av fritidsfiskeutrednings betänkande framlade Kungl. Maj:t i proposition 1969:42 förslag om ändringar i lagen om fiskevårdsområden samt i lagen om rätt till fiske. Syftet var att underlätta bildandet av fiskevårdsområden och skydda fiskbeståndet. ökades de statliga insatserna för att främja fritidsfisket. I allt väsentligt anslöt sig till föredragande statsrådets synpunkter och förslag. De nämnda insatserna till trots återstår åtskilligt att göra för att utveckla fritidsfisket på ett sunt och ändamålsenligt sätt. Enligt vår mening är det därvid av särskild betydelse att samordna de fiskevårdande insatserna inom ett län eller kommunblock med sikte på att åstadkomma ett för hela länet eller blocket enhetligt fiskekort. Det är inte ovanligt att det inom en och samma kommun finns en fiskeförening för varje by med varierande stadgar och avgifter. För den lokala befolkningen brukar denna splittring vålla tämligen begränsade problem, eftersom man under hand lär sig föreningarnas områden, gränser, fisketider m. m. För fiskeintresserade från andra orter, t. ex. turister, ställer det sig annorlunda. Inte sällan händer det att tillfälliga besökare, utan uppsåt, överträder ett fiskeriområdes gräns och därigenom gör sig skyldiga till olaglig handling, som kan medföra kännbara böter. Den nuvarande ordningen är, enligt vår uppfattning, orationell och i många avseenden godtycklig. Den bör därför ändras genom samordning och sammanslagning av fiskevårdsföreningar och större områden. Försök bör utföras i något län eller kommunblock. Därigenom skulle man skaffa sig erfarenhet för att genomföra enhetligt fiskekort. Reformerna bör dock inte genomföras på ett sätt som fråntar eventuella yrkesfiskare deras existensmöjligheter. Åtgärder behöver också vidtas för att öppna sådana fiskeområden som till ansenliga summor arrenderats ut till en begränsad grupp välsituerade fiskeintresserade. Stora fiskeområden, ägda av staten, bolag och enskilda personer, är stängda för den breda allmänheten och som en sorts sentida privilegier förbehållna ett fåtal penningstarka personer. Inte sällan är det de bästa och fiskrikaste vattnen som på detta sätt undandragits det allmänna fritidsfisket och, vilket är särskilt irriterande och utmanande, ortsbefolkningen. Med hänvisning till vad som anförts hemställer vi att måtte besluta att hos Kungl. Maj:t hemställa om att dels försök genomförs inom något län eller kommunblock, syftande till att främja tillkomsten av större sammanhängande fritidsfiskeområden, dels sådana privilegiepräglade hinder undanröjs som omöjliggör en sund utveckling av det allmänna fritidsfisket. () () B. () GOTAB 73 3168 S 1973