mot · FW02863 · 1973-01-25 00:00:00 — av i om regionalpolitiska insatser i . Som riktlinje för regionalpolitiska insatser angav att bl. a. de s. k. skogslänen skall ha oförändrad befolkning 1980. För innebär detta 294 000 innevånare (planeringsnivån angavs i proposition 1972:110 till 290 000300 000 personer). Det framstår nu som nödvändigt med snabba och kraftiga insatser, om detta mål skall kunna uppnås. har många oroande utvecklingstendenser, kraftigt förstärkta genom lågkonjunkturen , som man inte kan undgå att uppmärksamma. Skall planeringsnivån nås måste länet under resten av 1970-talet uppleva en mer positiv utveckling än . För länet innebar praktiskt taget oförändrad folkmängd, strax över 293 000 personer (i mitten av årtiondet var folkmängden nere i 292 500). Men det bör då observeras att denna oförändrade befolkningsnumerär inrymde mycket stora flyttningsrörelser både inom länet och över länsgränsen. Länet fick inte del i landets folkmängdsökning. En stor del av länets ungdom lämnade för att finna utbildning och arbete. Detta resulterade i en klar tendens till förgubbning, särskilt i de inre delarna av . Utflyttningen av ungdomar doldes också genom en avsevärd inflyttning av invandrare från andra länder främst till industrier i , och . (1971 och flyttade en stor del av dessa invandrare tillbaka.) Det är sannolikt att den förändrade ålderssammansättningen i länet medför att länet för att behålla sitt befolkningstal måste få kännetecknas av en klart lägre utflyttning, främst av ungdomar, än den som drabbade länet . består av två landskap, och . Utvecklingen innebar att ökade, medan tappade ungefär motsvarande antal. Av de fyra kommunblocken i ökade tre, medan bara ett av sex block hade en positiv befolkningsutveckling. var klart mest expansivt, med en folkökning på , därnäst som ökade med . beskrev en drastisk kurva steg folkmängden med 9 procent, men över hälften av detta hade förlorats igen . Det fjärde blocket i är , som har samma utveckling som åtskilliga andra glesbygdskommuner med tonvikt på skogsbruk. tappade av sin befolkning , vilket gör att kommunen var den näst svårast utsatta i länet . Det enda blocket i med en viss ökning av folkmängden var , med ett par procents ökning, som helt föll på andra halvan av årtiondet, då blocket bl. a. fick en stor filialfabrik. Filialer förlädes även till och , men i dessa två block minskade ändå befolkningen . Det industriellt utvecklade Edsbyblocket tappade av befolkningen. Bergsjöblocket i nordost minskade . Värst utsatt var Ljusdalsblocket, som förlorade av sin befolkning. Den faktiska folkmängden i blocken 1970 var: 84 464, 43 642, 15 644, 6 724, 31 826, 33 045, 7 851, 22 489, 36 281, 11 464, vilket för hela länet ger 293 430. Målsättningen i Länsplan 67 var en befolkning på 300 310. Att målsättningen slog fel med 6 880 personer berodde väsentligast på en mycket ogynnsam industriutveckling i Gävleområdet, varför detta block låg 3 466 personer under målsättningen. drabbades av en till största delen oförutsedd nedgång av arbetstillfällen inom elektroindustri, järn- och metallverk, maskinindustri och konfektionsindustri. En lång rad, ofta rätt stora företag lades ned eller inskränkte, och beräknas ha förlorat 3 500 arbeten till stor del för kvinnor . De två block som därnäst utvecklades klart sämre än målsättningen var , där rationaliseringen i skogsbruket slog mycket hårt, och , där man noterade ett antal industriella bakslag. De av som gått visar att tvärtemot utvecklingen är det nu som tappat befolkning, medan ökat, dock endast blygsamt. 1971 minskade med 221 personer, medan ökade med 300, varför nettot blev en ökning för länet med 79 personer. 1972 gav en förlust för med 636, medan ökade med 61. Minskningen för länet blev alltså 575, vilket endast överträffas av tre län i landet. Endast ett annat Norlandslän minskade, , men med väsenligt mindre antal. Mest utsatt kommun var , som ensamt svarade för en förlust på 323. Från toppen i befolkningstal med 16 559 personer 1965 har minskat , dock så mycket som . har kommunen tappat av sin befolkning till följd av att den dominerande industrin, SKF Stål, minskat antalet sysselsatta. är i ytterst utpräglad grad en enföretagsort. När beslöt att utvidga stödområdet med och kommunblock i motiverades det med att dessa kommuner 19601970 tappat av sin befolkning. gränsar till dessa kommuner, har betydligt mer ensidigt näringsliv och har alltså haft en klart kraftigare befolkningsminskning, med 10 procents förlust . Ett oroande arbetsmarknadsbesked är också att bostadsbyggandet i enligt gällande bostadsbyggnadsprogram minskar från 170 till 30 lägenheter. Den mycket negativa utvecklingen i var inte bekant då statsmakterna beslöt att inte föra till stödområdet. Däremot var utvecklingen i känd, låt vara att den ytterligare försämrats därefter. Kommunen, som ligger söder om stödområdesgränsen, tappade som nämnts av befolkningen . 1960-talets ökningsorter stagnerar? Kanske än allvarligare utifrån uttalade planeringsnivå med oförändrad folkmängd i är att dominerat av , landets största specialstål- och hårdmetallföretag numera inte bedöms stå inför en fortsatt expansion. Det var Sandvikenblockets expansion som gjorde att kunde hålla befolkningstalen , då blocket som nämnts ökade . Den ökningen bröts 1971, och noterade en folkminskning. Både företagets och kommunens nu redovisade prognoser visar att för överblickbar del av kommer ingen expansion av den typ som utmärkte . En extra svårighet är de allvarliga inskränkningar, som gäller i i fråga om specialstål, ty i flera avseenden kan detta direkt hämma regionens utbyggnad. Den dystra industribilden i har inte förbättrats, tvärtom har ytterligare inskränkningar kommit efter (Siporex har lagts ned, likaså slakteri, medan statliga Ageve inskränkt antalet anställda). kom beskedet att Mackmyra sulfitfabrik läggs ned . Den kvarvarande undersysselsättningen i har lett till att under de senaste två årens lågkonjunktur haft en högre andel av arbetslösheten i länet än som motsvaras av kommunens andel av länets befolkning. tillkommer de statliga verk som enligt riksdagsbeslut lokaliseras till , men detta kan inte väsentligt ändra bilden av ett bekymmersamt arbetsmarknadsläge. Länets "primära centrum bildar primärt centrum för enligt regionalpolitiska beslut. I bilagan till propositionen konstate rades att /ligger lågt placerade i jämförelse med övriga primära centra i landet i fråga om befolkningsutveckling. Det förefaller mig uppenbart att åtgärder måste sättas in för att skall få ett expansivt primärt centrum, ty eljest torde det vara helt omöjligt att kunna nå planeringsnivån: oförändrad länsbefolkning 1980. Det bör observeras att uttalandet om den svaga befolkningsutvecklingen gällde 1966-1970, år som för innebar klart kraftigare men för svagare utveckling än första halvan av . Vad vi sett av och de nu gjorda bedömningarna i de två kommunerna visar en avsevärt mycket långsammare utveckling, alternativt närmast stagnation. Arbetslöshetssiffrorna 1971 och 1972 har varit mycket nedslående för . Endast något enstaka landsortslän har tvingats redovisa lika höga ökningstal närmast lika hårt drabbade län synes vara . Av Norrlandslänen har relativt större ökning än något annat i fråga om arbetslöshet. 1 fråga om absolut arbetslöshet överträffas länet dock inte oväntat av , vars arbetslöshet ju var stor redan under högkonjunkturen. Decemberräkningen 1972 visade 3 977 arbetslösa i , tämligen exakt fördelade på och . Antalet lediga platser har varit bland landets allra lägsta. prognos tyder inte på märkbart ökad efterfrågan på arbetskraft. Läget är därmed dystrare än för riket i genomsnitt, där en viss ökning i arbetskraftsefterfrågan väntas. Risk för stor utflyttning För innebär detta ett allvarligt läge. Behåller länet samma höga arbetslöshetstal ett av landets allra högsta som en ökning av arbetskraftsefterfrågan kommer i landets södra delar, föreligger risk att länet kommer att tappa betydande mängder arbetssökande. Den positiva befolkningsutvecklingen i har ju ägt rum trots att arbetslösheten på hemmaplan ökat kraftigare än i landet som genomsnitt. Men eftersom det varit arbetslöshet också på andra håll har få funnit anledning att söka sig bort. Den oroande situationen är alltså att länet kan riskera att och åren få en förnyad utflyttning från men att denna utflyttning inte som till betydande del sker till , den andra länshalvan. Tvärtom finns risk för att båda landskapen allvarligt kommer att åderlåtas på arbetskraft, med ungdomar som dominerande inslag bland dem som flyttar. En dylik process är såvitt jag förstår helt oförenlig med målsättningen att skall ha oförändrad befolkning 1980. En granskning av kommunblocken i bör alltså utgå från en realistisk arbetsmarknadsbild. Att befolkningsförlust följts av en viss, men mycket begränsad, folkökning 1971 och 1972 kan knappast tas som tecken på en vändning till det bättre. Snarare är det alltså en återspegling av hela landets sysselsättningsproblem i en lågkonjunktur som minskat arbetskraftens omflyttning. Samtliga sex kommunblock i är därför i behov av intensifierade stödåtgärder om det skall vara möjligt att behålla länets folkmängdssiffror. Den förväntade svagare utvecklingen i understryker behovet av satsning i hela länet, eftersom det inte längre tycks finnas någon del som mer påtaligt kompenserar förluster på andra håll i länet. Till detta kommer dessutom att det för varje kommun är nödvändigt med åtminstone i huvudsak bevarade befolkningstal. Vi kan inte om det var någon mening med fjolårets beslut om s. k. ortsklassificering acceptera ett 1970-tal med 1960-talsutveckling, dvs. att vissa kommunblock förlorade eller mer av sin befolkning. är den svårast drabbade regionen i länet. Kommunen ingår som enda kommun i i det inre stödområdet. klassades av som regionalt centrum. har framhållit som en strategiskt viktig ort i nordvästra delen av länet. Den industriella expansionen i regionen har inte räckt till för att kompensera den mycket stora avgången från jordbruk och skogsbruk. Det vore för hela denna del av länet något av en katastrof, om den nuvarande servicenivån inte kan vidmakthållas för framtiden. Behovet av stödåtgärder i är därför mycket stort. Jag vidhåller därför meningen, att upprättandet av ett s. k. industricentrum eller en industriby i vore av stor betydelse för att möjliggöra en utveckling som kan ge innevånarna i regionen tillförsikt . För Edsbyblocket och Bergsjöblocket gäller att man i många avseenden har en stabil sysselsättning spridd på många företag, särskilt i , vars industritradition på träsidan är länets förnämligaste. Men för båda blocken gäller att en utökad sysselsättning är nödvändig, både för att få bort nuvarande arbetslöshet och bereda fler kvinnor sysselsättning och dessutom för att ge nya arbeten åt den fortsatta ström av arbetskraft som kan förväntas lämna jordbruk och skogsbruk. tre tidigare städer , och har samtliga fått en industriell förnyelse . De är regionalt centrum för var sin del av landskapet, och det är för dessa regioner av avgörande vikt att servicenivån kan ytterligare förbättras liksom att kommunikationerna kan byggas ut. Särskilda bekymmer inger till följd av en rad industriinskränkningar. I träbranschen har ett par nedläggningar ägt rum och signalerats . Ett allvarligt bakslag var också att myntverket inte lokaliserades till och att den utlovade kompensationen ännu inte synts till. En väsentlig del av service är ortens välrenommerade lasarett. har det brottats med stora svårigheter, bl. a. läkarbrist, varför det måste vara en gemensam uppgift för statsmakter och landsting att ge lasarettet goda förutsättningar för framtiden. Jag har här berört utvecklingen i båda landskap och understrukit hur beroende och är av varandra. Tyvärr försvåras länsmyndigheternas och andras insatser för länet av en rad, ofta godtyckliga gränser inom länet. Stödområdesgränsen delar länet mellan och . De senaste årens utveckling har, som ovan berörts, klart dokumenterat hur angeläget det är att i stället kunna utveckla hela länet. De föreställningar som statsmakterna haft om automatiska expansion stämmer inte med verkligheten. är missgynnat i fråga om statlig upphandling jämfört med övriga Norrlandslän, som har vissa fördelar vid lika anbud. Det är svårbegripligt att inte får räknas till i detta viktiga sammanhang. En effekt av detta är att företag i en kommun i det inre stödområdet faktiskt kommer i ett sämre läge i fråga om statliga beställningar än företag i en lång rad orter utanför det inre stödområdet. Transportstödets utformning kan också sägas missgynna delar av , särskilt i fråga om transporter till . Den senast aktualiserade uppstyckningen av länet gäller skolan, där det finns ett förslag från om att dela länet mellan två skolblocksregioner. skolblock skulle enligt förslaget föras till , medan resten av länet förs till . Det är enligt min mening till skada för länets utvecklingsmöjligheter. är ett befolkningsmässigt betydande län, och antalet 16-åringar inom en tänkt skolblocksregion bestående av skulle 1980 enligt beräkningar vara 4 110. Det bör jämföras med genomsnittet 4 187 för de av SÖ föreslagna regionerna. Strävan att utveckla länen och få mer av länsdemokrati försvåras, ju fler undantag sorn görs från länsgränserna. Jag kan inte se annat än att är allvarligt hämmat av befintliga och föreslagna extragränser tvärs genom länet. En fråga som starkt oroar i är lokaliseringen av den högre undervisningen. Det finns tecken på att länet kan gå miste om högskoleutbildning, trots att denna skall decentraliseras i avsevärd utsträckning. Inget län med folkmängd och stora yta tycks riskera att på samma sätt ställas utanför. Jag har redan tidigare aktualiserat frågan om högre teknisk utbildning i . torde förlora åtskilligt av sina möjligheter som primärt ( centrum för länet om inte någon form av högre utbildning förläggs dit. Flera utbildningsvägar är möjliga och lämpliga. har en lång rad stora exportföretag, och där finns underlag för bl. a. tekniska linjer. Administrativa, ekonomiska, samhällsvetenskapliga och konstnärliga grenar borde på samma sätt kunna vara aktuella. Det synes mig uppenbart att utsikter att klara planeringsnivå om oförändrad befolkning 1980 skulle avsevärt försvagas, därest länet inte får del av en decentraliserad högre utbildning och den stimulans på samverkande delar av näringsliv och serviceorgan, som en utbyggnad av den högre utbildningen skulle innebära. Frånvaro av högre utbildningsanstalter medför att ungdomen i långt större utsträckning än eljest tvingas lämna sitt hemlän. Med hänvisning till ovanstående hemställs 1. att i skrivelse till Kungl. Maj:t fäster uppmärksamheten på ovan berörda utvecklingstendenser för 1970-talet, vilka synes kräva extra insatser för att skall nå målsättning med bibehållet befolkningstal , 2. att hos Kungl. Maj:t, mot bakgrund av de senaste årens utveckling och aktuella bedömningar om för kommunerna , , och , begär förnyad bedömning av inordnande i allmänna stödområdet, 3. att hos Kungl. Maj:t begär att i fråga om regler för statlig upphandling jämställs med övriga län i , ' 4. att uttalar att måtte utgöra en skolblocksregion och att till denna även förläggs högre utbildning. 73 3194 S Stockholml973