mot · FW02141 · 1973-01-16 00:00:00 — Motioner nr 141 1973 om vidgning av gämingsbeskrivningen för brottet främjande av flykt. Det har vid ett flertal tillfällen förekommit att massmedia med intervjuer ägnat förrymda interner stor uppmärksamhet. Interner som efterspanas av både den svenska polisen och har fått framträda i vissa massmedia med uttalanden om sig själva i form av reportage och dylikt. Vederbörande massmediarepresentanter har besökt dem på respektive uppehållsplatser utan att därvid underrätta polisen om var den efterspanade befinner sig. Utan tvivel måste detta betecknas som parodi i svenskt rättsväsende att en förrymd intern, som t. o. m. kan vara en fara för annans liv och egendom, kan skyddas av allmänheten och massmedia. Att detta förhållande är föga tillfredsställande framgår klart av allmänhetens oro för förbrytarnas framfart, ett förhållande som inte kan avfärdas som oväsentligt. Det har förekommit att polisen i massmedia vädjat till allmänheten om hjälp i spaningarna efter förrymd intem och att samma massmedia gjort intervjuer med den efterspanade utan att därmed upplysa polisen om vederbörandes uppehållsort. Allmänheten upplever detta som ett minst sagt egendomligt skådespel i våra massmedia, såväl TV som tidningar, att massmedia ger plats för intervjuer med den efterspanade utan att detta enligt bestämmelser innebär skyddande av brottsling. Det är vanligt att man från massmedias sida i sådana sammanhang hänvisar till felaktigheter inom kriminalvården, till att rymlingarna har blivit utsatta för omänsklig behandling eller att de har dömts till alltför hårda frihetsstraff etc. Detta skulle vara ett slags mer eller mindre legalt motiv för att de så att säga tar rätten i egna händer och avviker från anstaltsbehandlingen. Denna orimliga sammanblandning av två skilda saker börjar bli allt vanligare. Allmänheten har rätt att reagera inte bara för sin egen rättssäkerhets skull utan även med hänsyn till de synnerligen stora kostnader som rymningarna är förknippade med. Det sätt på vilket förrymda interner fått framträda i olika massmedia kan enligt vår mening inte på något sätt bidra till att skapa större förståelse bland allmänheten för de intagnas situation. Snarare bidrar det till en ökad misstänksamhet såväl mot de intagna som mot massmedia och myndigheter. Man ställer sig frågan om hur lagen fungerar i sådana här sammanhang. Kan exempelvis en tidningsintervju med en förrymd intern betecknas som främjande av flykt och falla under 17:12? Detta lagrum lyder: Hjälper man den, som är fånge, häktad eller anhållen eller eljest är för annat än sjukvård eller vård enligt barnavårdslagen eller lagen om nykterhetsvård berövad friheten, att komma lös eller främjar man, efter det han avvikit, hans flykt genom att dölja honom eller genom annan sådan åtgärd, dömes för främjande av flykt till böter eller fängelse i högst . (Kursiveringar av motionären.) Lagrummet torde i sin nuvarande utformning inte inrymma straffansvar för den som har kontakt med förrymd intern endast i den formen att han intervjuar denne och publicerar intervjun i massmedia. Sådan handling är alltså icke straffbar. Inte heller kan enbart ett undanhållande av uppgifter om förrymd interns vistelseort för polismyndighet eller annan medföra straffansvar. Vad nu anförts strider enligt min mening mot den allmänna rättsuppfattningen. Ett straffansvar bör införas för den som har vetskap om var en förrymd intern befinner sig men vägrar att uppge detta för polismyndighet. Åtgärden bör betecknas som främjande av flykt och föranleda straff enligt 17 kap. 12 § . Med hänvisning till det anförda hemställes att för sin del beslutar om sådan ändring av 17 kap. 12 § att den som har vetskap om var förrymd intern befinner sig men vägrar att uppge detta för polismyndighet kan straffas för främjande av flykt.