mot · FW02288 · 1973-01-22 00:00:00 — av m. fl. om obligatorisk företagshälsovård. Resurser bör sättas in på att snabbt genomföra ett beslut om obligatorisk företagshälsovård. Detta underlättas av den ökade tillgången på läkare. Också de anställda i mindre företag måste få del av en fullgod företagshälsovård. Företagshälsovårdens centrala uppgift är att förebygga olycksfall och ohälsa i arbetet. Dess personal måste finnas med på ett tidigt stadium, t. ex. vid planering av processer, vid konstruktion av verktyg och maskiner och vid planering och inredning av arbetslokaler. Huvuduppgiften finns således ute på arbetsplatserna. Det är därför utomordentligt viktigt, att företagshälsovårdens personal intar en opartisk ställning. Endast under denna förutsättning kan den räkna med ett odelat förtroende från de anställdas sida. En sådan ställning för företagsläkaren och dennes medhjälpare kan skapas genom att huvudansvaret för företagshälsovården och arbetarskyddsverksamheten läggs hos företagsnämnderna. Det är också ur allmän arbetsdemokratisk synvinkel angeläget, att företagsnämnderna får viktiga beslutsuppgifter och egen budget. förslag att ge skyddskommittéerna vidgat inflytande över företagshälsovården kan väl överensstämma med förslaget att ge företagsnämnderna huvudansvaret för företagshälsovården. kan i dessa frågor fungera som ett organ under företagsnämnden. SAF och LO träffade 1967 överenskommelse om riktlinjerna för företagshälsovården. Denna har senare efterföljts inom övriga förhandlingsområden. överenskommelsen syftade till att bygga ut företagshälsovården till att omfatta alla arbetsplatser. Resultaten har blivit relativt goda. finns företagshälsovård i av företag med mer än 1 000 anställda. De små och medelstora företagen har haft svårare att organisera sin företagshälsovård. Intresse finns dock för samgående i företagshälsovårdscentraler, vilka har etablerats i en rad orter. Inom byggnadssektorn finns en särskild organisation, Bygghälsan. Den beräknas vara fullt utbyggd . Inom skogsnäringen har en liknande organisation . Inom den kommunala sektorn har ett ökat intresse för företagshälsovård konstaterats. Landstingen har över lag börjat organisera företagshälsovård för sina anställda. finns dock en råd brister. Många arbetsplatser har inte Dessutom saknas ofta den inriktning på förebyggande verksamhet som är företagshälsovårdens viktigaste uppgift. En utbyggnad av företagshälsovården är således nödvändig. En första utbyggnadsetapp beslöts av riksdag. Den innebar bl. a. att antalet läkare inom företagshälsovården, uttryckt i hcltidsverksamma läkare, skulle komma att öka från ca 200 till omkring 650 . Utbildningskapaciteten vid arbetsmedicinska institutet utökades också. Detta beslut var ett steg på vägen för att ge företagshälsovården den omfattning som vi kräver. Men det är nödvändigt att alla anställda kan nås av företagshälsovård. I vissa andra länder är företagen ålagda att tillhandahålla sina anställda hälsovård på arbetsplatsen. Detta är en reform som vi bör bereda oss på att genomföra även i vårt Iand. När detta kan ske är givetvis beroende på tillgången på utbildade företagsläkare. Den ökade allmänna läkarutbildningen kommer efter hand att ge ökad tillgång. Alla resurser bör därför koncentreras på ett snabbt genomförande av ett beslut om obligatorisk företagshälsovård. En utbyggnad av företagshälsovården motiveras främst av omtanke om de anställda. Men man kan heller inte bortse från att en sådan utbyggnad skulle minska trycket på den offentliga hälso- och sjukvården, vilket kan medföra besparingar. Över huvud taget måste sjukvården i större utsträckning inriktas på förebyggande insatser. Här har företagshälsovården en grundläggande betydelse. En obligatorisk företagshälsovård kommer å andra sidan självfallet att innebära kostnader. Dessa liksom kostnaderna för arbetsmiljöförbättringar i allmänhet bör ses som kostnader för produktionen. De är principiellt jämförbara med löner och de sociala förmåner som betalas av arbetsgivaren. Men det är sannolikt att en utbyggd företagshälsovård även för företagen leder till besparingar genom att hälsorisker kan elimineras och antalet sjukdagar nedbringas. De större företagen kan förutsättas organisera sin egen företagshälsovård. Mindre och medelstora företag kan bygga upp företagshälsovårdscentraler, som kan organiseras orts- eller branschvis. Här bör man även eftersträva en samordning med kommunernas och statens företagshälsovård. För att de anställda i mindre företag inte skall komma i ett sämre läge än personalen i de större företagen måste inrättandet av företagshälsovårdscentraler aktivt stödjas, exempelvis genom insatser av landsting och kommuner. Vi utgår ifrån, att den företagshälsovårdsdelegation, som är knuten till arbetarskyddsstyrelsen, närmare överväger hur det regionala samarbetet i fråga om företagshälsovården bör utformas och utarbetar erforderliga rekommendationer härom. Med en utbyggd företagshälsovård blir det naturligare och lättare att motivera och genomdriva åtgärder för att förbättra arbetsmiljön. Företagsläkaren, företagssköterskan, skyddsingenjören, ergonomen och annan personal inom företagshälsovården bör se som sin uppgift att i samver kan med skyddsombuden framföra förslag till förbättringar. Det är väsentligt att företagshälsovårdens personal finns med på ett tidigt stadium, t. ex. vid planering av processer, vid konstruktion av verktyg och maskiner och vid planering och inredning av arbetslokaler. Säkerhetsåtgärderna måste byggas in redan från början, vilket blir mycket billigare än om brister måste rättas till i efterhand. Företagsläkaren bör således ha en vidare funktion än att på sin mottagning diagnostisera och behandla patienter. Huvuduppgiften finns ute på arbetsplatserna, där han tillsammans med skyddsombuden har att bedöma olycksfalls- och hälsorisker. Det är därför utomordentligt viktigt, att företagshälsovårdens personal intar en opartisk ställning. Endast under denna förutsättning kan de räkna på ett odelat förtroende från de anställdas sida. Enligt vår mening bör man kunna skapa en sådan ställning för företagsläkare och medhjälpare genom att lägga huvudansvaret för företagshälsovården och arbetarskyddsverksamheten hos företagsnämnderna. Detta är en omfattande reform som bl. a. kommer att radikalt förändra företagsnämndernas ställning. De undersökningar som gjorts av utvecklingsrådet för samarbetsfrågor visar, att det fortfarande finns stora brister i företagsnämndernas sätt att fungera. Dessa brister torde i stor utsträckning hänföra sig till att företagsnämnderna saknar större beslutsuppgifter. Det är också ur allmän arbetsdemokratisk synvinkel angeläget, att företagsnämnderna får sådana beslutsuppgifter och egen budget. Vi har i motion 1972: 157 utförligare diskuterat hur företagsnämnderna skall kunna ges en mer betydelsefull roll. har i sitt avlämnade betänkande föreslagit ändringar i arbetarskyddslagen, som bl. a. innebär att skyddskommittéerna skall behandla frågor om företagshälsovård. slår dock utredningen fast (s. 246): »Det sagda hindrar likväl inte att parterna lokalt skall kunna välja att bedriva samarbetet i frågor angående företagshälsovård i annat samarbetsorgan, exempelvis företagsnämnd eller särskilt råd för företagshälsovård.» Utredningen framhåller också liksom att det är den förebyggande verksamheten inom företagshälsovården som de anställdas inflytande framför allt bör inriktas på. »Som exempel på frågor där detta inflytande bör komma till uttryck kan nämnas företagshälsovårdens organisation. Andra frågor där de anställdas inflytande bör befästas är vid uppläggningen av företagshälsovårdens arbetsrutiner och av generellt verkande hälsovårdsåtgärder som direkt berör arbetstagarna. Frågorna kan vidare exempelvis gälla vilka yrkeshygieniska mätningar och utredningar som bör företas liksom ergonomiska bedömningar i samband med planering och konstruktion.» Vi anser att arbetsmiljöutredningens förslag om att ge skyddskommittéerna vidgat inflytande över företagshälsovården kan väl överensstämma med förslaget att ge företagsnämnderna huvudansvaret för före kan i dessa frågor fungera som ett organ under företagsnämnden. bör vara det naturliga huvudorganet för att ge de anställda medbestämmande i frågor av denna typ. Genom att ge företagsnämnden egen budget kan dess beslutsrätt bli reell. På det offentliga området kan åtgärder snabbt vidtas för att ge företagsnämnderna huvudansvaret för företagshälsovården. På den privata sektorn utesluts inte i gällande överenskommelser möjligheterna för en sådan reform. Det är givetvis angeläget att den blir allomfattande. De förhandlingar som förbereds om nytt företagsnämndsavtal bör kunna ge positivt resultat i det här avseendet. Under hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi 1. att hos Kungl. Maj:t anhåller att förslag föreläggs om principbeslut rörande obligatorisk företagshälsovård; 2. att som sin mening ger Kungl. Maj:t till känna att företagsnämnderna bör ges huvudansvaret för företagshälsovården. Svenska Reproduktion* AB, 1973 31104