mot · FW02729 · 1973-01-24 00:00:00 — av m. fl. om inrättande vid av en professur i byggnadskultur och bebyggelsemiljö, m. m. Frågan om formerna för utbildning och forskning inom byggnadskulturvården har varit föremål för behandling. Utbildningen av arbetskraft för olika uppgifter samt resurserna för forskning på området är som i dessa sammanhang framhållits otillfredsställande. Detta äger särskilt aktualitet med hänsyn till en i dagens läge ökad ombyggnadsverksamhet och ett växande krav på användning av äldre byggnadsarbetare. Det framstår också av såväl sociala som ekonomiska skäl som angeläget att äldre byggnader och miljöer bevaras och iståndsättes. Ett viktigt led i denna utveckling utgör det av riksdag fattade beslutet om en skyddslagstiftning för kulturhistoriskt värdefulla bebyggelser och miljöer, som om den skall få avsedd verkan kräver en förstärkning av kunskapsnivån för alla dem som arbetar med och ansvarar för dessa frågor. anförde vid fjolårets riksdag (UbU 1972: 4, s. 16) i anledning av väckt motion om resurser för utbildning och forskning i ämnet byggnadskulturvård följande: Frågan om resurser för utbildning och forskning i ämnet byggnadskulturvård behandlades av utbildningsutskottet vid föregående års riksdag. Såsom utskottet då angav hade näraliggande frågor upptagits i en skrivelse till Kungl. Maj:t års kyrkomöte. Utskottet har erfarit att skrivelsen efter remissbehandling överlämnats till för den åtgärd till vilken ämbetet kan finna anledning. Utskottet kan således konstatera att frågor rörande forskning och utbildning på de byggnadskulturvårdande och restaureringstekniska områdena är föremål för övervägande. Med anledning härav anser sig utskottet inte kunna förorda att nu vidtar de åtgärder som föreslås i motionen 1972: 513. beslöt i enlighet med utskottets förslag. har enligt uppgift ännu icke slutbehandlat ärendet. Det kan konstateras att den fråga som tagits upp av kyrkomöte begränsar sig till vissa kompetenskrav vid kyrkans anlitande av expertis för underhåll och restaurering. Förevarande fråga har emellertid som inledningsvis antytts en betydligt vidare aspekt. har nybyggnadsveiksamheten för bostäder väsentligt minskat, och ytterligare begränsningar kan förutses. tresset för att rusta upp och bevara äldre bostäder och miljöer starkt ökat. Enligt långtidsutredning räknar man ökning av ombyggnadssektorn 19711975. Mer än 10000 byggnadsarbetare av totalt 135 000 inom byggnadssektorn torde vara verksamma med ombyggnad av bostäder (innefattande också reparation och underhåll). Det innebär, att ytterligare 5 000 byggnadsarbetare sysselsättas inom ombyggnadssektorn . Mycket talar emellertid för att dessa siffror kommer att avsevärt överskridas. I det saneringsprogram som framlagts av den statliga saneringsutredningen ingår upprustning av äldre fastigheter, vari ingår även kulturhistoriskt värdefulla byggnader, inrymmande upp emot halvmiljonen bostadslägenheter. Takten vid nyproduktionen är krävande och slitsam, varför äldre arbetare har svårt att göra sig gällande. Den arbetslöshet som härigenom uppstått för den äldre arbetskraften borde kunna minska betydligt genom ett rationellt tillvaratagande av dess allsidiga hantverksmässiga kunnande. Bland ombygnadsarbetets fördelar kan nämnas möjlighet till jämn sysselsättning även . Vid otjänlig väderlek kan arbetet förläggas inomhus. Åtskilligt bör kunna göras för att vid ombyggnad minska den tyngden i arbetet genom lämplig anpassning av mekanisering och arbetsmetoder. Dessa frågor bör göras till föremål för systematiska studier och undervisning. Men det är också önskvärt att de vid nybyggnad intränade yngre arbetarna också medverkar inom ombyggnadsverksamheten. Även de bör därför ges en fackmässig utbildning som svarar mot den äldre arbetarstammens hantverksmässiga kunnighet. Det är hög tid att denna fråga uppmärksammas om vår välrenommerade hantverkskunnighet inte skall gå förlorad. De synpunkter som här framförts är tillämpliga inte bara på arbetare, som är verksamma med ombyggnad utan jämväl på arbetsledare och projektorer. Frågan om bevarandet av och sättet för vårt äldre byggnadsbestånds upprustning är brännande. Det hantverksmässiga kunnandet utgör givetvis en viktig faktor för att byggnaderna skall kunna iståndsättas på ett tekniskt och antikvariskt tillfredsställande sätt. Generellt kan sägas att en högre grad av kunskap innebär att ingreppen kan begränsas, vilket dessutom medför lägre kostnader. Men det framstår i dagens läge som allt angelägnare att ombyggnad och upprustning också sker med kunskap och förståelse för de historiska och estetiska miljövärden som äldre bebyggelser rymmer. En förstärkning av utbildningen och forskningen på detta område är en synnerligen brådskande angelägenhet, varför kyrkomötets initiativ och därav följande utredningar inte får medföra ytterligare dröjsmål. Vi vill därför återknyta till de motioner om undervisning i byggnadskulturvård och bebyggelsemiljö som tidigare framlagts (mot. 1971:903 och 1972: 513). För att tillgodose behovet av utbildning och forskning anser vi det nödvändigt att vid inrätta dels en professur i »Byggnadskultur och bebyggelsemiljö med undervisning i vård och restaurering» med tillhörande institution, dels ett universitetslektorat i ämnet. Vid den tilltänkta institutionen skall bedrivas såväl grundutbildning som högre utbildning jämte forskning och utredning. Det tilltänkta universitetslektoratet skall förmedla grundutbildning. Som en närmare precisering av ämnets omfattning kan förslagsvis anges följande. Behandling av byggnadskulturens och bebyggelsemiljöns begrepp, villkor, lagstiftning och administration, av restaureringens historia, teori, metodik och hjälpmedel, av en restaurerings handläggning, planering, genomförande och dokumentation samt av arkitektoniska, antikvariska och tekniska restaureringsåtgärder. Redovisning och inventering, beskrivning, tolkning och klassificering av kulturhistoriskt värdefulla byggnader och av bebyggelsemiljöer av kulturhistoriskt intresse jämte synpunkter på deras behov av förnyelse och iståndsättning. Information om teorier, metoder och normer inom modern europeisk byggnadskulturvård gällande såväl kvalificerad monumentvård som iståndsättning av byggnader och bebyggelsemiljöer i samband med stadsförnyelse. Kännedom om antagna rekommendationer o. d. om byggnadskultur och bebyggelsemiljö inom och . Fältstudier och studieresor, praktiska övningsuppgifter inom ämnesområdet i uppmätning, fotografering, inventering och projektering samt utarbetande av uppsats. I den högre utbildningen: Studium av arkitektoniska, antikvariska, tekniska, juridiska, ekonomiska och sociala spörsmål i samband med bevarande och iståndsättning av bebyggelsemiljöer. Studium av bevaringsplaner för kulturhistoriskt värdefulla byggnader och av bebyggelsemiljöer av kulturhistoriskt intresse jämte av deras integrering i region- och rlksplaneringen. Studium av ekonomisk långtidsplanering för byggnadskultur- och beby ggelsemil j ö vården. Jämförande studium av den europeiska byggnadskultur- och bebyggelsemiljövården och dess verksamhet. Fältstudier och studieresor samt utarbetande av avhandling. Eftersom det i finns ytterst få personer med den kompetens som erfordras för att bygga upp och leda en första institution har vi försiäkrat oss om att vi kan föreslå som ett betryggande namn. Denne besitter som arkitekt och konsthistoriker en gedigen teoretisk kunskap och innehar en omfattande praktisk erfarenhet inom ämnesområdet. Genom sin vidareutbildning i ämnet med avlagd examen som restaureringsarkitekt vid Facoltå di Architettura, Universitå degli Studi di och specialutbildning vid uppfyller också kravet på en god internationell orientering. Ett uppfyllande av det senare kravet är ett villkor för att vårt land snabbt och effektivt skall tillgodogöra sig den rika internationella erfarenhet som finns inom ämnesområdet. Detta gäller inte minst i lagstif tningsf rågor. Då det är angeläget att institutionens verksamhet kan påbörjas utan dröjsmål synes det i detta fall särskilt lämpligt att Blomé kallas till den föreslagna professuren. Den försening som ett tillgodoseende av rimliga krav på forskning och utbildning inom byggnadskulturvården redan fått har medfört allvarlig olägenhet. Det är därför nödvändigt att finna en lösning på frågan som snabbt leder till resultat. har med framgång samverkan mellan universitet och fristående institut etablerats som bas för utbildning och forskning. Det ligger nära till hands att tänka sig en motsvarande samverkan för att rationellt lösa frågan om utbildning och forskning inom byggnadskulturvården. Vid en inventering av olika praktiska möjligheter att finna en organisatorisk förankring av både utbildning och forskning på området framstår , , som särskilt lämplig. Institutet har , tidigare under namnet och och industri, bedrivit utbildningsverksamhet och har förvärvat rika praktiska erfarenheter från olika metoder och tekniker inom byggnadsområdet. Detta kommer bl. a. till uttryck i olika kurser inom måleri, mureri, putsning, träbehandling, smidesteknik m. m. har institutet på grundval av sitt kunnande på området och i samverkan med kvalificerad utomstående expertis på ett förtjänstfullt sätt ytterligare väsentligt utvidgat sitt program inom hithörande ämnen. Särskilt har därvid restaureringstekniSka aspekter behandlats, bl. a. vid kurser i fasad- och interiörrenovering av äldre byggnader. Sammanfattningsvis kan sägas att SIFU besitter utmärkta resurser för att kunna bidraga till en snar effektiv igångsättning av en tvärfacklig utbildning i byggnadskulturvård och en forskning i ämnet. Vi föreslår därför att vid ett särskilt program tas upp för utbildning och forskning inom ämnesområdet byggnadskultur och bebyggelsemiljö. fungera enligt avtal mellan SIFU och , varvid institutet skulle utgöra universitetsinstitution i ämnet. Avtalet skulle förslagsvis motsvara det avtal som gäller mellan och . Därarkraftstilldelningen och driftkostnaderna skulle sålunda bestridas av , medan kostnaden för lokaler och medel för forskning skulle åvila SIFU. För SIFU:s del bör programmet möjliggöra en praktisk utbildning av arbetskraft av olika kategorier i tekniker och arbetsmetoder vid ombyggnad med hänsynstagande till de krav som redovisats i det föregående. Dessa kurser bör normalt vara av fortbildningskaraktär för byggnadsarbetare, arbetsledare, projektorer m. fl. Parallellt härmed bör utvecklings- och forskningsarbete bedrivas för att bl. a. rationalisera och förbättra tekniker och arbetsmetoder. För /74 bör för ändamålet under anslaget till institutet under särskilt program, utbildning och forskning inom byggnadskulturvård, beräknas . Erforderliga medel i övrigt torde i enlighet med vad som anförts i det föregående beräknas under anslag till . Med stöd av det anförda hemställes1) att hos Kungl. 1. en personlig professur i »Byggnadskultur och bebyggelsemiljö med undervisning i vård och restaurering» med tillhörande institution och universitetslektorat inrättas vid universitets humanistiska fakultet, 2. arkitekten fil. kallas till sagda professur. () () J) Se även motion 1973: 834