mot · FW021249 · 1973-01-25 00:00:00 — av m. fl. angående utformningen av det statliga stödet till ungdomsorganisationernas lokala verksamhet. beslöt 1971 att inrätta en ny bidragsform, Bidrag till ungdomsorganisationernas lokala verksamhet, som skulle ersätta det tidigare fritidsgruppstödet. Enligt det nya systemet skulle vara att . skulle utgå i statligt stöd per sammankomst. Syftet med stödets utformning var att det skulle vara aktivitetsstimulerande. drog emellertid inte fullt ut konsekvenserna av detta. Det beslöts att anslaget till bidraget skulle utgå i form av reservationsanslag och att det skulle delas upp på två poster, en för idrottsorganisationerna och en för övriga organisationer. Såsom påpekades, inte minst från moderata samlingspartiets sida, skulle beslut kunna medföra att det aktivitetsfrämjande syftet därigenom förfelades, eftersom bidraget per sammankomst inte skulle kunna utgå med de förutsatta , om antalet sammankomster skulle överskrida anslagsbeloppet dividerat med tio. Vidare skulle uppdelningen av anslaget i två delposter leda till att bidraget skulle bli olika för idrottsorganisationerna och de övriga organisationerna. Dessa farhågor har besannats. Vid behandling av anslagsframställningen 1972 framhöll kulturutskottet att det redan från början varit medvetet om att dessa olämpliga konsekvenser kunde uppstå. Utskottet begärde därför en utvärdering av erfarenheterna från det nya systemets tillämpning och en översyn av systemet så att överensstämmelse mellan målsättningen och det praktiska utfallet kunde uppnås: Man bör eftesträva ett system som helt igenom har en aktivitetsfrämjande effekt och som är enhetligt för de båda grupperna av organisationer. biträdde kulturutskottets uppfattning. Föredragande statsrådet har i årets statsverksproposition inte funnit anledning kommentera eller ens omnämna här redovisade ställningstagande. Däremot redovisas ett utredningsarbete i som i och för sig motsvarar krav. Föredragande statsrådet har emellertid tagit mycket liten hänsyn till de synpunkter som framförts från håll. har beräknat antalet sammankomster inom idrottsorganisationerna till 2,6 miljoner under /74 och till 575 000 inom övriga bidragsberättigade organisationer. Ett konsekvent fullföljande av intentionerna beslut skulle alltså ha lett till en anslagsframställning på 3,175 milj. x . = 31,75 milj. kr. 1 statsverkspropositionen äskas 22,5 milj. kr. Föredragande statsrådet har i statsverkspropositionen avlägsnat sig långt från de ambitioner som gällde 1971. Hon hävdar nu att . aldrig varit ett fixerat belopp per sammankomst utan ett högstbelopp som bidraget inte får överstiga. Hon anser det vidare vara rimligt att det utgår olika belopp per sammankomst till de olika grupperna av organisationer. Mest uppseendeväckande är hennes ställningstagande att frågan om utvecklingen av ifrågavarande bidrag bör ha en lägre prioritet än det statliga stödet till organisationernas centrala verksamhet, emedan kommunerna i första hand bör ansvara för den lokala verksamheten. Detta innebär dels att hon uppenbarligen inte längre ens har ambitionen att fullfölja strävan att uppnå målet . per sammankomst, dels att hon frångår den syn som 1971 var allmänt omfattad, nämligen att staten borde lämna ett väsentligt bidrag också till den lokala verksamheten. Enligt vår mening föreligger endast tre lösningar på problemet: Man tar konsekvenserna av inställningen att bidraget skall vara aktivitetsbefrämjande och utgå med . Detta leder till att man måste anvisa ett förslagsanslag på drygt 30 milj. kr. enligt ovan gjorda beräkningar. Uppdelningen av anslaget i delposter avseende olika typer av organisationer slopas. Man tar konsekvenserna av inställningen att bidraget skall vara aktivitetsfrämjande, dvs. utgå med ett fast belopp per sammankomst, men sänker detta bidragsbelopp så att det kan inrymmas inom det totala utrymme som föreslagits, vilket i praktiken skulle innebära ca . Man konstaterar att syftet med reformen inte uppnåtts och föranstaltar om utredning och förslag till en helt ny lösning av frågan om det statliga stödet till ungdomsorganisationernas lokala verksamhet. Däremot innebär föredragande statsrådets förslag ingen lösning, eftersom målsättningen i praktiken uppgivits. Det aktivitetsfrämjande momentet har försvunnit, och bidraget utgår inte med . De detaljändringar som föreslås innebär inte någon förbättring härvidlag, snarare en försämring. En lösning enligt det första av de ovanstående alternativen synes av statsfinansiella skäl utesluten. En lösning enligt det andra alternativet är inte heller tilltalande, eftersom detta skulle innebära att vissa organisationer skulle få väsentligt försämrade villkor. Vi ser oss därför nödsakade att förorda den tredje lösningen. De förslag den av oss begärda utredningen kan utmynna i bör kunna föreläggas riksdag. (För den händelse det statsfinansiella läget markant förändrats till det bättre föreligger givetvis då möjligheten att också välja det första av de ovan angivna alternativen.) För /74 synes det emellertid nödvändigt att, med ett konstaterande att hela reformen misslyckats, anvisa det av föredraganden begärda anslaget och bibehålla nuvarande otillfredsställande regler för bidragsgivningen. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos Kungl. anhåller om förslag till 1974 års riksdag till en icke aktivitetshämmande utformning av regler na för det statliga bidraget till ungdomsorganisationernas lokala verksamhet. () ()