mot · FW02525 · 1973-01-24 00:00:00 — av m. fl. Ett centralt mål för det politiska arbetet måste vara att bereda alla människor sysselsättning i närheten av den miljö där de vill bo. Misslyckas den politiken har väsentliga värden gått förlorade. Att inte få arbete innebär för den enskilde problem av såväl social som ekonomisk natur. har präglats av en betydande arbetslöshet. Delvis har den varit betingad av den internationella konjunkturen. Med stor klarhet framstår emellertid att situationen skulle ha varit väsentligt bättre om kraftfulla konjunkturstimulerande åtgärder satts in på ett tidigt stadium. Trots en väntad konjunkturuppgång räknar man med en betydande arbetslöshet också . Denna förklaras av strukturförändringarna på arbetsmarknaden. har antalet nya arbetstillfällen varit för litet i förhållande till dem som försvinner. Vi är därför i stort behov av en mer framsynt näringspolitik, som skapar flera nya arbetstillfällen. En snabb strukturomvandling och en satsning på rörlighetsfrämjande åtgärder i arbetsmarknadspolitiken är en målsättning för regeringen. I årets finansplan uttrycks det på följande sätt på s. 25: En snabb strukturomvandling av näringslivet är en avgörande förutsättning för en fortsatt hög framstegstakt och reformpolitik. För att kunna upprätthålla full sysselsättning under denna omvandlingsprocess är det nödvändigt att samhället genom aktiva ingripanden gör det möjligt för den enskilda människan att utnyttja de nya arbetstillfällen som uppkommer. Den satsning på rörlighetsfrämjande åtgärder som kännetecknat arbetsmarknadspolitiken torde i själva verket vara en av de viktigaste förutsättningarna för att vi kunnat kombinera en i jämförelse med andra länder snabb produktivitetsutveckling med låg arbetslöshet. Mot bakgrund av att även fortsättningsvis arbetslösheten kommer att vara omfattande finner vi ingen anledning att särskilt stimulera strukturomvandlingen. Det är angeläget att värna om sysselsättningar även i de svagare företagen. För att öka anställningstryggheten är det angeläget att företagarna också bereds möjlighet till en förbättrad utbildning. Inte minst för de små och medelstora företagen skulle detta vara av stort värde. Den rådande arbetsmarknadssituationen är synnerligen besvärlig. Sammanfattningsvis kan sägas att det är de grupper som söker sig ut på arbetsmarknaden som har det speciellt bekymmersamt. Det gäller främst ungdomar och kvinnor. Vidare medför det minskade bostadsbyggandet betydande arbetslöshet för byggnadsarbetarna. Vissa tjänstemannakategorier är en växande grupp med särskilda problem på arbetsmarknaden. Ett mer kontinuerligt problem är att skapa sysselsättning åt den svårplacerade äldre arbetskraften och handikappade. I tidigare konjunkturnedgångar har arbetslöshetens regionala snedfördelning ytterligare förstärkts. I den senaste konjunkturnedgången har arbetslöshetsbilden spritt sig vidare i näringslivet . Även i koncentrationsområdena har en betydande arbetslöshet förekommit, vilket är en av orsakerna till den minskade koncentrationen till dessa områden . initiativ och gjorda prioriteringar Regeringen har naturligtvis inte varit passiv inför den rådande situationen. Främst har de föreslagna och vidtagna åtgärderna inriktats på selektiva åtgärder inom arbetsmarknadspolitikens område. Vi anser att detta varit nödvändigt men konstaterar att det hade behövts mindre av denna typ av åtgärder om man varit beredd att genom speciella stimulerande insatser på näringspolitikens område skapa fler arbetstillfällen. För att underlätta kvinnornas och de ungas inträde på arbetsmarknaden beslöt om den s. k. 5-kronan, vilken innebär att samhället betalar en del av lönen. Vidare beslöt om vissa åtgärder för att skapa praktikarbeten för ungdomar. Inom har utarbetats en särskild promemoria Ungdom och arbete (Ds In 1972:21) i vilken ett program för att komma till rätta med ungdomsarbetslösheten föreslås. Denna promemoria är föremål för remissbehandling. har en arbetsgrupp tillkallats med uppgift att lägga fram förslag om jämlikhet mellan kvinnor och män. Denna arbetsgrupp kommer att koncentrera sitt arbete på kvinnornas arbetsmarknadsproblem. Tjänstemännens situation har främst angripits genom en utökad verksamhet med beredskapsarbeten, och denna inriktning föreslås fortsätta. Vidare föreslås förändringar i arbetsförmedlingsverksamheten och väsentliga resursförstärkningar på denna sida. Vi vill starkt understryka behovet av ett bredare utbud av beredskapsarbeten. Verksamheten för den svårplacerade arbetskraften föreslås fortsätta i stort sett med samma omfattning som . Med tillfredsställelse kan noteras den kraftiga satsningen på halvskyddad sysselsättning. Antalet personer i halvskyddad verksamhet beräknas öka från ca 2 000 till drygt 10 000. Detta måste vara en riktig satsning. De prioriteringar som görs i inrikeshuvudtiteln präglas i hög grad av den ökade satsningen på förmedlingsverksamhet. Totalt beräknas ytterligare 210 tjänster för detta. När det gäller arbetsmarknadsutbildningen föreslås vissa höjningar av ersättningsbeloppen. Sålunda höjs grundbidraget med . och traktamentet som normalersättning med . Inom delprogrammet yrkesmässig och geografisk rörlighet föreslås vidare en uppräkning av vissa bidrag för underlättande av den geografiska rörligheten. Däremot avvisas AMS:s förslag om ett bidrag om . per elev och närvarotimme för företagsutbildning. Principiella synpunkter och förslag Genom arbetsmarknadspolitiken har samhället medel att styra omställningarna på arbetsmarknaden så att den enskilde inte drabbas. Det gäller åtgärder för att underlätta den enskildes inträde på arbetsmarknaden, åtgärder för att hjälpa den enskilde att klara de förändringar som strukturomvandlingen för med sig och det gäller åtgärder för att den enskilde inte skall drabbas av den regionala obalansen. En god arbetsmarknadspolitisk beredskap är en förutsättning för att kunna garantera den enskilda människans trygghet. Det är viktigt att de åtgärder som sätts in har som bakomliggande orsak en vilja att forma arbetsmarknaden efter människornas krav. Åtgärder som ökar tryggheten i anställningen och som underlättar möjligheten att bo kvar i hemtrakten bör därför prioriteras. Arbetsmarknadsutbildningen har en betyande omfattning. Nästa budgetår beräknas ca 130 000 människor genomgå sådan utbildning. Denna betydande utbildningsverksamhet motiveras med de krav som kommer att ställas på yrkesutbildad arbetskraft i den väntade konjunkturuppgången. Arbetsmarknadsutbildningen bedrivs i olika former. Samordningen av de olika insatserna bör kunna förbättras för att därigenom öka effektiviteten i utbildningsorganisationen. Arbetsmarknadsutbildningen är ofta missförstådd och ibland föremål för överdriven kritik. Exempel på visst missbruk förekommer. Vi vill emellertid understryka att arbetsmarknadsutbildningen av de undersökningar som gjorts framstår som den mest effektiva formen för att hjälpa människor som blivit arbetslösa. Inte minst viktig är den när det gäller att underlätta nya gruppers inträde på arbetsmarknaden. I statsverkspropositionen redovisas resultaten av den undersökning som gjorts beträffande effekterna av arbetsmarknadsutbildningen i . Det framgår bl. a. att av dem som genomgick utbildning fortfarande finns kvar inom länet och att de flesta var sysselsatta i yrken med anslutning till den utbildning som genomgåtts. Den ökade omfattningen av arbetsmarknadsutbildningen kan något ha förändrat dessa resultat, men i stort sett torde de fortfarande gälla. Enligt vår mening måste detta tas som intäkt för att arbetsmarknadsutbildningen målmedvetet måste användas som en offensiv insats i det regionalpolitiska arbetet. Arbetsmarknadspolitiken i allmänhet och spe 1* 1973. ciellt utbildningsverksamheten måste ses som en integrerad del av regionalpolitiken. av arbetsmarknadsutbildningen bör genom vidgade direktiv ges i uppdrag att utreda denna fråga. Arbetsmarknadsutbildningen måste i största möjliga utsträckning inriktas så, att människorna kan få jobb i hemorten eller på acceptabelt pendlingsavstånd. Det är angeläget att den samordnas med de strävanden samhället har, nämligen att lokalisera nyetablerade arbetstillfällen till sysselsättningssvaga områden. Västerbottensundersökningen visar att arbetsmarknadsutbildning kan utgöra ett alternativ till flyttning. Den i finansplanen uttalade prioriteringen av de flyttningsfrämjande insatserna framstår därför i en motsatsställning till den i inrikeshuvudtiteln gjorda prioriteringen av arbetsmarknadsutbildning. I vissa fall kan man inte undgå att människor måste flytta för att få arbete. För den enskilde framstår det inte ens alltid som ett tvång att flytta. Det blir då en angelägen samhällsuppgift att minska de ekonomiska konsekvenserna av flyttning för den enskilde. Start bidraget, som varit oförändrat , finns det därför skäl att höja enligt departementschefens förslag i årets statsverksproposition. I sammanhanget bör emellertid framhållas att flyttningsbidragen inte får bidra till att stimulera skapande av nya arbetsplatser i de överkoncentrerade områdena. Den konstruktion som bidraget nu har gör att samhället direkt går in och subventionerar företagen i deras rekrytering av arbetskraft till storstadsområdena. Strävan bör vara att företagen själva får vara med och betala kostnaderna för flyttning av arbetskraft till de överhettade regionerna. För att en sådan konstruktion skall bli acceptabel för den enskilde förutsätts att arbetsmarknadsmyndigheterna på samma sätt som betalar ut bidragen. Den enskilde arbetstagaren skall givetvis alltid hållas skadeslös. Den tillsatta utredningen om regionalpolitiska styrmedel bör ges i uppdrag att utreda denna fråga. Departementschefens avvisande av anslaget till företagsutbildning finner vi vara olycklig. En sådan verksamhet skulle med fördel kunna ske försöksvis på det sätt AMS föreslagit. Verksamhet av denna typ har ansetts värdefull och nödvändig i nuvarande arbetsmarknadsläge. För försöksverksamhet med företagsutbildning bör således anvisas 5 milj. kr. Det bör noteras att ett sådant stöd inte kan ses som en budgetmässig belastning. Utbildning inom företagen är ett värdefullt komplement och till viss del ett alternativ till den av statsmakterna anordnade arbetsmarknadsutbildningen. Under hänvisning till ovanstående hemställs att hos Kungl. 1. begär att statsbidrag försöksvis utgår för företagsutbildning på sätt föreslagit, 2. begär att kommittén för översyn av arbetsmarknadsutbildningen genom vidgade direktiv ges i uppdrag att studera hur arbetsmarknadsutbildningen såsom ett positivt medel kan användas i regionalpolitiken, 3. begär att utredningen om regionalpolitiska styrmedel genom preciserade direktiv ges i uppdrag att utreda hur flyttningsbidragens koncentrationsfrämjande effekt skall kunna elimineras. . () i Skegrie () i Luttra () i Glömminge