mot · FW02587 · 1973-01-26 00:00:00 — av herrar Schött och i om sparstimulerande åtgärder. Kapitalskatteberedningen redovisar 1969 framlagda betänkande utvecklingen av de enskilda medborgarnas förmögenhetssituation . Den snabba inkomstutvecklingen har inte haft någon motsvarighet på förmögenhetssidan. Den av socialdemokraterna dikterade ekonomiska politiken har ensidigt gynnat kollektivt sparande och ägande på bekostnad av det enskilda ägandet. Hushållssparandets andel av den totala kapitalbildningen har successivt sjunkit . Några försök att vända denna utveckling har inte gjorts. Alla förslag till sparstimulerande åtgärder har avvisats. Majoriteten av folket saknar alltjämt den personliga frihet som grundas på enskilt förmögenhetsägande. De flestas ekonomiska marginaler är smala. Det behövs inte mycket oförvållad arbetslöshet, en tids sjukdom, skada på grund av annans brottslighet för att människan skall bli totalt beroende av samhällets skyddsåtgärder. Det är angeläget att det kollektiva trygghetssystemet vidmakthålles och i vissa avseenden förstärks, men det får inte inkräkta på den enskilda människans integritet. Den enskilda människans växande beroende av stat och kommun är inte hälsosamt för vare sig den enskilde eller demokratin. Om fler människor än nu deltager i sparandet okar den totala kapitalbildningen i samhället, vilket medför minskat tryck i ekonomin och ger ökat utrymme för såväl offentliga investeringar som industriinvesteringar. Vi är medvetna om att det kollektiva sparandet inte kan ersättas med ett frivilligt. Men ger det offentliga sparandet främst den snabba uppbyggnaden av AP-fonderna de politiska instanserna en, enligt vår mening, alltför långt gående kontroll över kreditgivningen. Med en ökad privat kapitalbildning skulle marknadskrafterna få större inflytande på kapitalmarknaden genom att näringslivet i högre grad skulle vara hänvisat till allmänheten för att skaffa riskvilligt kapital. Statens möjligheter att ingripa och reglera skulle förvisso ändå vara tillräckliga. Finans- och kreditpolitiken är i ett samhälle med en stor offentlig sektor högst verkningsfulla instrument om de utnyttjas på ett riktigt sätt. Banksparandet är för de flesta människor den naturligaste och lättast tillgängliga sparformen. Den lämpar sig för målsparande som det ger en lätt åtkomlig likviditetsreserv för oförutsedda utgifter. För att stimulera till ökat banksparande föreslår vi att sådant sparande, i den mån det överstiger ett grundsparande på av inkomsten, skall vid taxeringen berättiga till ett avdrag från inkomsten av det sparade beloppet intill ett högsta sparbelopp av . Detta innebär ett avdrag på högst . och för de flesta inkomsttagare som uppfyller dessa villkor en skattelättnad med . Sparandet skall vara ett styrkt nysparande på bank, och sparformen skall stå öppen för alla som saknar skattepliktig förmögenhet. Sparmedlen skall vara bundna . Vid tidigare uttag återförs medlen till beskattning. Vid konjunkturnedgång bör regeringen dock kunna medge tidigare uttag från dessa konton på samma sätt som man frisläpper investeringsfonder. Det bör också finnas möjlighet att få disponera sparmedlen tidigare, om spararen fått starkt försämrad inkomst och råkat i ekonomiskt trångmål. Denna sparform kan alltså även tillgodose konjunkturpolitiska och socialpolitiska syften. För förvärv av egethem eller bostadsrättslägenhet bör sparmedel enligt ovan får disponeras även tidigare än . Sparandet till egen bostad är för många människor ett så naturligt sparmål och egnahemsboendet en socialt så värdefull boendeform, att bostadssparande bör stimuleras även med andra medel. Så bör t. ex. reglerna för fastställande av belåningsvärde för egnahemslån anpassas till nutida faktiska byggnadskostnader, så att det verkligen blir möjligt att som det ursprungligen var tänkt bygga egethem med en kontantinsats av av den faktiska byggnadskostnaden. Den större frågan om vidgat bostadsrättsbyggande har behandlats i vår bostadspolitiska motion. Även för utbildningsändamål bör sparmedel på särskilt bankkonto enligt ovan få disponeras tidigare än . kommer det att bli önskvärt eller nödvändigt för allt fler människor att kanske under livet komplettera sin utbildning. Samhällets studiesociala system kan sannolikt aldrig utbyggas därhän att det blir möjligt för den som har försörjningsplikter att ägna sig åt studier och avstå från förvärvsarbete. gare är att det underlättas för den enskilde att själv sätta undan medel för vidareutbildning. Amortering av bostadslån eller studieskuld bör jämställas med nysparande och ge rätt till avdrag vid taxeringen med samma belopp och enligt samma villkor som ovan föreslagits för nysparande på bank. De flesta egenföretagare upplever att det egna kapitalet i företaget successivt späds ut när företaget utvecklas, kapitalbehovet växer och företagaren, i brist på eget kapital, måste finansiera expansionen väsentligen med lån. Oron för att förlora inflytandet över det egna företaget torde avhålla mer än en företagare från utvidgningar som annars skulle vara motiverade. långtidsutredning påpekar denna risk: Då en sådan sänkning av företagens soliditet kan tänkas oförmånligt påverka deras investeringsvilja aktualiseras vilka möjligheter till ökade tillskott av riskvilligt kapital som kan stå öppna för företagen. Som en motsvarighet till aktiebolagens investeringsfonder bör för egenföretagaren öppnas möjlighet till skattefri avsättning till självfinansieringsfond. Som vi tidigare framhållit bör dessutom möjligheterna till återlån av ATP-avgifter ökas genom att lånerätt får ackumuleras för företag vilkas årliga avgifter är för små för att konstituera någon nämnvärd återlånerätt under ett enda år. Höjt extraavdrag vid kapitalbeskattning Det extra avdraget vid kapitalbeskattning har varit oförändrat . för ensamstående och . för äkta makar. Avdraget möjliggjorde 1961 en skattefri avkastning av kapital om ca 8 500 resp. . Enligt utgör de skattefria kapitalbeloppen nu endast ca 4 000 resp. . har priserna stigit med . Redan penningvärdets fall motiverar därför en uppräkning av avdragens storlek. Det bör i sammanhanget påpekas att det extra avdraget för villaägare höjts . Vi föreslår att det extra avdraget vid kapitalbeskattning höjs till . för ensamstående och . för äkta makar. Egenföretagares rätt till kapitalavdrag Någon principiell skillnad föreligger inte mellan den avkastning som erhålles av på bank insatta medel eller aktieinnehav och den avkastning som erhålles av rörelse inklusive jordbruk vari någon investerat sitt sparkapital. En del av rörelsens avkastning kan hänföras till den personliga arbetsinsatsen, medan en annan del härrör från det insatta kapitalet. Vi föreslår därför att den som investerat sitt sparkapital i jordbruk, annan fastighet eller rörelse skall medges samma rätt till särskilt avdrag vid beskattningen som om kapitalet varit placerat i bank eller aktier. Styrkt nysparande i aktier som alltså inte motsvaras av uttag från bankräkning eller dylikt bör berättiga till avdrag vid taxeringen med samma belopp och i övrigt enligt samma regler som ovan föreslås för nysparande i bank. För att sparandet i form av delägarskap i företag skall kunna bli väsentligt mer utbrett än nu krävs dels att denna sparform kan utnyttjas även av dem som endast kan satsa små belopp i sänder, dels att sparandet inte upplevs som förenat med alltför stor risk för kapitalförlust. Därför bör vid sidan av den vanliga aktien skapas nya former av delägarbevis som är lättare åtkomliga och som, särskilt till en början, kan upplevas som en tryggare placering. En lämplig form för sådant delägarbevis är den konvertibla obligationen, dvs. en obligation som omvandlas till aktie. Vi föreslår att börsnoterade företag ges möjlighet att emittera sådana konvertibla obligationslån, som är avsedda att i sin helhet på vissa föreskrivna villkor och i förening med nedan angiven skatteförmån tecknas av en stiftelse med de anställda som delägare. För att finansiera stiftelsens obligationsteckning satsar delägarna av obligationernas värde. Stiftelsen får sedan rätt att ur AP-fonden, med obligationerna som säkerhet, låna resterande . Lånet amorteras under förslagsvis genom inbetalningar av de anställda. För dessa amorteringar, intill ett belopp motsvarande vad som ovan föreslagits för nysparande i bank, medges avdragsrätt vid taxeringen. , förslagsvis , har andelsägarna i stiftelsen rätt att, enligt de principer som gäller för konvertibla obligationslån, konvertera andelarna till vanliga aktier i företaget. Den kurs till vilken konverteringen skall ske fastställs redan då obligationerna emitteras. Andelsägaren har då fördelen att kunna tillgodogöra sig en kursvinst, om aktiekursen vid konverteringstillfället överstiger den fastställda inlösningskursen. Om den vid konverteringstillfället aktuella aktiekursen däremot ligger under den fastställda inlösningskursen, kan andelsägaren tills vidare avstå från konvertering. Den sparare som eventuellt skulle skrämmas bort av förlustrisken vid placering i vanliga aktier har alltså här fördelen att kunna tillgodogöra sig en väsentlig del av aktiesparandets fördelar men med mindre risk. Som villkor för rätt till skattefritt avdrag för amorteringar skall gälla att andelsägaren icke tidigare äger skattepliktig förmögenhet. Under åberopande av vad ovan anförts hemställs1 att hos Kungl. Maj:t hemställer att Kungl. Maj:t förelägger förslag om sparstimulerande åtgärder i enlighe med vad i motionen sagts om banksparande, bostadssparande, utbildningssparande, amorteringssparande, företagssparande, egenföretagares rätt till kapitalavdrag och höjt extraavdrag vid kapitalbeskattning. () () 1 (Se även motion 1973: 829.)