mot · FW021667 · 1973-03-27 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj ås proposition 1973:15 angående godkännande av vissa internationella överenskommelser på den intellektuella äganderättens område, m. m. a. landsmåls- och folkminnesarkiven ägnat ett djupgående intresse åt inspelning av folkmål och insamling av fakta om befolkningens sätt att leva och uttrycka sig i vardagslivet och nutid. Dessa inspelningar och uppteckningar har kunnat ske därför att ansvariga uttryckligen kunnat försäkra att det insamlade materialet icke skulle utlämnas till allmänheten utan insamlarnas uttryckliga kontroll och uppgiftslämnarnas samtycke. Det insamlade materialet skall nyttjas av forskare, och vetenskapliga prov och nyttjande av det insamlade folkliga materialet skall ske under ansvarsfull kontroll och hänsyn. Detta har varit och är en förutsättning för att detta värdefulla arbete på folkmåls- och folkminnesområdet skall kunna äga rum. Utan remissbehandling och hänsyn till detta sakförhållande har i förslaget till ändringar i upphovsrättslagen prop. 1973:15 införts 24 a §. Förslaget har inte varit föremål för granskning i lagrådet. Det visar sig att vid jämförelser med gällande rätt ett antal såväl för upphovsmän som för myndigheter negativa konsekvenser inträder med den föreslagna regeln i 24 a §. Dessa konsekvenser har ej berörts i motiven till stadgandet. För upphovsmän och utövande konstnärer är deras rätt att bestämma över offentligt framförande av verk, liksom deras rätt att bestämma över verkens mångfaldigande, av grundläggande ekonomisk betydelse. Vid avvägningen av upphovsmäns och utövande konstnärers rätt i förhållande till den grundlagsenliga rätten att ta del av allmän handlingmåste beaktas, att upphovsmännens och de utövande konstnärernas intressen inte inskränks utöver vad som kan erfordras för att tillgodose de informationssyften som utgör grunden för tryckfrihetsförordningens regler om allmänna handlingars offentlighet. Mot denna bakgrund kan den tolkning av begreppet allmän handling som motiven till 24 a § ger uttryck åt inte accepteras i vad gäller inspelningar på fonogram. Av motiveringen framgår att med allmän handling i 24 a § skulle avses inspelningar av t. ex. musikaliska eller dramatiska verk samt att de sätt på vilka en inspelning av sådana allmänna handlingar kan tillhandahållas enligt 2 kap. TF torde vara uppspelning på stället samt framställning och utlämnande av kopia. Allmänna bibliotek och arkiv är myndigheter som i allt större omfattning hos sig förvarar fonogram. Deras samlingar av fonogram berörs av det föreslagna stadgandet. Som exempel kan nämnas bibliote kens grammofonavdelningar med musik för bl. a. uppspelning för allmänheten. Sådan uppspelning får enligt det föreslagna stadgandet ske utan hinder av upphovsrätt, trots att uppspelningar upphovsrättsligt är att anse som offentligt framförande även när de endast sker för enstaka person. Det kan förutses en kommande utveckling av trådförmedlad uppspelning från bibliotek till enskilda personer på annan plats än i bibliotekens lokaler, t. ex. i hemmen. Med allt mindre kostsam teknik för kopiering kan förutses att sådana fonogramkopior inom överskådlig tid kommer att begäras hos biblioteken av personer som vill ta del av där förvarat fonogrammaterial. Fritt offentligt framförande av verk genom fonogram och fri kopiering för enskilda av fonogram i den omfattning som antytts strider uppenbarligen mot upphovsrättslagstiftningens syften. 1 själva verket synes den uppfattning som motiveringen till 24 a § ger uttryck åt om fonogram såsom allmän handling bygga på ett missförstånd om innebörden av gällande rätt. Ett antal regeringsrättsavgöranden (Rå 1965 nr 25, 1969 nr 11 och 1971 nr 15) kan anses ge vid handen, att i sådant fall då ett informationsinnehåll upptagits i tekniska former, som ursprungligen ej avsetts i TF, upptagningsmediet (magnetband, diktafonrulle m. skall betraktas som allmän handling. Det är emellertid ett stort steg från denna ståndpunkt till att anse fonogram utgöra allmänna handlingar oberoende av deras innehåll. Det steget bör inte tas utan noggrant övervägande av dess konsekvenser och med tryggande av upphovsmäns och andra berörda parters rätt. En med TF:s anda förenlig gränsdragning mellan skilda typer av fonogram synes vara att endast sådana fonogram skall betraktas som allmänna handlingar vilkas innehåll låter sig omsätta i skrift. En sådan begränsning är nödvändig redan med hänsyn till vad 1 kap. 8 § TF innehåller om sättet för utlämnande av allmänna handlingar (läsning eller avskrivning på stället erhålla avskrift av handlingen). ges ingen ledning för hur en myndighet skall förfara för att betjäna allmänheten med endast fonograminspelat material. Det faller heller icke inom ramen för prop. 1973:15 att ge anvisningar om sätt att tillhandagå allmänheten med material från fonogram i den mån dessa sätt icke kommit till uttryck i TF. Det ter sig också helt bakvänt att vid motivuttalanden i den föreliggande propositionen till upphovsrättslagstiftningen göra uttalanden om tolkning av TF, vilka saknar stöd i såväl denna som i övrigt rättskällmaterial. , som i sitt betänkande SOU 1966:60 behandlade hithörande frågor, uttalade sig om fonogram som allmän handling endast i vad avsåg hos myndigheten samlat informationsmaterial och torde därmed ha avsett just material vilket upptagits på fonogram såsom blott en till skrift alternativ form för registrering av materialet. föreslog likväl även regler för hur fonogram skulle hållas tillgängliga för allmänheten. I avsaknad av sådana regler är det för myndigheterna omöjligt att inrätta sig efter en sådan tolkning av begreppet allmänna handlingar som den åt vilken förevarande proposition synes ge uttryck. För vissa myndigheter är det av största praktiska vikt att fonogram inte som sådana utan endast med hänsyn till vad de innehåller kan anses vara allmänna handlingar. Bland berörda myndigheter återfinns Dialektoch ortnamnsarkiven samt Svenskt visarkiv för vilka av 24 a § skulle följa en skyldighet att, med den tolkning som i propositionen givits allmänna handlingar, tillhandahålla arkivens fonografiska samlingar för uppspelning och i fonografiska kopior. Situationen berörs uttryckligen i propositionen. Arkiven har byggt upp en betydande del av sin inspelningsverksamhet på löften till de traditionsbärare som försett arkiven med deras samlingar om att fonogrammen endast skall vara tillgängliga för forsknings- och studieändamål och detta efter arkivens prövning i varje enskilt fall. Om möjlighet skulle saknas att sålunda begränsa allmänhetens tillgång till inspelningarna skulle detta innebära löftesbrott från arkivens sida beträffande gjorda inspelningar (enl. prop. skall dess regler ha tillbakaverkande kraft). Vidare skulle framtida inspelningsverksamhet komma att allvarligt hämmas av att arkiven inte kunde garantera upprätthållandet av ett förbud mot spridning (uppspelning, exemplar till enskilda) utanför ramen för forsknings- och studieändamål och vad som bestämts i varje enskilt fall beträffande inspelning. Vad som anförts gäller en möjlighet för dialekt-och ortnamnsarkiven samt Svenskt visarkiv att praktiskt kunna utföra sitt betydelsefulla forsknings- och kulturarbete och detta under de former som arbetets art förutsätter. De kritiska synpunkter som framfördes i motionen 1960:622 i andra kammaren och i samband med diskussion om 1960 års upphovsrättslag m.m. gäller även men har icke berörts i denna motion. På vederbörande utskott torde få ankomma att utarbeta erforderlig lagtext. Med hänvisning till vad som anförts hemställes att vid behandling av Kungl. Maj:ts proposition 1973:15 måtte besluta den ändringen i den föreslagna lagen att 24 a § ändras därhän att det i stadgandet omtalade tillhandahållandet utan hinder av upphovsrätt endast får ske på sätt nu anges i 2 kap. 8 § TF. () ()