ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FW021544 · 1973-01-26 00:00:00 — av m. fl. om höjt anslag till Anpassningsåtgärder för invandrare. Drygt 400 000 utländska medborgare torde f. n. vara bosatta i . Härtill kommer att över 200 000 personer av utländsk härkomst erhållit svenskt medborgarskap. Den som flyttar in i stöter på en rad anpassningsproblem. Orsakerna är flera. Invandrarna talar ett annat språk, kommer från andra samhälls- och levnadsförhållanden och har ibland en annan religion. Dessa faktorer har fått allt större betydelse efter hand som invandringen ökat och omfattat personer från mer avlägsna länder. Kulturella avvikelser ser vi inte som något negativt, som vi skall motarbeta, utan i stället som ett positivt och berikande inslag i samhället. Från både svenskarnas och invandrarnas synpunkt är det önskvärt att utlänningar, som bosätter sig i , har goda möjligheter att utöva sin religion och bevara sitt kulturarv. har möjligheter att på olika sätt, bl. a. genom direkta bidrag, lämna stöd till invandrarnas organisationer och invandrarkyrkorna (ordet invandrarkyrka är egentligen felaktigt då t. ex. den romersk-katolska kyrkan varit etablerad i . För att undvika missförstånd, använder vi dock här ordet invandrarkyrka). För nästa budgetår har verket härför begärt att med . förhöjt anslag om . Departementschefen har endast föreslagit en uppräkning med . Många invandrargrupper har bildat olika typer av organisationer och föreningar. I de allra flesta fall har detta i avsevärd grad bidragit till att skapa ett varaktigt och välanpassat boende i ett främmande land som det ofta innebär en större möjlighet att på olika sätt och i skilda sammanhang bevara en nationell särart. Många av invandrarnas organisationer lever under hårt ekonomiskt tryck. Härtill kommer att kommunala bestämmelser om stöd åt föreningslivet kan vara så utformade att invandrarorganisationerna får svårt att passa in i mönstret. Ett betydande antal invandrare tillhör andra kyrkor än den evangelisk-luterska, t. ex. den romersk-katolska kyrkan, den , mosaiska församlingar, islam eller buddismen. Självklart önskar många av dessa invandrare ta del i sin kyrkas verksamhet i sitt nya hem Minoriteten skall också ha lika rätt till kyrklig service: vigslar, dop, begravningar osv. Härtill kommer att prästerna ofta är tolkar, kuratorer och på andra sätt hjälper invandrarna att anpassa sig i det svenska samhället. I en pressad situation kan också personlig själavård vara till stor hjälp. Invandrarkyrkorna lever i regel under ytterst knappa ekonomiska omständigheter och med tanke på den betydande insats de gör för många invandrare och med utgångspunkt från krav på någorlunda lika behandling av alla kyrkor är det berättigat att stödja invandrarkyrkorna. Med hänvisning till det anförda hemställes att för Anpassningsåtgärder för invandrare måtte an slå ett i förhållande till Kungl. Maj:ts förslag med . förhöjt reservationsanslag av , varav . att användas till Bidrag till organisationer m. fl. () . () () () ()
mot · FW021547 · 1973-01-26 00:00:00 — av i m. fl. om lagstadgad rätt för arbetstagare till ledighet för studier. Det blir alltmer nödvändigt för de vuxna att få möjligheter till utbildning. Utbildningsbehoven är ofta direkt förenade med de krav som ställs på de vuxna i olika situationer och sträcker sig numera över hela livstiden. Uppfattningen att utbildningsbehoven kan tillgodoses enbart genom utbildning i ungdomsåren har allmänt övergivits. Den olika utbildningsbakgrund som individerna kan ha blir också ofta av stor fördelningspolitisk betydelse. har statsmakterna också vidtagit åtgärder som avsevärt ökat möjligheterna till vuxenutbildning. pågår ett omfattande utredningsarbete beträffande vuxenutbildningen. En grundläggande förutsättning för arbetstagarnas möjligheter att delta i vuxenutbildning av olika slag är emellertid att de anställda får rätt till ledighet för utbildning och att en verkningsfull informationsverksamhet och uppsökande verksamhet rörande vuxenutbildning kan organiseras på arbetsplatserna. Förhandlingar har förts mellan LO, TCO och SAF rörande dessa frågor i syfte att åstadkomma en avtalsreglering. hade ett gemensamt utredningsarbete bedrivits mellan partema . De nämnda förhandlingarna strandade . Frågan om arbetstagarnas rätt till ledighet för studier är av central betydelse. Därför bör de grundläggande förutsättningarna för arbetstagarnas ledighet för studier samt möjlighet till informationsverksamhet och uppsökande verksamhet på arbetsplatserna skyndsamt regleras genom lagstiftning. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställer vi att hos Kungl. Maj:t begär åtgärder för att i lag garantera arbetstagarnas rätt till ledighet för studier.
mot · FW021548 · 1973-01-26 00:00:00 — av m. fl. om höjning av anslaget till vägbyggnader på skogar i enskild ägo. Transportkostnaderna utgör för skogsbruket en stor andel av dess totala kostnader. Motoriseringen av skogsbrukets transporter har fått en ökad omfattning. Orsakerna härtill är många, främst ekonomiska. För hela skogsbruket är det fråga om att till så låg kostnad som möjligt klara av skogsbrukets transporter från stubbe till industri. Skogsbilvägama spelar härvidlag en betydelsefull roll, oavsett på vilket sätt fjärrtransporter av virke till industri sker. Att notera är också det faktum att kostnaderna för persontransporterna har ökat kraftigt och utgör ungefär lika stor andel som virkestransportkostnaden. Dessa faktorer sammantagna gör att vissa skogsmarksarealer med värdefull skog kommer att utgöra ekonomiska impediment, därest vägfrågan till området inte kan lösas. Den statsunderstödda verksamheten med skogsvägsbyggnad har omfattat 15 milj. kr. /71, men för att klara den stora efterfrågan av vägpengar för detta ändamål har dessutom vissa anslag utgått från norrländska skogsproduktionsanslaget samt vissa beredskapsmedel, och den färdigställda väglängden under budgetåret beräknas skogsvägar. Om man gör en jämföelse med /70 har verksamheten minskats beroende på de kostnadsökningar som skett. Även beredskapsarbetena för denna typ av vägbyggnad har kraftigt minskat. Behovet av väginvesteringar för skogsbrukets behov är fortfarande stort. Enligt den pågående vägnätplaneringen ligger 5,4 miljoner ha, eller av skogsmarksarealen, utanför befintliga vägars verkningsområden. Detta förhållande är särskilt påtagligt i de stora skogsområdena i västra och norra , men även stora delar av skogsarealerna i södra och betjänas av vägar av så låg standard att rationella virkestransporter ej kan utföras. Detta visar att förutom nybyggnad av vägnätet behövs också en betydande satsning på upprustning av redan befintliga men undermåliga vägsträckor. I sammanhanget bör även betonas den stora betydelse som skogshuvudvägama har från fritidssynpunkt, då dessa öppnar stora rekreationsområden som eljest skulle legat oåtkomliga för detta ändamål. Byggandet av skogsbilvägar har i rådande konjunkturläge stor bety delse från sysselsättningssynpunkt, då arbetstillfällen skapas inom de områden där konjunkturavmattningen slår hårdats, och nya arbetstillfällen skapas också genom de avverkningar och den förädlingsprocess av virke som kommer i gång i tidigare orörda skogsmarker och vid industrier. Med stöd av det ovan anförda hemställes att måtte besluta att, förutom i statsverkspropositionen anvisade 15 milj. kr. till vägbyggnader i skogar i enskild ägo, ytterligare 5 milj. kr. anvisas ur anslaget för allmänna beredskapsarbeten. () ()
mot · FW02155 · 1973-01-01 00:00:00 — av m. fl. om ersättning enligt lagen om allmän försäkring för kostnad för glasögon. Glasögon är en oundgänglig detalj i den personliga utrustningen för massor av människor i vårt land. Det gäller framför allt de äldre, men därutöver också hundratusentals andra som på grund av nedsatt syn måste skaffa sig glasögon. En synskada är ofta ett besvärligt handikapp. Många föds med synfel, många skadar sina ögon i förvärvslivet. När det gäller synen gör sig åldersförändringar fort gällande, och i dagens läge är glasögon en allt vanligare företeelse bland vuxna människor. Utgångspunkten för en råd av de reformer som genomförts eller diskuteras är att den behövande inte ensam skall bära kostnaden för exempelvis vård och mediciner av olika slag. Därför genomfördes en reform för att för den enskilde få ned kostnaderna för receptutskriven medicin, och av samma skäl tog samhället över större delen av kostnaderna för läkararvoden och vård. Samma betraktelsesätt bör också gälla när det gäller individernas behov av glasögon. Att vara synskadad är ett handikapp som kan vara ganska dyrbart, och detsamma gäller rätt vanliga fel som närsynthet eller långsynthet och givetvis också vanliga åldersförändringar som drabbar de flesta. Många tvingas bära glasögon hela sitt liv. I många barnfamiljer kan glasögonbehovet bli en kännbar utgiftspost. Barn slår ofta sönder sina glasögon, och sådana skador ersätts inte av försäkringsbolagen. måste glasen ofta bytas, och detsamma gäller många vuxna. Det blir betydande kostnader. I många länder är det samhället som betalar kostnaderna för såväl inprovning som glas och bågar. Från jämlikhetssynpunkt måste steg i den riktningen betraktas som viktiga även i vårt land. Det kan inte vara riktigt att eftersatta grupper, låginkomsttagare osv. skall drabbas av höga kostnader, som de har svårt att bära, bara därför att de inte kan leva ett normalt liv utan de nämnda hjälpmedlen. pågår en utredning om olika hjälpmedelsfrågor. Den skall enligt uppgift också beröra de nämnda problemen genom att den fått i uppdrag att lägga fram förslag om bidrag till glasögon för personer som efter starroperation är i behov av s. k. starrglasögon. Man skall också pröva frågan om bidrag till glasögon för barn och ungdomar i skolåldern. Vi anser emellertid att detta är alltför begränsade direktiv. Utredningen bör förutsättningslöst pröva frågan om en utvidgning av här berörda reform till att gälla infogandet i sjukförsäkringssystemet av helt fria glasögon för alla behövande eller en viss maximering av bidraget för detta ändamål enligt regler som det skulle ankomma på utredningen att utarbeta förslag om. Med hänvisning till det anförda föreslås att hos regeringen hemställer om att den pågående utredningen om bidrag till s. k. starrglasögon m. m. erhåller kompletterande direktiv om att även förutsättningslöst pröva frågan om att glasögonkostnaden generellt infogas i sjukförsäkringssystemet eventuellt enligt regler om viss maximering av bidraget härför. (vpk) (vpk) PER (vpk) (vpk)
mot · FW021554 · 1973-01-23 00:00:00 — av herrar i och Schött om ersättning och inlösen vid byggnadsförbud på fastighet. Det är naturligt att kommun skall ha rätt att belägga fastighet med byggnadsförbud i samband med planering av och överväganden om områdets framtida användning. För den berörde fastighetsägaren innebär det emellertid ett allvarligt avbräck att få sin fastighet belagd med byggnadsförbud. Inte bara inskränks möjligheterna att genast använda fastigheten på visst sätt utan ovissheten gör också att det blir svårt att besluta om framtida användning av fastigheten. Detta gör också att fastigheten blir mycket svårsåld, åtminstone blir det en besvärlig fråga att bestämma ett för båda parter riktigt pris, när fastighetens framtida användningsmöjligheter inte är klarlagda.' Det är därför önskvärt att kommunerna inte i onödan låter fastigheter vara belagda med byggnadsförbud. Man kan tänka sig olika vägar att gå för att påverka kommunerna att skynda på med ärenden av detta slag. Ett sätt vore att föreskriva att de kommuner som belägger fastighet med byggnadsförbud mer än ett visst antal år skall ersätta fastighetsägaren med skäligt belopp, eventuellt anknutet till fastighetens taxeringsvärde. Ersättningen bör bli högre ju längre byggnadsförbudet gäller. På detta sätt skulle fastighetsägaren få viss kompensation för sina olägenheter som kommunerna skulle påverkas att skynda på med sin planering. I de fall då byggnadsförbudet gällt avsevärd tid t. ex. bör kommunen ha skyldighet att på begäran av fastighetsägaren inlösa fastigheten. Med stöd av vad som anförts hemställes att måtte besluta att hos Kungl. hemställa att Kungl. måtte tillsätta en utredning med uppgift att framlägga förslag innebärande rätt för fastighetsägaren att i vissa fall åtnjuta ersättning eller få fastigheten inlöst i de fall kommun belagt fastighet med byggnadsförbud. () ()
mot · FW021555 · 1973-01-01 00:00:00 — av i m. fl. om ersättning till näringsidkare vid s. k. trafiksanering. På många orter pågår eller förbereds försök med s. k. trafiksanering, vilken som regel innebär att vissa delar av ortens centrum i större eller mindre grad spärras av för biltrafik. Sådana försök kan vara av stort värde för att utröna förutsättningarna för att uppnå en fungerande stadsmiljö utan en del av de verkningar i form av buller m. m. som trafiken medför. Det ligger i sakens natur att åtgärderna riktas mot de ställen där trafiken är som starkast, dvs. där människorna är mest angelägna att åka bil. Som regel gäller detta de områden som är centrum för handel och köpenskap. Detta leder i många fall till att familjernas inköpsresor försvåras. Det leder också ofta till ett för många köpmän allvarligt bortfall av kunder. Även ett begränsat bortfall av kunder kan med de knappa marginaler som många företag arbetar med leda till att lönsamheten går förlorad och att förutsättningarna för fortsatt verksamhet därför bortfaller. Många butiksägare hotas av konkurs eller tvingas brådstörtat skaffa nya lokaler för sin verksamhet. Detta gäller även om försöken med s. k. trafiksanering endast pågår . Det kan vara motiverat att av miljöskäl göra dylika experiment eller förändringar. Det finns emellertid då starka skäl för att de som drabbas av dessa åtgärder som genomförs till nytta för samhället i stort skall hållas skadeslösa. Risken för s. k. trafiksanering kan inte inräknas i de normala risker som företagare naturligtvis själva måste stå för i sin verksamhet. Regler saknas f. n. för ersättning i sådana fall. Maj:t bör därför utreda lämpliga former för ersättning i de fall som här åsyftas. Med stöd av det anförda hemställes att måtte besluta att hos Kungl. Maj :t hemställa om utredning och förslag om ersättning åt de näringsidkare som till följd av s. k. trafiksanering drabbas av allvarlig ekonomisk skada. HANS () () () ()
mot · FW02156 · 1973-01-18 00:00:00 — av m. fl. om vidgad rätt till reseersättning vid förlossningsvård. Enligt direktiv från har förlossningsvården i landet centraliserats till de större sjukhusen. Åtgärden har givits medicinsk motivering och kan synas väl grundad. Vissa olägenheter har emellertid uppstått inom de glest befolkade delarna av landet. Många har fått mycket långt till förlossningsavdelningarna. Det har tvingat landstingen till åtgärder för att försöka lindra de mest svårartade verkningarna. I t. ex. har inrättat ett särskilt s. k. väntehem. Där kan blivande mödrar med stort avstånd till BB tas in före förlossningen. Även viss eftervård lämnas på hemmet. Därigenom uppnås en jämförelsevis hög nivå på den vård som behövs vid för tidig födsel eller andra komplikationer. ersättningsbestämmelser anger att ersättning för ambulans eller taxi erhålles endast då transport påbörjas sedan värkarna satt in, dvs. då födseln normalt är nära förestående. Det är självklart att en kvinna med till BB inte kan vänta så . För att förebygga en födsel under resan kan, i den del av där systemet införts, den havande kvinnan nu åka till väntehemmet . Hon får emellertid i sådant fall ersättning endast för färd med allmänna kommunikationer. En sådan resa på kanske är givetvis orimligt påfrestande för en kvinna i långt framskriden graviditet. Att, med tanke på bestämmelser för reseersättning, vänta på hemorten kan ofta betyda att det blir nödvändigt med det för allra dyraste resealternativet, nämligen ambulans. Inrättandet av s. k. väntehem är således paradoxalt nog ägnat att minska utgifter. Med hänvisning till det anförda hemställes att beslutar att hos Kungl. Maj:t begära sådan revidering av gällande bestämmelser för utgivande av reseersättning från den allmänna försäkringen att resa till och från s. k. väntehem bestrides även om den företas på annat sätt än med allmänna kommunikationsmedel.
mot · FW021560 · 1973-01-26 00:00:00 — av m. fl. om översyn av bostadsförmedlingarnas verksamhet. Den svenska bostadspolitiken har länge haft som ett huvudsyfte att bereda barnfamiljerna rymliga och goda bostäder. Denna riktlinje har varit väl motiverad, men politiken har i vissa avseenden i sin praktiska utformning därigenom kommit att onödigt hårt begränsa de ensamståendes möjligheter att välja bostad. Detta gäller såväl yngre som äldre ensamstående. Genom bostadsmarknadens utformning har särskilt vissa låginkomstgrupper liksom socialt missgynnade människor kommit att få speciella svårigheter. Förhållandet har uppmärksammats bl. a. av ungdomsbostadsutredningen, som har lagt fram förslag om såväl ökad produktion av bostäder, avsedda i första hand för ensamstående, som förslag om huvudmannaskap etc. för befintliga bostäder för ensamstående. har också kartlagt de kommunala bostadsförmedlingarnas roll när det gäller att tillgodose de ensamståendes behov av lägenhet, såväl i nyproduktionen som i successionslägenheter. Utredningen konstaterade bl. a. att skiftande förmedlingsprinciper förekom i de kommunala bostadsförmedlingarna. Således omnämndes att en ensamstående i endast kunde tilldelas ett rum och kök samt makar och blivande makar utan barn högst tre rum och kök. Större lägenheter förbehölls familjer om tre eller flera personer. Liknande regler konstaterades föreligga även på andra orter i landet. Marknadsbilden för bostäder har ändrats sedan ungdomsbostadsutredningen framlade sitt betänkande, och förändringar av förmedlingsprincipema har sannolikt skett. I första hand torde det dock vara de allra dyraste lägenheterna, t. ex. fyror och femmor, som erbjudits ensamstående, medan lägenhetstyper som för många är mer realistiska och attraktiva i stor utsträckning fortfarande inte gjorts tillgängliga för de ensamstående. 1 årets statsverksproposition föreslås att bostadstillägg fr. o. m. även skall kunna utgå till låginkomsttagare utan barn, alltså även ensamstående. För att denna reform skall bli effektiv krävs naturligtvis att de ensamstående verkligen ges möjligheter att efterfråga större bostäder med stöd av det nya bostadstillägget, utan att detta omöjliggörs av olikartade kommunala förmedlingsprinciper. Mot denna bakgrund är det angeläget att skyndsamt söker kartlägga dagens situation i fråga om kommunala tilldelningsprinciper, liksom de starkt skiftande turordningsprinciperna samt möjligheterna att vidga bostadsförmedlingarnas resurser för förmedling av såväl nyproduktion som successionslägenheter. En översyn av förmedlingsreglerna bör sålunda ske i syfte att söka undanröja onödiga hinder för de ensamstående och familjer utan barn att få goda bostäder. Man bör därvid pröva att genom rekommendationer från söka nå en större grad av samstämmighet mellan bostadsförmedlingarna i landets olika kommuner. Med stöd av ovanstående får vi hemställa att hos Kungl. hemställer om en översyn av bostadsförmedlingarnas turordning och förmedlingsprinciper i första hand i vad avser ensamstående och familjer utan barn i enlighet med vad som i motionen angivits. () ()
mot · FW021563 · 1973-01-26 00:00:00 — av m. fl. angående planeringen av samhällsmiljön. Samhällsplanering borde inte enbart vara en fråga om att göra riks-, region- och stadsplaner för en viss utbyggnad av aktiviteter. Det borde i högre grad än vad som är fallet vara en fråga om den mänskliga miljön i alla lägen och dimensioner - en strävan hos dem som planerar att få bästa möjliga betingelser på alla områden för de människor som avses vistas i respektive samhällen. Det finns en tendens på alla områden till allt större koncentrerade enheter. spårar man rent av en övertro på den s. k. rationaliseringen och ändå har denna inte enbart positiva verkningar. Kanske överväger ibland och i vissa lägen de negativa verkningarna. Koncentrationen till allt större samhällsbildningar för ofta med sig ökade och ökande problem stress i livs- och arbetsmiljön, ökad brottslighet, alkohol- och narkotikamissbruk, svårlösta trafik- och kommunikationsproblem etc. över huvud taget ökade påfrestningar på den enskilde individen och den mänskliga miljön. Den rapport om storstadsmiljön, som avlämnats av och tekn. lic. , och som ingår i förberedelsearbetet till om den mänskliga miljön, bekräftar att många samhällsproblem accelererar i takt med koncentrationsgraden i samhällsbildningen. Självfallet har koncentrationen även positiva sidor, speciellt om man räknar i materiella tekniska och ekonomiska termer, men det är, som utredarna framhåller, chockerande litet man har att gå efter i form av faktiska data när det gäller de psykosociala aspekterna på den mänskliga miljön. En planering, som tar hänsyn såväl till de positiva som negativa resultaten av en koncentration till stora samhällsbildningar är nödvändig och därvid bör den mänskliga miljöns alla nivåer och aspekter beaktas. En parlamentariskt sammansatt utredning med tillgång till experter och specialister på de områden där människan fungerar i samhället och där samhället påverkar människan borde bäst kunna samla och utvärdera de fakta på olika områden som redan finns och initiera till forskning och specialstudier på andra områden av den mänskliga livsmiljön, där man har brist på faktamaterial. Utredningen bör komma fram till en avvägning av de positiva och negativa verkningarna och för en slutlig och sammanfattande värdering åstadkomma något av en gemensam nämnare för de olika faktorer, som påverkar människans miljö och livsbetingelser i samhället. Man bör på detta sätt kunna markera ett gränsområde av varierande bredd där de positiva verkningarna reduceras av de negativa för att successivt överflyglas av dessa. Man borde på detta sätt kunna komma fram till hur den ideala samhällsbildningen skall se ut, hur stor den bör vara och vilka minimi- resp. maximigränser den under vissa förutsättningar kunde ha allt med målet att planera för ett i sann mening mänskligt samhälle. I anslutning till vad som ovan anförts hemställer vi att beslutar anhålla om att Kungl. Maj:t tillsätter en parlamentarisk utredning med uppgift att utreda och framlägga förslag till planering av den mänskliga samhällsmiljön i enlighet med motionens intentioner. () () () ()
mot · FW021566 · 1973-01-26 00:00:00 — om lokaliseringsprövning enligt byggnadslagen beträffande flygplats. I länsprogrammen har allmänt strukits under behovet av en övergripande trafikplanering och dennas samordning med annan länsplanering. Detta gäller även flygets område. Länsstyrelserna har fått i uppdrag att till genomföra en övergripande regional trafikplanering, avsedd att skapa underlag för beslut på olika nivåer och en samhällsekonomiskt riktig uppbyggnad av transportstrukturen, bl. a. genom en prioritering av de samhälleliga investeringarna. Inom den utbyggnadssektor som är direkt beroende av statligt stöd finns möjligheter till en överblick. Inom andra sektorer åter t. ex. i fråga om kommunala flygfält - är dessa samlade bedömningar i vissa fall svåra att uppnå. som kan åtgå för genomförandet av en regional trafikplanering och skapandet av möjligheter till sammanvägning av skilda intressen bör en provisorisk reglering ske. Den närmast till hands liggande metoden skulle därvid vara att Kungl. Maj ris möjligheter till förhandsbesked inom den fysiska riksplaneringens ram enligt 1 36 a § byggnadslagen kunde anses avse även flygplatser. Med hänsyn till konstruktionen av denna regel behövs inte vidare godkännande till ändring av kungörelsen om lokaliseringsprövning (1972:781). Redan antagna grunder för denna prövning garanterar därvid en samlad bedömning. Med hänvisning till det anförda hemställs att godkänner att lokaliseringsprövning enligt 136 a § byggnadslagen får avse även flygplats.
mot · FW02157 · 1973-01-18 00:00:00 — av m. fl. angående de sociala förmånerna vid deltidsarbete. Med hänvisning till vad som anförts i motion nr 164 hemställes att hos regeringen anhåller om översyn och förslag som jämställer deltidsarbete med heltidsarbete beträffande i motionen nr 164 angivna lagstadgade sociala förmåner. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)