mot · FW021995 · 1973-05-15 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:125 angående komplettering av riksstatsförslaget för /74, m. m. Den ekonomiska utvecklingen i har blivit långt svagare än vad den var . Den ekonomiska tillväxttakten utvecklades accelererande fram till och med 1960-talets första hälft. BNPs årliga volymförändring har för perioden 1965 beräknats till hela 7,. Därefter steg BNP 19651970 i genomsnitt . Motsvarande siffra för åren 19701972 var . Denna nedgång i tillväxttakten gäller även när man betraktar den mera långsiktiga utvecklingen. I avstämningen av långtidsutredning (LU) kalkyleras med en årlig BNP-förändring på . Flera faktorer har bidragit till denna minskade ekonomiska tillväxttakt. En avgörande orsak står att finna i de starka koncentrationsoch monopoliseringstendenser som slagit igenom i synnerhet senare hälft. Över hälften av företagssammanslagningarna och fusionerna har ägt rum . Kapitalkoncentrationens betydelse för den ekonomiska tillväxten är mångsidig. Dels leder den till att nyetablering av företag oftast blir förenade med mycket höga kapitalinsatser, varför nyanläggningsverksamheten hämmas. Monopolen håller ute annat kapital, vilket måste ses som en av orsakerna till att antalet arbetsställen minskar. Dels leder den stora ansvällningen av kapital till vissa företag till att dessas kapitalexport ökar mycket kraftigt. Detta har fått sitt statistiska belägg med den mycket stora kapitalexporten, som 1969-1972 uppgick till mer än . Storföretagens dominans över ekonomin leder också till en skärpt förskjutning mellan kapital (produktionsmedel, byggnader etc.) och variabelt kapital (arbetslöner) till det förras förmån. Följden av detta blir dels ett minskat antal producerande arbetare men ett ökande antal administrativt arbetande dock ökar de senares antal inte i samma takt som de förras minskar. Resultatet av detta blir en allmän nedgång för produktiviteten, även om de producerande arbetarnas produktivitet ökar starkt. Dessutom kan stora nyinvesteringar göras utan att detta resulterar i nämnvärd sysselsättningsökning. De strukturella problem, varom det här handlar, visar att tillbakagången i den svenska ekonomins tillväxttakt är ett långsiktigt problem, ett utslag av det kapitalistiska systemets allmänna kris. Denna kris yttrar sig i ett ökat spänningsförhållande mellan en fortsatt tillväxt och de kapitalistiska ägande- och maktförhållandena eller den kapitalistiska ekonomins anarkiska spel. Denna utveckling har inte bara tillväxtaspekter utan yttrar sig framför allt i arbetslöshet. De siffror som finns redovisade i den reviderade nationalbudgeten styrker denna uppfattning. Produktionstillväxten var större 1972 än , men denna utveckling har inte fått någon motsvarighet med avseende på sysselsättningsvolymens utveckling . i antalet arbetade timmar, och antalet sysselsatta personer hölls praktiskt taget stilla. En oväntat stark produktivitetsökning 1972 är orsaken till ökningen av BNP detta år. Kapitalismen håller tydligen på att gå ur den konjunktursvacka man haft 1971 och 1972. En högkonjunktur kommer dock inte att ändra den långsiktiga bild som här tecknats. Den kommer lika litet nu som tidigare högkonjunkturer att bli beständig, eftersom samma lagbundenheter i ekonomin, som ledde till denna högkonjunkturs omslag till ekonomisk kris, finns kvar inte bara ograverade utan förstärkta. Monopoliseringen av ekonomin medför också att verkningarna av kriserna nu inte blir av samma art som . slogs under kriserna stora mängder kapital ut och stort utrymme fanns för nyetablering och en snabb återhämtning av sysselsättningsnedgången. Annat är det . Visserligen måste fortfarande många företag gå i konkurs under en ekonomisk kris. Men dominerande företag klarar krissituationen genom att minska sitt kapacitetsutnyttjande. De kan anpassa sig till bättre konjunkturer genom att öka sitt kapacitetsutnyttjande, genom att ytterligare intensifiera driften, genom en accelererad utveckling av sitt konstanta kapital. Ett konjunkturomslag kan därför inte nu väntas leda till någon särskilt kraftig uppgång i antalet arbetstillfällen. Detta beläggs av den tillgängliga statistiken. Trots att den ekonomiska utvecklingen givit anledning till en gynnsammare bedömning än i statsverkspropositionen och trots att den s. k. ekonomiska återhämtningen redan anses ha börjat så har den öppna arbetslösheten legat tämligen på en hög nivå. Den senaste arbetskraftsundersökningen visar t. o. m. att arbetslösheten enligt detta mått ökat något , och var 000. Denna utveckling av arbetslösheten ger inte, trots att siffrorna ännu är något lägre än , anledning till någon särskild optimism när det gäller att häva arbetslösheten. Räknas sedan den egentliga arbetslösheten, dvs. de som inte kan beredas arbete på den ordinarie arbetsmarknaden utan måste vara föremål för arbetsmarknadspolitiska åtgärder, så accentueras bilden av att arbetslösheten i varje fall inte har någon entydigt minskande tendens. Utvecklingen fram till och med februari visas av följande diagram, som hämtats ur konjunkturöversikt 1973:3. Registrerade arbi a sysselsatta : arbeten personer i ar be t s ma rk nåd »utbildning Registrerade arbetslösa (tom april) Personer i arbetsmarknadsutbildning (tom feb) Sysselsatta i beredskapsarbeten (tom mars) Härefter har läget faktiskt än mer förvärrats. Antalet arbetslösa sysselsatta i beredskapsarbeten samt personer i arbetsmarknadsutbildning var högre än när det var som sämst på arbetsmarknaden . uppgick antalet personer icke sysselsatta inom den ordinarie arbetsmarknaden till 155 038 personer enligt säsongsrensade siffror. Om den högkonjunktur som anses vara i vardande längre fram kommer att medföra en mera tydlig nedgång i arbetslösheten så kan detta bara bli tillfälligt. Arbetslösheten är ett långsiktigt problem, den är en kronisk åkomma för det kapitalistiska systemet och den kommer att fördjupas allteftersom kapitalismens allmänna kris tilltar. Den politik som sägs vara avsedd att minska arbetslösheten har i huvudsak varit verkningslös. Regeringen försöker genom att peka på ökad sysselsättning trolla bort problemens verkliga vidd. Det är antalet sysselsatta som ökat. Men av dessa har de heltidsarbetande minskat, och ökningen faller på deltidsarbetande. Räknas deltidsarbetena om till heltidsarbetstillfällen, så har utvecklingen varit ett minskat antal arbetstillfällen i landet . Detta visas av följande tabell: 1962-1965 + 59 000 +64 000 + 31 000 +48 500 1965-1969 + 195 000 +67 000 + 177 000 - 21 500 3 :e kvartalet 1970-1972 + 36 000 - 11 000 + 38 000 - 30 000 2 deltidsarbeten har satts lika med ett heltidsarbete) Statistiken visar också en markant nedgång i antalet arbetsplatser inom industrin. Det är inom den offentliga sektorn som sysselsättningen ökat. Sysselsättningsproblemen är främst en industripolitisk fråga. Det fordras ett industripolitiskt handlingsprogram. I detta måste kravet om statligt ägda basindustrier, finansierade med medel ur AP-fonderna, utgöra den centrala punkten. En utförlig argumentation för detta har anförts såväl i motion 1472 som i motion 1943 till årets riksdag. Inget har framkommit som ger anledning att ändra detta krav. Dess riktighet styrks av arbetslöshetens utveckling. Utöver ett program för nyetablering av statliga industrier, vilket närmare preciserats i ovan nämnda motioner, krävs en ökning av samhällsnyttiga arbeten på en rad områden: inom vårdsektorn, för en bättre samhällelig barnomsorg osv. Av sociala skäl krävs dessutom en sänkning av arbetstiden och ett lugnare arbetstempo, vilket som biverkningar skulle få ett ökat arbetskraftsbehov. Också dessa krav har fått sina utförligare motiveringar i andra motioner. Med dessa åtgärder måste arbetslösheten bekämpas här och . Den höga arbetslösheten kommer att vara ett kroniskt tillstånd för kapitalismen. Ett slut på arbetslösheten kan man få först sedan produktionen befriats från profithushållningens bojor och leds av en medveten planering med folkets behov som rättesnöre. med den höga arbetslösheten fortsätter priserna att stiga. Priserna rusade i höjden med något accelererad takt . 1960-1965 var stegringarna 22,och 1965-1970 . Per år räknat utgjorde konsumentprisstegringarna för dessa perioder respektive Prisstegringstakten har skärpts . 1973 kan prisstegringarna beräknas uppgå till inemot . Detta skulle göra . Främst är det livsmedelspriserna som rusar i höjden, men även boendekostnaderna stiger mycket kraftigt. Denna utveckling aktualiserar med skärpa kravet på att prisregleringslagen sätts helt i kraft så att ett allmänt prisstopp införes. Men det gäller inte bara att stoppa prisstegringarna. Priserna är redan nu för höga. Det gäller i första hand livsmedelspriserna som stigit så starkt . måste en övergång ske till en lågprislinje inom jordbruket. Men redan nu kan priserna sänkas genom att mervärdeskatten tas bort på livsmedel. Angelägenheten av detta krav stärks för . Vidare måste också ett stopp för ytterligare hyresstegringar införas och åtgärder vidtas för att pressa ned hyrorna. Den ekonomiska politiken såsom den skisseras i den reviderade finansplanen baseras på ett blint förlitande på den kapitalistiska högkonjunkturen. Inför denna förhoppning räknar man med att åtgärder för en ökad yrkesmässig och geografisk rörlighet framstår som ett särskilt angeläget inslag i den aktuella arbetsmarknadspolitiken. Eftersom arbetslösheten fortsätter att stiga, även jämfört med föregående år, i avfolkningslänen, så innebär detta ökad statlig stimulans åt den regionala snedvridningen av landets ekonomi. Dessa åtgärder skall särskilt inriktas på ungdomen. Avfolkningen av hela bygder och län skall fortsätta. Detta kan inte accepteras. Ett statlig industriprogram, som tidigare omnämnts, skulle vara ett effektivt vapen i kampen mot avfolkningen av skogslänen. För att underlätta den kapitalistiska högkonjunkturen planeras en återhållsam finanspolitik så att upplåningsbehovet reduceras i förhållande till innevarande budgetår. Statens och kommunernas investeringar beräknas ligga oförändrade under nästa budgetår. Man vill således inte konkurrera om upplåningen med det kapitalistiska näringlivet. Det måste än en gång slås fast: många av de verksamheter staten och kommunerna bedriver, och vilka skulle kunna utökas med en ökad upplåning, är betydligt mer angelägna för att tillfredsställa medborgarnas behov än mycket av den privatkapitalistiska produktionen. Denna inriktas i icke oväsentlig utsträckning på obehövligt krimskrams. Det upplåningsutrymme som staten och kommunerna väntas ge genom att avstå från ökning av sina investeringar skulle i många fall bättre kunna användas om man tog mindre hänsyn till kapitalisternas intressen och investerade efter långsiktiga planer. Staten anpassar sin politik till kapitalets villkor. De som har den ekonomiska makten kan således styra och genomsyra hela samhällslivet. Stor arbetslöshet som en kronisk tendens, stigande priser och hyror som undergräver levnadsstandarden som det krävs mer av de arbetande - stressen och pressen i arbetslivet hårdnar - är utmärkande för den svenska kapitalismen . gör företagen mycket goda vinster och exporterar väldiga mängder kapital. Statens politik underordnas storkapitalets krav. Kapitalismen visar sig alltmer otillräcklig och kommer alltmer i motsättning till folkets behov av och rätt till trygghet i anställningen, rätt till en förbättrad ekonomisk och social trygghet och till ett stigande välstånd. Den ekonomiska politiken måste byggas upp för att på lång sikt bana väg för en socialistisk planhushållning, för ett samhälle där arbetslösheten utrotas och där storfinansens rovdrift med människor och natur upphör. Kapitalets makt måste brytas. Med hänvisning till ovanstående föreslås att måtte besluta 1. om sådan ändring i Förordningen om mervärdeskatt av den 6 att 8 §, Från skatteplikt undantages , såsom punkt 1) tillföres följande ändrade lydelse samt att övriga punkter erhåller därav följande omnumreringar: 1) Livsmedel. Ändringen av förordningen träder i kraft .; 2. att hemställa hos regeringen att tillämpningen av allmänna prisregleringslagen måtte utvidgas att gälla alla varor och tjänster; 3. att hos regeringen hemställa om framläggandet av en långsiktig plan för statliga industriinvesteringar i industriellt mindre utvecklade regioner; 4. att hos regeringen begära förslag till samhällsnyttiga arbeten av en sådan omfattning att man gör slut på arbetslösheten; samt 5. att i anledning av regeringens proposition 1973:125 som sin mening uttala vad som i övrigt anförs i motionen om den ekonomiska politiken och finanspolitiken. (vpk) i (vpk) (vpk) i