ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FW02395 · 1973-01-23 00:00:00 — av i Gäddvik m. fl. om differentierad beskattning av flytande bränsle. erkännes allmänt att de stora avstånden och därav följande högre transportkostnader är en väsentlig orsak till stagnationen i ekonomiska utveckling. De långa transportavstånden medför ett större behov av motorfordon. På grund av det strängare klimatet ökar också slitage och bränsleåtgång. Vi vill i denna motion peka på ett område där transportkostnaderna slår igenom i högre priser. På bensin och olja är priset med hänsyn till distributionskostnaderna högre i inland än i områden kring importhamnarna. Ju högre priset blir på bensin och olja desto angelägnare blir det att människorna, som bor i bygder med långa avstånd, inte drabbas av högre bränslekostnader än andra. Enligt vår mening borde staten kunna medverka till kostnadsutjämnande åtgärder genom lägre skatteuttag för det flytande bränsle som distribueras till de zonområden där högre prissättning än vid importhamnarna nu tillämpas. Vi vill vidare ifrågasätta om icke en avsevärd del av det flytande bränsle som förbrukas i skulle med lägre transportkostnader kunna importeras via och andra norska hamnar. Till dessa kan stora tankers gå med last. Fraktfart med oljetankers i och har varit föremål för mycket debatt med hänsyn till risken för oljeskador vid haverier. Det får numera betraktas som realistiskt att anta att olja i avsevärda mängder kan utvinnas från havsbottnen i . Därest då vilket är troligt kommer att förvärva stora kvantiteter från dessa fyndigheter kan en oljeledning från norsk hamn till visa sig vara ett lönsamt alternativ för oljetransporten. I vad gäller nya transportsätt för flytande bränsle till vill vi nu icke framställa några yrkanden utan nöjer oss med att påpeka att dessa kan utgöra goda alternativ till de transporter som sker . Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. Maj:t anhåller om förslag om differentierad beskattning av flytande bränsle i syfte att motverka olika priser på detta i olika delar av landet. PER () i Gäddvik HANS () HÄKAN ()
mot · FW02396 · 1973-01-01 00:00:00 — av m. fl. om slopande av mervärdeskatt vid förstagångsförsäljning av konst. har flera motioner från olika partier väckts som yrkat på ett slopande av mervärdeskatten vid förstagångsförsäljning av konst, oavsett om försäljningen sker direkt av upphovsmannen eller genom kommissionär. sköt skatteutskottet denna fråga ifrån sig genom att hänskjuta den till en utredningsman, och vid riksdagsbehandling hänvisades till att man måste avvakta utredningens prövning innan någon ändring kunde ske. Från kommunisternas sida har vi framhållit, att denna fråga är tillräckligt utredd, tillräckligt belyst och att tillräcklig kännedom finns om denna orättvisa. Konstnärerna har under från det den första omsättningsskatten infördes under arbetat för att få rättelse i detta fall. Inte heller i årets statsverksproposition finns någonting som tyder på en ändring. Det finns enligt vår uppfattning inga skäl att längre acceptera ett ytterligare dröjsmål med att ta bort denna skatt på tanken. Bildkonstnärernas arbete skall jämställas med annat konstnärligt skapande t. ex. med musik och med det skrivna ordet där ingen mervärdeskatt utgår. Med hänvisning till vad som anförts hemställer vi att beslutar att mervärdeskatten på förstagångsförsäljning av konst avskaffas och att med anledning därav följande lydelse av 8 § 8) förordningen (1968:430) om mervärdeskatt antages: 8) konstverk, som är hänförliga till tulltaxenummer 99.0199.03, när konstverk säljes, uttages eller införes till landet av upphovsmannen eller för hans räkning, att beslutar att sjunde stycket i anvisningarna till 8 § mervärdeskatteförordningen upphör att gälla. (vpk) i
mot · FW02398 · 1973-01-24 00:00:00 — om en granskning av Kungl. Maj:ts praxis i ärenden angående befrielse från inkomstskatt vid avyttring av aktier. Att det vid en fusion är helt berättigat att respektive företag skall erhålla befrielse från skattskyldighet till inkomstskatt och till utskiftningsskatt finns intet att erinra mot det ena företaget övertar ju det andra företagets samtliga tillgångar och skulder. Genom 35 § 3 mom. i KL har åtskilliga aktieägare erhållit total skattebefrielse vid avyttring av sina under innehavda aktier. 1 vissa fall torde det utan vidare stå klart att ifrågavarande aktiebolag under en följd av år hållit nere utdelningen vilket medfört att aktieägaren naturligt nog sluppit betala en ofta hög marginalskatt på utdelningen och genom att aktiekursen på grund av en relativt låg utdelning hållits nere ofta fått betala en lägre förmögenhetsskatt än som annars hade blivit fallet. Befrias sedan aktieägaren genom 35 § 3 mom. i KL helt från inkomstskatt för realisationsvinst vid försäljningen av sina aktier innebär ju detta, att den del av utdelningen, som stannat kvar i bolaget och på så sätt hjälpt till att driva upp försäljningspriset, icke alls blir beskattad. I den mån det rör sig om verkliga rationaliseringsvinster för samhället kan man kanske till nöds och under stor vånda acceptera förfaringssättet trots att det måste anses stötande för den enskildes rättskänsla. Det torde dock förekommit åtskilliga fall då bestämmelsen enligt 35 § 3 mom. i KL om verkliga rationaliseringsvinster för samhället icke uppfyllts. Detta kan antingen ha berott på en felbedömning av då skattebefrielse beviljades eller på att faktorer, som vid befrielsen icke var kända, sedermera påverkat utvecklingen. 1 vissa fall torde skattebefrielsen rent av ha drivit på utvecklingen mot en monopoliserad marknad. Problemet är så stort och för vårt näringslivs sunda utveckling så viktigt att handlingarna för de transaktioner, som är genomförda utan att träda någons rätt för när, torde kunna lösas från hemligstämpeln. Med hänvisning till det anförda hemställes att måtte hemställa hos Kungl. Maj:t att en utredning tillsättes med uppgift att granska de fall då total befrielse från inkomstskatt för realisationsvinst vid avyttring av aktier beviljats , särskilt med avseende på om ifrågavarande fusion varit till gagn för samhället i stort.
mot · FW02399 · 1973-01-24 00:00:00 — om höjning av det s. k. försäkringsavdraget vid inkomsttaxering. Även om skäligheten talar för att det s. k. försäkringsavdraget borde räknas upp med åtminstone ett belopp motsvarande penningvärdeförsämringen sedan nuvarande belopp för ensamstående och för två sammanlevande makar fastställdes, vill jag här dra upp ett annat problem. Då avdraget fastställdes togs icke någon som helst hänsyn till hemmavarande barns försäkringsbehov. Detta får ses mot bakgrunden av att de s. k. skolförsäkringarna då kanske var mindre vanliga. Med hänsyn tagen till alla risker ett barn utsättes för i dagens samhälle bör föräldrar på allt sätt uppmuntras att försäkra sina barn. Då försäkringsavgifterna för barnen mera sällan torde inrymmas inom försäkringsavdraget bör lämpligt tillägg för varje barn ske. Detta tillägg bör kopplas ihop med försäkringsavdragets maximibelopp och synes en rimlig avvägning vara av detsamma, dvs. för varje hemmavarande barn. Med hänvisning till det anförda hemställes att måtte besluta höja det s. k. försäkringsavdraget av maximibeloppet för varje hemmavarande barn fr. o. m. innevarande beskattningsår.
mot · FW02402 · 1973-01-23 00:00:00 — av m. fl. om en översyn av gällande skatte- och förmånssystem för företag. Den ekonomiska politiken för att stödja våra företag innefattar flera olika medel för att stabilisera landets ekonomi. Här kan nämnas de kraftiga satsningar som statsmakterna gjort för att stimulera sysselsättningen i landet, generösa avskrivningsregler för maskininvesteringar, möjligheter till avskrivningar på lagerinvesteringar, de möjligheter investeringsfonderna medför och stabilisering av ATP-avgifterna. Konjunkturpolitiken kommer även att kräva att statsmakterna använder olika ekonomisk-politiska medel för att påverka företagen i för hela ekonomin önskvärd riktning. En aktiv närings- och sysselsättningspolitik förutsätter en aktiv konjunkturpolitik. Frågan är därvid om de stabiliseringspolitiska åtgärderna som avsetts verka på kort sikt kan tänkas på lång sikt få biverkningar av icke avsedd, strukturell natur. Skulle det nämligen vara så att de nu använda ekonomisk-politiska medlen endast kan nyttjas av vissa företag, kommer de stabiliseringspolitiska åtgärderna onekligen att få till följd att företagsstrukturen ändras. Det är troligt att det innevarande systemet med lageravskrivning späder på konjunkturväxlingarna, eftersom det uppmanar till lagerökning i goda konjunkturer när vinsten är störst. Dessa lager konsumeras sedan i dåliga konjunkturer. Möjligen skulle här kunna införas något system motsvarande investeringsfonderna. Man kan misstänka att nu gällande regler för avskrivningar och för lagervärderingar endast kan nyttjas till fullo av våra större företag. De mindre och medelstora företagen har sannolikt inte samma möjligheter att utnyttja de förmåner som erbjuds. I åtstramningstider har dessa företagsgrupper blivit hårdast ansatta även genom att de befunnit sig i ett tekniskt och ekonomiskt underläge (t. ex. som underleverantörer). På lång sikt kan detta komma att få effekter som inte varit vare sig önskvärda eller avsedda. Det bör därför göras en genomgång av den samlade beskattningens och förmånssystemets verkningar på våra företag för att kartlägga hur man kan bistå även företag som på grund av storlek eller av andra skäl t. ex. inte kunnat utnyttja de förmåner som erbjuds inom stabiliseringspolitiken. Omvänt kan konstateras att det måste vara en fördel i konjunkturpolitiken om ekonomisk-politiska medel anpassade till de mindre och medelstora företagens förutsättningar skapas för att stimulera investeringsverksamheten vid konjunkturavmattningar. Under hänvisning till ovanstående föreslås att i skrivelse till Kungl. Maj:t hemställer att det på lämpligt sätt, t. ex. genom företagsbeskattningsutredningen, utreds hur nu gällande skatte- och förmånssystem för företagen kan utnyttjas av företag av olika storlek och kategori samt att förslag utarbetas till åtgärder för att skatteoch förmånssystemet gentemot våra företag skall få en rättvis verkan. () () GOTAB 73 3148 S 1973
mot · FW02403 · 1973-01-24 00:00:00 — av i m. fl. om uppdelning av skyddskonsulentdistrikt. Kriminalvårdens frivårdsorganisation består av 45 distrikt med lika många skyddskonsulenter. Den har varit föremål för översyn. Ett mycket stort distrikt är , som omfattar med undantag av . Konsulenten jämte medhjälpare är placerade i , från distriktets nordligaste del. Organisationen har visat sig tungrodd, och verksamheten i distriktets norra delar har inte kunnat bedrivas helt tillfredsställande. Efter förslag av organisationsutredningen om kriminalvård i frihet har kriminalvårdsverket i sina anslagsframställningar för /74 föreslagit att bör delas. Skyddskonsulenten i nuvarande framhåller i skrivelse till Konungen bl. a.: Det går nämligen ej att från utöva en effektiv och meningsfylld frivård i . Därtill är avståndet för stort och problemen i för stora .Kungl. upptagit denna begäran i statsverkspropositionen. En översyn av organisationen i storstadsområdena är aktuell. Undertecknade anser att behovet av en förändrad organisation i är synnerligen angeläget. I länsdelen fr. o. m. kommun och norrut bor 230 klienter varav 170 i . Det är icke tillfredsställande att skyddskonsulenten är stationerad så avlägset som från där så många klienter finns bosatta. a. med hänsyn till att näringslivet i och norra är ensidigt sammansatt och begränsat till sin omfattning föreligger särskilt starkt behov av aktiva insatser från frivårdsorganisationen. Ett genomförande av kriminalvårdsverkets förslag till ändrad distriktsindelning föregriper inte en översyn av organisationen i . Under alla förhållanden förefaller en distriktsindelning för länets norra del tämligen given. Den bör omfatta kommun och länsdelen norr därom, dvs. övervakningsnämndens i verksamhetsområde. En ändrad distriktsindelning kan också, åtminstone temporärt, genomföras utan stora kostnadsökningar. Vi anser att i princip vissa tjänster inom den kvarvarande delen av kan dras in om ett nytt distrikt för norra bildas. Väsentliga besparingar kan göras genom minskade resekostnader. Konsulenten bör stationeras och lägga huvuddelen av sin verksamhet i där huvudparten av klienterna finns. 1 1973.3 sami. Med stöd av vad som anförts hemställer vi att måtte vid behandlingen av Kungl. Maj:ts proposition nr 1, Frivården, besluta att skyddskonsulentdistrikt delas enligt kriminalvårdens förslag. () i Lane-Herrestad
mot · FW02406 · 1973-01-24 00:00:00 — av m. fl. om slopande av bidraget till . Till kriminalvården har anvisats ett reservationsanslag av för Frivillig kontaktverksamhet m. m. Anslaget skall användas för sådan verksamhet som kan främja positiva kontakter mellan kriminalvårdsklientelet och personer utanför kriminalvården. Medlen disponeras av för avsett ändamål. , , har under detta anslag erhållit ett bidrag på under vart och ett av . Enligt beslut av skall bidrag med samma belopp utgå till också för innevarande budgetår. Utan tvivel är den frivilliga kontaktverksamheten mellan kriminalvårdens klientel och personer utanför kriminalvården väsentlig, och en dylik verksamhet bör givetvis på allt sätt främjas. Frågan är emellertid om genom sin verksamhet verkligen har arbetat med denna målsättning. Åtskilliga utslag av KRUM:s verksamhet tyder strängt taget på motsatsen. Bland anstaltspersonalen är det många som ger uttryck åt den uppfattningen att KRUM:s verksamhet inom anstalterna avsevärt har försvårat det samarbete som bör förekomma mellan personalen och de intagna och som är en förutsättning för att anstaltsvistelsen skall bana vägen för en samhällsanpassning. har genom sin verksamhet inspirerat till obstruktion inom anstalterna, vilken sätter andras liv och hälsa i fara. söker målmedvetet organisera strejker och andra aktioner riktade mot kriminalvården och andra offentliga organ. Det är enligt vår mening ganska uppseendeväckande att bevilja statsbidrag till en verksamhet som riktas emot statliga myndigheter. Många av de intagna kommer själva i kläm genom denna verksamhet, nämligen de som vill vara lojala emot anstaltsledningen och som föredrar att utnyttja anstaltstiden på ett så positivt sätt som möjligt. Genom sina publikationer sprider också myten om att individen ej kan lastas för sin brottsliga gärning utan att kriminaliteten bottnar i brister i samhället som först kan elimineras genom en revolutionär samhällsomdaning. Detta sätt att resonera rycker undan grunden för påföljdssystem och för den officiella synen på kriminalvården, som utgår från individens ansvar för sina gärningar. Att i det enskilda fallet brottslig gärning kan förklaras med dålig uppväxtmiljö eller andra missförhållanden i samhället är ingenting som påverkar den grundläggande principiella synen. Med vad vi ovan anfört har vi alltså velat framhålla att den del av ovannämnda anslag, som f. n. disponerar, i betydande utsträckning används i strid med tankegångarna bakom beviljade medel för Det föreligger säkert inga svårigheter för de olika kriminalvårdsräjongema att på bättre sätt disponera ifrågavarande medel. Vi får därför hemställa att måtte besluta att som sin mening ge till känna att något bidrag från anslaget F 8 Frivillig kontaktverksamhet icke bör utgå till (). () ()
mot · FW02407 · 1973-01-24 00:00:00 — om översyn av straffbestämmelserna om djurplågeri. i gjorde en anmälan om misstänkt djurplågeri till Lunds polisdistrikt. Av tillgängliga handlingar framgår bl. a. följande: hade av en fastighetsskötare blivit informerad om att en hyresgäst placerat några kattungar i en ombunden plastkasse, som sedan lagts i sopsäcken i fastighetens soprum. Då fastighetsskötaren i sällskap med och på anmodan av den anmälda hyresgästen, en kvinna, infann sig i soprummet konstaterade han att kattungarna levde och skrek så att det hördes ut ur rummet. Fastighetsskötaren hade iakttagit att kvinnan tagit med katterna och därefter avlägsnat sig. Då han emellertid fruktade att djuren ånyo skulle hamna i sopnedkastet och då bli malda vid soptömningen, beslöt han att göra anmälan till hälsovårdsnämnden, som satte sig i förbindelse med polisen. Av förhörsprotokollet av framgår att kvinnan brukade avliva katter genom att tillsammans med en person, som hon ej ville namnge, stoppa djuren i en strumpa, lägga densamma i en hink med vatten och slutligen placera en sopborste över strumpan för att förhindra att den flöt upp. Så hade också förfarits . Kvinnan vore enligt protokollet förvissad om att djuren varit helt livlösa. Då hon likväl från sin lägenhet kunde höra kattungarna skrika, uppsökte hon fastighetsskötaren, som släppte in henne i soprummet på sätt som framgår av beskrivningen ovan. Då hon återkommit till bostaden hade hon åter inlett dränkningsförfarandet. Två av de tre djuren hade då visat sig vara vid liv, men i vattenhinken kunde hon transportera dem till soptippen. Kvinnan ville påpeka att då kattungar tidigare avlivats hade dessa icke legat i vatten så länge som . Anledningen till att de nu aktuella kattungarna var mera 'seglivade kan möjligen ha berott på att de var äldre - än vid tidigare tillfälle. Den ovan beskrivna händelsen föranledde ingen åtgärd från polismyndighetens sida och som beslutsmotivering antecknades i protokollet endast: Gärningen ej brott. Enligt min åsikt är polismyndighetens slutsats ett gott skäl för en utvidgning av djurplågeribegreppet och det hemställes därför att beslutar hemställa hos Kungl. om en skyndsam översyn av gällande lagbestämmelser syftande till en utvidgning av begreppet djurplågeri och en skärpning av straffen för brott av ifrågavarande art.
mot · FW02409 · 1973-01-22 00:00:00 — om nedbringande av balansen av skattemål i regeringsrätten och i kammarrätt. a. motion 1972:79 påpekades den stora eftersläpningen av skattemålen i regeringsrätten. Vid kammarens behandling av motionen påpekades att åtgärder vidtagits för att snabbt klara av den orimliga eftersläpningen. Tyvärr synes dessa åtgärder icke ha hjälpt, i kammarrätten i är väntetiden närmare , i regeringsrätten ibland . Under denna långa tid är ju kapitalet ofta bundet, vilket kan få förödande konsekvenser såväl för den enskilde skattebetalaren som för åtskilliga mindre företag. Med hänvisning till det anförda hemställes att som sin mening framhåller att nuvarande eftersläpning i fråga om skattemålen i regeringsrätten och i kammarrätt är oacceptabel och att lämpliga åtgärder måtte vidtagas för att äntligen nedbringa väntetiden till en mer rimlig nivå.
mot · FW0241 · 1973-01-11 00:00:00 — av herrar Henmark och i om lägre telefontaxa för pensionärer och handikappade. För många äldre människor, framför allt för sådana som bor i omoderna och bristfälliga bostäder, är den kalla årstiden så påfrestande att de nödgas ansöka om plats på vårdhem eller liknande inrättning. Det gäller alldeles särskilt om bostaden är belägen i glesbygd med bristande service. Det är dock icke ovanligt att det gamla hemmet behålles och att personen i fråga flyttar tillbaka och utnyttjar sitt tidigare hem . För många personer är vetskapen om att ha hemmet och möjligheten att få utnyttja det som bostad en stor glädje. Även för samhället kan en sådan lösning i många fall innebära en besparing genom att arbetet på vårdhemmet avlastas under sommaren till vilken årstid personalens semestertid ofta förläggs. Flera kommuner, som har en stark turism, har löst vinterbostadsproblemet för äldre personer på så sätt att man berett dem bostad på pensionat som är fullbelagda men som står tomma . Denna lösning har visat sig fungera mycket bra i bl. a. vissa kommuner på . Vare sig vederbörande befinner sig i sitt ordinarie hem eller i sin vinterbostad är det av stort värde om det för den ensamma äldre personen finns tillgång till telefon. Ofta har man för att inte känna sig isolerad från de anhöriga tagit sitt telefonabonnemang med till vårdhemmet eller den bostad man haft . När man flyttar tillbaka till sin stuga är telefonen lika viktig. Nuvarande bestämmelser i instruktion innebär dock att flyttning av telefon mellan exempelvis vårdhem och sommarbostad inte kan ske utan höga kostnader. För samhället är det självklart en tillgång om en pensionär i stor utsträckning kan klara sig själv. Telefonabonnemanget är då en betydelsefull trygghetsfaktor både för pensionären och för anhöriga eller andra som har bekymmer för den ensamboende. Enligt vår mening vore det därför en riktig insats från samhällets sida att bidra till att göra det lättare för pensionärer att ha telefon. En sådan insats kan ske genom nedsättning av avgiften för flyttning av telefon. En annan grupp av människor, som på liknande sätt bör beredas möjlighet att få sin telefonapparat med sig, är de gravt somatiskt handikappade. Glädjande nog har dessa numera större möjligheter än tidigare att delta i utbildningskurser, avnjuta rekreationsvistelse etc. Om en sådan bortavaro från den ordinarie bostaden varar är det mycket betydelsefullt att den handikappade kan hålla kontakten med anhöriga och yttervärlden. Vid behandling av en likartad motion föregående år anslöt sig trafikutskottet till de synpunkter som anförts rörande pensionärs innehav av telefon. 1 avvaktan på glesbygdsutredningens betänkande, som bl. a. väntades behandla telefoninnehav i glesbygd, avslogs dock motionen. I glesbygdsutredningen synes dock kostnaden för flyttning av telefon icke ha behandlats. Man nämner däremot de lättnader som ger för telefoninstallation som kommun ordnar för pensionär. Med hänsyn till vad ovan anförts hemställs att hos Kungl. Maj:t begär utredning och förslag rörande reduktion av taxan för flyttning av telefon för pensionärer och gravt somatiskt handikappade.
mot · FW02412 · 1973-01-24 00:00:00 — av herrar i och om officiell flaggning på FN-dagen. beslöt att ha en egen flagga och antog bestämmelser för dess användning. Av dessa bestämmelser framgår att man främst räknat med att flaggan skulle komma till användning på byggnader och företag som sorterar under . Vidare heter det beträffande en mera allmän användning av FN-flaggan: Flaggan må användas i överensstämmelse med denna flagg-code av myndigheter, organisationer och enskilda, som önskar att demonstrera sitt understöd av och främja dess grundsatser och syftemål. Viljan att demonstrera sitt understöd av är mycket stark i vårt land. Det vore enligt vår mening en värdefull opinionsyttring för FN om dess flagga allt oftare kom till användning. Vi vill därför föreslå att officiell flaggning med FN-flaggan sker på FN-dagen, . hemställde i skrivelse till Kungl. att skulle göras till allmän flaggdag. De övriga nordiska ländernas ingav liknande skrivelser till regeringarna i sina respektive länder. Frågan har varit föremål för behandling och 1961 men ej föranlett någon åtgärd. 1 betänkandet Rikets vapen och flagga (SOU 1966:62) avvisades tanken att göra FN-dagen till allmän flaggdag. Utredningsmannen skrev emellertid att därest medlemsstaterna mera allmänt skulle bestämma FN-dagen såsom allmän flaggdag, torde frågan böra upptagas till förnyat övervägande. Det är oss inte bekant om beslut i denna riktning har fattats i andra länder, men vi kan inte förstå varför skulle behöva avvakta en sådan utveckling. Vårt lands önskan att demonstrera sitt stöd av FN borde kunna leda till ett initiativ i denna fråga. försöker på skilda sätt föra ut information om FN och de frågor som FN har att behandla. Främst sker detta genom ett omfattande material som ställs till skolornas förfogande i anslutning till FN-dagen. Tyvärr har det inte lyckats att aktualisera FN-dagen hos en bredare allmänhet i önskvärd omfattning. Vi tror att en officiell flaggning med FN-flaggan skulle vara ett utmärkt sätt att bidra till ökad kännedom om FN och respekt för dess arbete för fred och internationell samhörighet. 1* 1973. Med hänvisning till vad som anförts hemställer vi att hos Kungl. Maj:t anhåller om åtgärder för att officiell flaggning med FN-flaggan sker på FN-dagen.