mot · FW021097 · 1973-01-26 00:00:00 — av i m. fl. om strikt skadeståndsansvar för arbetsgivare. skadas i vårt land ca 300 000 människor genom olycksfall i arbetet. Av dessa får mer än 2 000 så svåra skador, att de får kvarstående men för livet, och ungefär 500 skadefall får dödlig utgång. gällande lagstiftning angående rätt till skadestånd i anledning av olycksfall i arbetet är i högsta grad otillfredsställande. Någon obligatorisk prövning huruvida ersättning skall utgå till den som drabbas av olycksfall i arbetet sker inte, dvs. ersättningar utöver dem som betalas av försäkringskassa eller såsom ersättning för inkomstbortfall, sveda och värk samt framtida men utgår inte. Olycksfall bedöms mestadels som en ren olyckshändelse, vilket innebär att den skadade erhåller sedvanlig ersättning från försäkringskassa och sedermera från därest sjukskrivningsperioden varar . Medför skadorna invaliditet fastställes graden av denna av , och viss invaliditetsersättning utgår grundad på bedömning. Skulle total arbetsoförmåga bli följden får den skadade s. k. förtidspension. Oavsett vad som händer kommer den som drabbas av olycksfall i arbetet med beteckningen »ren olyckshändelse» i ett väsentligt sämre läge ekonomiskt. Företagens skadeståndsansvar grundar sig i huvudsak på tidigare avgöranden av domstolarna, framför allt av högsta domstolen. Hela bevisbördan ligger på dem som yrkar skadestånd. Den viktigaste lagregeln i vållandefrågan är arbetarskyddslagens 7 '§. Denna paragraf är mycket opreciserad, där alla krav som ställs på företagen i arbetarskyddshänseende gäller under förutsättning av vad sorn »skäligen kan erfordras». Arbetarna befinner sig på arbetsplatserna för att producera och för att samhället skall fungera och för den egna försörjningen. Om olycka inträffar måste arbetaren leda i bevis att företaget är direkt vållande för att han skall kunna få fortsatt försörjning på samma nivå som före olyckstillfället. Kapitalägaren tar vinsten av produktionen men överlåter till den skadade och samhället att stå för kostnaderna vid de förekommande olycksfallen. Om man menar att arbetarna skall stå för skador, som de i nuvarande juridiska mening orsakar sig själva, så påstår man att de i största allmänhet är presumtiva självstympare eller tar man inte hänsyn till ackordshetsen och stressens farliga följder. Ett strikt företagaransvar handlar alltså om trygghet för individerna och om social rättvisa, eftersom arbetare i produktion löper större risk än t. ex. tjänstemän att skadas. Om företagen skulle stå för alla kostnader som olycksfallen orsakar, skulle arbetarskyddet väsentligt förbättras. Den cyniska arbetsköparinställningen att arbetarskydd skall löna sig skulle, om företagen måste betala de reella kostnaderna för inträffade olycksfall, innebära väsentligt större satsning på arbetarskyddet. Då är ändå inte hänsyn tagen tihl samhällets subvention av sjukvården. Företag med effektivt arbetarskydd skulle få lägre försäkringspremier. En annan svaghet i nuvarande lagstiftning är att någon skyldighet inte föreligger för företagen att ha ansvarighetsförsäkring. Detta innebär att i små företag tryggheten är mindre för de anställda, eftersom tillgångar att .täcka stora skadestånd kan saknas. Den senaste höstriksdagens beslut om reformering av skadeståndslagen innebär visserligen en förbättring av villkoren för den anställde. Men den förbättringen kan endast betecknas som marginell. Enligt experter på de fackliga förbunden, som har att bedriva förhandlingar vid inträffat olycksfall där den drabbade har skadeståndsanspråk, innebär reformering av skadeståndslagen innebärande principalansvar möjligen en förbättring av fall med positivt utslag för den skadade på högst . Tillämpningen av den nya lagen kommer att visa vilken procentsats sorn är den rätta. Det intressanta är emellertid att frågan inte är löst. En annan svaghet i den nya lagen är att det inte finns en obligatorisk bestämmelse om att företagare måste teckna ansvarighetsförsäkring. Tvärtemot finns en passus i lagen som säger att därest en företagare inte tecknat ansvarighetsförsäkring men blir fälld till skadeståndsansvar kan detsamma jämkas om företagaren inte har tillräckligt med ekonomiska resurser. Med hänvisning till det anförda föreslås att uttalar sig för en förändring av skadeståndslagen innebärande 1. att ett strikt arbetsgivaransvar införs, 2. att ansvarighetsförsäkring blir obligatorisk för arbetsgivare, 3. att bevisbördan vid inträffade olycksfall därvid vänds, så att skyldighet åligger arbetsgivaren att bevisa sig vara fri från ansvar för olycksfallen i fråga. (vpk) i (vpk) (vpk) (vpk) i