ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FW021158 · 1973-01-26 00:00:00 — av herrar oell i om skärpt kontroll mot nicdicinniissbruk. Vårt sjukförsäkringssystem är väl utbyggt. Det har rått en bred enighet om att försäkringen skall vara så utformad att ingen människa av ekonomiska skäl skall behöva avstå från att söka läkare eller köpa ordinerad medicin. Vid jämförelse med många andra länder har vi anledning att känna oss mycket belåtna med vår sjukförsäkring. Här som alltid gäller dock att medaljen har en baksida. Vi vill ingalunda påstå att försäkringen inbjuder till missbruk, men att den i vissa fall missbrukas tror vi oss dock lia konstaterat. Det vi då närmast tänker på är möjligheterna att hur ofta som helst besöka läkare och få medicin utskriven. finns inget som hindrar att en person besöker olika läkare samma vecka, och får medicin utskriven hos var och en. Detta problem kan naturligtvis ses som ett ekonomiskt problem för sjukförsäkringen. Men det kan lika väl ses som ett medicinskt problem där möjlighet till medvetet eller omedvetet medicinmissbruk föreligger. Exempel finns på att intagande av olika läkares medicin har lett tili dödlig förgiftning detta främst föranlett av okunnighet eller obetänksamhet. Lika illa är det givetvis om missbruket är medvetet; det torde vara väl känt att det förekommer i alltför stor utsträckning. För att komma till rätta med berörda problem måste någon form av kontrollåtgärder till. Vi vill förorda ett försök med läkar- eller medicinböcker. Beteckningen på boken spelar mindre roll. Avsikten är dock att varje sjukförsäkrad person skall tilldelas en bok som ovillkorligen måste medföras vid läkarbesök som föranleder läkaren att skriva ut recept på medicin. Läkarna bör åläggas att då recept utskrivs Röra anteckning i patientens bok om datum och vilken medicin som har utskrivits. På så sätt får läkaren möjlighet att kontrollera om vederbörande patient fått tillgång till medicin som har negativ effekt i förhållande till den medicin som han avsett att ordinera. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos Kungl. Maj:t anhåller om utredning av kontrollåtgärder mot medicinmissbruk enligt i motionen förordat system.
mot · FW021161 · 1973-01-26 00:00:00 — angående återbäringen från försäkringskassa vid besök hos privatpraktiserande läkare. Bestämmelserna om återbäring från försäkringskassa missgynnar patient som söker privatpraktiserande läkare. Återbäringstaxan har inte höjts , och sedan 12-kronorsreformen infördes har den bristande jämlikheten mellan patienter som söker landstingsanställd distriksläkare och den som söker privatpraktiserande blivit ännu mer iögonfallande. En patient som söker distriktsläkare betalar själv och betalar till för besöket. Den vanligaste undersökningen vid en distriktsläkarmottagning faller in under beteckningen grupp 2, som gäller konsultation som påkallar undersökning eller behandling som är mer omfattande eller tidsödande. Taxan för en sådan undersökning är endast (gäller ort utanför ), vilket ger en återbäring till patienten av . Detta innebär att ett patientbesök hos en distriktsläkare kostar det allmänna medan samma besök hos en privatpraktiserande läkare kostar endast . Självfallet drabbar denna olikhet patienten hos den privatpraktiserande läkaren. Patienten får betala ett helt annat läkararvode än de på vilka återbäringen beräknas. Det kan knappast vara förenligt med allmänna rättvisekrav att en försäkringstagare som vänder sig till en privatpraktiker får en försäkringsutbetalning på , medan en annan som i samma belägenhet vänder sig till en landstingsanställd läkare får . Försäkringsutbetalningen har enligt min mening felaktigt sammankopplats med läkarens anställningsförhållanden, trots att premien (sjukförsäkringsavgiften) i båda fallen är densamma. Det måste vara angeläget att dessa missförhållanden rättas till. Med hänvisning till det anförda hemställs att i skrivelse till Kungl. gör ett uttalande av innebörd att den taxa, på vilken återbäringen från beräknas, höjs, så att återbäringen till den patient som söker privatpraktiserande läkare blir jämförbar med den utbetalning gör till i motsvarande fall.
mot · FW021163 · 1973-01-26 00:00:00 — av m. fl. om rätt till tilläggspension för kvinna i visst fall. För att änka skall ha rätt till tilläggspension enligt lagen om allmän försäkring 14 kap. 2 § krävs att legalt äktenskap förelegat. Då det gäller folkpension i form av änkepension kan hon erhålla sådan om hon uppnått vid mannens död och varit gift med honom eller har vårdnaden om och stadigvarande bor tillsammans med barn och som vid mannens död stadigvarande vistades i makarnas hem eller hos änkan. Som exempel kan nämnas ett mål som behandlats av försäkringsdomstolen: Änkan har sammanbott med sin man , och de har en pojke tillsammans. Han är nu . På grund av att de inte varit gifta kunde hon ej erhålla tilläggspension detta enligt lagen om allmän försäkring. Detta anses inte vara riktigt? Här borde samma förhållande gälla som för änkas rätt till folkpension i form av änkepension. Med hänvisning till det anförda hemställs att begär att Kungl. Maj:t vidtar sådan ändring av lagen om allmän försäkring att samboende kvinna som blivit änka erhåller tilläggspension.
mot · FW021164 · 1973-01-26 00:00:00 — om översyn av samordningen av de olika pensionssystemen. Enligt lagen om allmän försäkring har försäkrad rätt att göra undantagande från ATP i vad gäller inkomst av annat förvärvsarbete. Förutsättningen är att undantagande i motsvarande mån görs från sjukpenningförsäkringen. En verkan av åtgärden blir att den försäkrade slipper erlägga ATP-avgift för den undantagna inkomsten liksom att den del av sjukförsäkringsavgiften som hänför sig till denna inkomst besparas vederbörande. Då det emellertid gäller stats- och kommunalanställda har denna möjlighet avhänts dessa genom en överenskommelse med berörda löntagarorganisationer. Detta måste anses stå klart i strid med lagstiftningens syfte då det gäller den allmänna försäkringen. Det innebär nämligen att en stats- eller kommunalanställd, som exempelvis har svårt att klara sig på sin lön och måste arbeta extra kanske nätter och för att kunna försörja sig, trots den extra inkomsten och stora arbetsbördan inte får tillgodogöra sig sina totala inkomster vid pensionsberäkningen. Endast tjänsten av anställning blir pensionsgrundande. Det måste anses otillständigt då det dels inte skulle drabba vederbörande som privatanställd och dels den offentligt anställde som verkligen skulle behöva det inte i likhet med den privatanställde får göra undantagande och t. ex. genom inbetalningar till rikförsäkringsverkets frivilliga pensionsfond tillförsäkra sig en extra, icke samordningsbar pension. Jag anser att denna flagranta orättvisa liksom andra som skapas genom samordningen av statliga och kommunala tjänstepensioner och den allmänna pensionen görs till föremål för omedelbar rättelse. Med stöd av det anförda hemställes att hos Kungl. Maj:t begär att Kungl. Maj:t låter se över samordningen mellan de statliga och kommunala pensionssystemen å ena sidan och det allmänna systemet å den andra, i syfte att skapa överensstämmelse och rättvisa.
mot · FW021165 · 1973-01-25 00:00:00 — av i m. fl. om en socialattachétjänst i . har vårt land fyra socialattachéer, placerade i , , och . Deras främsta uppgift är att förse såväl myndigheter som arbetsmarknadens parter med upplysningar i socialpolitiska och arbetsmarknadspolitiska frågor. Utvecklingen inom det socialpolitiska området är starkt expanderande främst inom i-länderna. Olika system och modeller prövas för att finna de bästa lösningarna på det socialpolitiska området. För vårt land måste det vara angeläget att studera nya initiativ och erfarenheter som vunnits på olika andra håll i världen. Ett bättre utbyte och resultat av socialattachéernas arbete skulle uppnås om även de östeuropeiska länderna omfattades av detta informationsarbete. I flera av dessa stater har man kommit långt med arbete på att förbättra arbetarskyddet och i att få fram ett effektivt socialförsäkringssystem. Det måste därför vara en allvarlig brist att vi saknar kanaler för en närmare information om resultat och erfarenheter av detta arbete. Att vårt land inrättade en socialattachétjänst i något östeuropeiskt land vore ett naturligt led i strävandena att bygga ut kontakterna med dessa länder. socialförsäkringsutskott och ett flertal andra utskott har funnit starka skäl för att förlägga flera studieresor till . Utöver själva studiesyftet har man haft ett stort intresse för en bättre balans i våra internationella kontakter. har alltså inte mindre än tre av fyra socialattachéer placerade inom EEC-området. Det borde vara möjligt att upprätthålla en tillfredsställande kontakt och information med två tjänster inom detta område. Därför bör regeringen ta initiativ till en omplacering av någon av EEC-tjänsterna. Efter en närmare undersökning av den lämpligaste placeringsorten bör denna tjänst placeras i något av de östeuropeiska länderna. Med hänvisning till det anförda hemställs att sorn sin mening uttalar att Kungl. bör överföra en av de tre socialattachétjänsterna inom EEC-området till något östeuropeiskt land. () ()
mot · FW021168 · 1973-01-26 00:00:00 — av m. fl. om åtgärder för att effektivisera alkoholpoliklinikernas verksamhet. Med hänvisning till vad som anförts i motion nr 1011 hemställer vi att hos Kungl. Maj:t anhåller om utvärdering av erfarenheterna av de kommunala alkoholpoliklinikernas verksamhet samt därefter om utformande av statsbidragsregler som är ägnade att ytterligare effektivisera denna vårdform. () () () ()
mot · FW021169 · 1973-01-24 00:00:00 — av herrar i m. fl. om höjning av statsbidraget för social hemhjälp i vissa fall. Den snabba befolkningsomflyttning som karaktäriserat det svenska samhället medför många problem såväl för de bygder som avfolkas som för de områden som genomgår en snabb expansionsprocess. Vi vill här aktualisera servicesituationen för glesbygdsområdena. Ett vikande befolkningsunderlag med en åldrande befolkningssammansättning medför att service i form av kollektiva kommunikationer, butiker och liknande minskar eller försvinner. I utpräglade glesbygdsområden med stora avstånd mellan orterna har också tillgången till social service avsevärt försämrats. Eftersom det inte finns arbetskraft att tillgå har det i en del kommuner uppstått svårigheter att erhålla hemhjälp. Denna utveckling, som delvis uppmärksammats av glesbygdsutredningen, ger anledning till oro såväl hos den kvarvarande befolkningen som hos de kommunala myndigheterna. Det gäller i många fall utkantsbyar med avstånd om och ibland längre till någon serviceort. Det gäller här bl. a. att lösa frågan om den sociala hemhjälpen för att underlätta för befolkningen att bo kvar i sin bygd. Den sociala hemhjälpen i form av inköp, matlagning, städning och andra husliga sysslor är av stor betydelse för de äldre och handikappade som inte klarar dessa uppgifter själva. Inom många glesbygdskommuner har denna verksamhet stor omfattning. Kostnaderna blir på grund av de stora avstånden och det relativt sett stora antalet pensionärer mycket påfrestande för glesbygdskommunerna. Statsbidraget till social hemhjälp utgår av kommunens nettokostnader för personal inom verksamheten, alltså hemvårdarinnor, hemsamariter och därmed jämförliga personer som har till uppgift att i enskilt hem hjälpa åldringar, handikappade och barnfamiljer. har föreslagit att statsbidraget för social hemhjälp skall höjas från till av kostnaderna när det gäller glesbygdskommuner. I statsverkspropositionen avvisar socialministern detta förslag med hänvisning till att skatteutjämningsrevisionens betänkande Reformerad skatteutjämning bereds inom . Vi kan för vår del inte finna det motiverat att ytterligare uppskjuta förverkligandet av denna solidaritetsåtgärd gentemot glesbygdskommunerna och deras invånare. Därför bör nu besluta om förhöjt statsbidrag till hemhjälpsverksamheten i glesbygdskommuner. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar höja statsbidraget för social hemhjälp i utpräglade glesbygdskommuner från till av kostnaderna. () () () MAJ ()
mot · FW02117 · 1973-01-01 00:00:00 — av m. fl. om rösträtt för invandrare. Invandrarnas antal är stort i . De deltar i produktivt arbete, erlägger skatter och berörs av skilda bestämmelser men saknar i hög grad inflytande över dessa. Den omfattande invandringen har medfört att invandrarna i många kommuner utgör en betydande del av befolkningen, i vissa fall omkring en femtedel. Bostadsområden har planerats främst för invandrare, vilka dock saknar vaije inflytande över den kommunala planeringen enär de ej har rösträtt. Starka skäl talar sålunda för att rösträtt är en av de rättigheter som borde tillerkännas invandrare efter förhållandevis kort vistelse i . rösträtt efter förslagsvis vistelse i är motiverad med hänsyn till gällande regler för bibehållen rösträtt i hemlandet för invandrare från nordiska länder och den tid som erfordras för utomnordiska invandrare att erhålla bosättningstillstånd. Den kommunala rösträtten är särskilt angelägen också med hänsyn till att demokratin begränsas i kommuner med stort antal invandrare bland befolkningen, vilka saknar rösträtt och därmed möjlighet att påverka kommunalpolitiken. Grundlagberedningen har i sitt betänkande anfört att i stället för rösträtt för invandrare bör kvalifikationstiden för erhållande av svenskt medborgarskap förkortas. Det är givetvis motiverat att tiden för erhållande av medborgarskap förkortas, men denna strävan kan inte stå i motsättning till omedelbara åtgärder för att tillerkänna invandrare rösträtt och därmed bereda dem möjligheter att utöva inflytande på frågor som i hög grad berör deras dagliga liv. Med hänvisning till det anförda föreslås att uttalar sig för att invandrare erhåller rösträtt vistelse i och hos regeringen hemställer om förslag i enlighet därmed. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)
mot · FW021170 · 1973-01-26 00:00:00 — av herrar Ekinge och i om statsbidrag till glasögon. Synskadade kan i vissa fall erhålla statligt bidrag för anskaffande av vissa glasögon. I årets statsverksproposition (bil. 7, ) meddelas att från utvidgas den nuvarande statsbidragsgivningen för synhjälpmedel, vilken omfattar bl. a. kikarglasögon, luppglasögon och vissa kontaktlinser, till att omfatta också sådana speciella glasögon eller linser som starropererade personer behöver. Statsbidragsgivningen omfattar således endast svårt handikappade. Vanliga glasögon har inte ingått bland de bidragsberättigade hjälpmedlen. Kostnaderna för glasögon är för många människor betungande. Särskilt för barnfamiljer med synskadade barn kan utgifterna för barnens glasögon uppgå till avsevärda belopp. Då synfel ofta är ärftligt betingade, kan i en flerbarnsfamilj flera barn ha synsvårigheter. Detta betyder regelbundna läkarbesök och täta byten av glasögon, då synen ofta undergår snabba förändringar under uppväxtåren. De dryga utgifter som på detta sätt drabbar barnfamiljer med flera synskadade barn i skolåldern och därunder kan även medföra risker för dröjsmål med anskaffande av korrekta glasögon till barnen. Det borde från solidaritets- och rättvisesynpunkt vara rimligt att samhället bär de kostnader som i detta avseende så hårt belastar vissa familjer. Vid behandlingen av liknande motioner från oss till 1971 och riksdagar framhöll socialförsäkringsutskottet att en arbetsgrupp inom varit sysselsatt med att klarlägga problemets omfattning och fastställa principerna för det ytterligare utredningsarbete som kan visa sig erforderligt. Trots att gruppen lagt fram resultatet av sitt arbete har det ännu icke föranlett något förslag till . Det bör därför vara angeläget för att nu begära förslag om statsbidrag till glasögon, i första hand för barn i grundskoleåldern och därunder. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos Kungl. Maj:t begär förslag angående statsbidrag till glasögon för i första hand barn t. o. m. grundskoleåldern. () () GOTAB 73 3232 S 1973
mot · FW021179 · 1973-01-01 00:00:00 — av m. fl. om förbud mot enmansbetjäning på godståg. Lokpersonalens arbetsförhållanden har gradvis avsevärt försämrats. Uppslittrade nattjänster ökar i omfattning som en följd av indragna dagtjänster. Tågenheterna blir större och framförs med högre hastigheter . har i sitt effektivitetstänkande helt följt riktlinjerna i den privata kapitalistiska produktionen. Kravet på ökad produktivitet har varit ledstjärnan i SJ:s personalpolitik med ökad stress och otrivsel för de anställda som följd. Den största olägenheten och försämringen för lokalpersonalen är de av SJ framtvingade bemanningsbestämmelserna . Enligt de nya bestämmelserna skall normalgodståg och expressgodståg kunna framföras med enmansbetjäning. Enda undantaget är malmtågen. Det är ingen tvekan om att detta förhållande innebär en väsentlig försämring av lokmännens arbetsmiljö och innebär ett allvarligt avsteg från gängse arbetarskyddsregler och skyddsföreskrifter. Riskerna för olycksfall ökar avsevärt, och detta kan också innebära allvarliga konsekvenser för den resande allmänheten. Att ensam arbeta med en halv timmes rast och ha ansvaret för både lok, vagnar och last måste vara alltför pressande. Om fel uppstår på lok eller vagnar måste han ensam dels undersöka var felet är, dels sedan försöka avhjälpa detta. Om något skulle hända lokföraren, exempelvis att han skadar sig allvarligt, finns det ingen som kan undsätta honom, ingen får heller reda på vad som hänt förrän man upptäcker att tåget i fråga inte anlänt i rätt tid. Lång tid kan åtgå för att klara ut var tåget befinner sig. Undsättningen kommer vid sådana tillfällen att försenas avsevärt, vilket i sin tur kan innebära att den kommer . förhållande att godstågen var bemannade med en lokförare och ett lokbiträde undanröjde här anförda risker. Säkerhetsinspektören vid ansåg i samband med att förslaget om nya bemanningsregler lades fram, att det i princip vore lämpligast med två man på alla lok vid godstrafiken. Effektiviteten fick i det här fallet gå före lokpersonalens säkerhet och trygghet. Säkerhetsinspektörens uppfattning fick ge vika. Enmansbetjäning av här refererat slag borde enligt vår uppfattning vara uteslutet med tanke på personalens säkerhet. En försämring av lokpersonalens arbetsmiljö inträffar vidare i då alla talar om att arbetsmiljön måste förbättras. En omfattande opinion mot enbemanningar finns bland lokpersonalen, och kravet på en återgång till den tidigare ordningen anses aktuellt. Vad som behövs är en ändring i arbetarskyddslagen som förbjuder beordrandet av enmansbetjäning på godståg av alla Det kan för övrigt ifrågasättas om kraven på säkerhet för de anställda enligt paragraf 7 i arbetarskyddslagen kan anses uppfyllda. Vi föreslår att det i arbetarskyddslagen införs bestämmelser som förbjuder sådana arbeten som här beskrivits. Med stöd av det anförda föreslås att uttalar sig för att i arbetarskyddslagen införa bestämmelser som förbjuder enmansbetjäning på normalgodståg och expressgodståg, att hos regeringen hemställer att förslag om erforderlig ändring av arbetarskyddslagen skyndsamt utarbetas och förelägges . (vpk) (vpk)
mot · FW02118 · 1973-01-17 00:00:00 — om underlättande för förtroendevalda att åtaga sig kommunala uppdrag. Den ständigt utvidgade och alltmer komplicerade kommunala administrationsapparaten ställer allt större krav på förtroendemännen. Mot arvoden, som ibland är ganska låga, får de åtaga sig en betydande och ansvarsfylld arbetsbörda. Denna utveckling har lett till att s. k. kommunalrådstjänster inrättas i allt större omfattning. Sannolikt kommer det att visa sig nödvändigt att i stor utsträckning även satsa på halvoch deltidsuppdrag med skälig arvodering, om man vill behålla ett reellt lekmannainflytande över kommunernas skötsel. Osäkerhet om möjligheten att få återvända till den ordinarie anställningen föranleder troligen många att tveka inför tidskrävande uppdrag, även om de skulle vara högt arvoderade, eftersom mandattiden är begränsad. Det kan ställa sig svårt att acceptera ett aldrig så stimulerande uppdrag, om ingen trygghet för anställning och utkomst finns efter mandatperiodens slut. Av detta skäl kan det vara svårt för partierna att rekrytera exempelvis kommunalråd bland de för ett sådant uppdrag mest lämpliga förtroendemännen. Det kan också hävdas att frånvaron av anställningstrygghet sannolikt hindrar en i och för sig önskvärd spridning av uppdragen och personutbyten. I den mån deltidsuppdrag antingen i form av t. ex. halvtidstjänster eller tidsbegränsade uppdrag för genomförande av ett visst kommunalt beslut eller en utredning - blir allt vanligare, möter liknande och möjligen än svårare problem. Å ena sidan kräver en väl fungerande demokrati att förtroendemän på olika nivåer verkligen kan medverka i samhällsarbetet. Å andra sidan måste rimliga hänsyn tagas också till arbetsgivares berättigade krav på effektivitet på arbetsplatsen. Det bör f. ö. observeras att de ovan anförda problemen gäller inte enbart löntagare utan i lika hög grad enskilda företagare. Med hänvisning till ovanstående föreslås att hos Kungl. Maj: t anhåller om förslag till ändrad lagstiftning med syfte dels att utvidga förtroendevaldas rätt till tjänstledighet för utförande av kommunala uppdrag, dels att - genom ekonomiska garantier - underlätta för enskilda företagare att åtaga sig dylika förtroendeuppdrag.
mot · FW021180 · 1973-01-26 00:00:00 — I är andelen den dubbla. Företagna undersökningar tycks visa att läkarhusen har ungefär samma sociala rekrytering som inom motsvarande delar av den allmänna sjukvården. Samhället bör i görligaste mån medverka till att upprätthålla de möjligheter som finns till fritt läkarval. I detta syfte behövs en uppräkning av ersättningsbeloppen. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställes A. att hos Kungl. 1. att en parlamentarisk utredning med representation för huvudmännen tillsättes med uppgift att framlägga ett program för den fortsatta utbyggnaden av hälso- och sjukvård och kostnadsfördelningen för denna i enlighet med vad som anges i motionen, 2. att särskilda projektgrupper tillsätts för att utarbeta långsiktiga planer inom den förebyggande hälsovården i enlighet med vad som anförs i motionen, 3. att förslag framläggs om höjning av ersättning för vård hos privatläkare, 4. att organisatoriska modeller som medger upprätthållande av en bättre vårdkontinuitet utarbetas, B. att till Hälsovårdsupplysningen för /74 beslutar anvisa ett reservationsanslag av , varvid höjningen med 200 000 i förhållande till Kungl. Maj:ts förslag särskilt avses för ökade insatser mot tobakens skadeverkningar. () () () () /ENKEL (fp)