mot · FW02234 · 1973-01-18 00:00:00 — om åtgärder mot oskäliga kapitalvinster vid försäljning av statsbelånade småhus. riksdag godkände förslag om att köpeskillingskontrollen för statligt belånade hus skulle upphöra. sker endast för att klarlägga förutsättningarna för bostadslån en prövning vid förstagångsupplåtelse av gruppbyggda småhus av att produktionskostnaden inte är oskäligt hög. Bakom förslaget att slopa köpeskillingskontrollen låg bostadspolitiska kommitténs konstaterande att långivningen innehåller ingen sådan subvention som en säljare kan tillgodogöra sig i form av kapitalisering vid försäljningen. Förhållandet mellan tillgång och efterfrågan på enskilt ägda småhus är i många orter sådant att marknadspriset inte oväsentligt överstiger för bostadsbelåning godkänd produktionskostnad. Inte endast enstaka exempel har getts på att denna prisskillnad låter sig kapitaliseras vid försäljningen som sker efter förstagångsupplåtelsen. I vissa fall kan grundad anledning anses finnas till antagande att första köparens förvärv skett i huvudsakligt syfte att tillgodogöra sig denna prisskillnad. Marknadspriset anger den prisnivå där tillgång och efterfrågan balanserar varandra. Köparens betalningsvillighet och därmed efterfrågan på bostadsbelånade småhus bestäms emellertid inte endast av husets utformning, läge och den s. k. markkontakten. Betalningsvilligheten för nya hus bestäms kanske i högre grad också av andra faktorer. Sålunda ger, särskilt i vissa inkomstlägen, skattereglerna avsevärt lägre kapitalkostnader för ett ägt småhus än för en hyres- eller bostadsrättslägenhet med närmast motsvarande bruksvärde och produktionskostnad. Möjligheten till gäldränteavdrag öppnar vidare i vissa fall möjlighet även till bostadstillägg, vilka utmäts efter den till statlig inkomstskatt taxerade inkomsten, dvs. inkomsten efter avdrag för debiterade räntor. Likviditetsmässigt förbättras vidare ägarens situation av paritetslånens kostnadsomfördelning och av att gäldränteavdraget inte endast motsvarar faktiskt betalda räntor utan också de räntekostnader som täcks med skuldökning och sålunda skjuts . De allmännyttiga bostadsföretagen har i flera kommuner axlat det kommunala ansvaret även för en småhusproduktion. Företagen har därvid följt de riktlinjer som statsmakterna antog och de ståndpunkter som Kungl. Maj:t synes ha ställt sig bakom genom beslutet att översända promemorian Vissa frågor rörande rationellt småhusbyggande (Dsln 1971:1) till berörda myndigheter. Ståndpunkterna innebär ett godtagande av byggindustrialiseringsutred ningens uppfattning att kommunernas och de allmännyttiga bostadsföretagens engagemang i småhusproduktionen borde vidgas. Detta vidgade kommunala engagemang har bidragit till att produktionskostnaderna för småhus begränsats. I många fall har småhus försålts av allmännyttigt bostadsföretag till ett självkostnadspris som understigit vad som i och för sig skulle kunna ha godtagits för bostadslån. Inom växande kretsar har uppstått en kraftig reaktion mot att förstagångsköpare av statsbelånade och ofta kommunalt producerade småhus under omständigheter som leder tanken till spekulation snabbt försäljer husen till ett avsevärt högre pris än det som tagits ut av säljaren. Denna reaktion är kraftig, trots medvetenhet om att ett absolut flertal av köparna har och också manifesterar avsikten att själva bebo huset. I den mån efterfrågan och betalningsviljan kan härledas till beskattnings-, bidrags- och låneregler ligger det nära till hands att dra en parallell med tidigare direkta subventionsinslag i långivningen och på denna grund kräva ett återinförande tills vidare av köpeskillingskontrollen. Å andra sidan har den åsikten förts fram, att marknadspriset generellt skulle godtas - något som dock skulle innebära ett uppgivande av vad som uppnåtts på prisområdet och leda till även inte önskvärda kapitalöverföringar. Det skulle från kommunala synpunkter snarare kunna övervägas att småhusen genom kommunen eller kommunalt företag såldes till marknadspris men att skillnaden mellan detta pris samt begärd och godtagen produktionskostnad betalades med räntefritt stående lån, avsett att aktiveras under vissa förutsättningar. Vidare kan övervägas möjligheterna att, för den tvåårsperiod som nya jordabalken medger, förbehålla kommunen en återköpsrätt. Ytterligare åtgärder kan säkerligen också diskuteras. Svårigheterna knyts självfallet till önskan att undvika produktionskostnadshöjningar, onödig kontroll och administration samt till att de hyrespolitiska perspektiven inte låter sig direkt överföras till enskilt ägda småhus. Det måste förutsättas att bl. a. en fortsatt hög och rationell småhusproduktion i förening med resultaten av bostadsbeskattningsutredningens och bostadsfinansieringsutredningens arbete skall förena de nu i vissa orter dubbla prisnivåerna. Uppfattningen att en fördelning av kapitalvinster genom kommunala bostads- och tomtköer strider mot det allmänna rättsmedvetandet och den reaktion som märkts mot nuvarande förhållanden talar dock för att temporära åtgärder bör vidtas. Om så inte sker, finns också en risk att de kommunala engagemangen på småhussidan inte får sin nödvändiga förankring. Också en temporär lösning fordrar bostadspolitiska överväganden. Den får inte heller försvåra genomförandet av reformer som kan bli resultatet av pågående utredningsarbete. Med hänsyn därtill kan en lämplig lösning vara att bostadsfinansieringsutredningen får i uppdrag att skyndsamt utarbeta förslag till en lösning som kan läggas till grund för omedelbara åtgärder från Kungl. Maj:ts sida eller, om så erfordras, förslag till innevarande års riksdag. Med åberopande av det anförda hemställs att begär att Kungl. Maj:t skyndsamt vidtar åtgärder för att motverka oskäliga kapitalvinster vid försäljning av statsbelånade småhus som inte köpts i huvudsaklig avsikt att bereda varaktig bostad åt ägaren. () () GOTAB 73 3115 S 1973