mot · FW021445 · 1973-01-24 00:00:00 — om åtgärder för att begränsa utsläpp av svavel vid användning av eldningsolja. Användningen av fossila bränslen, främst olja, har ökat kraftigt och successivt skapat allt större miljöproblem. Det torde nu råda allmän enighet om nödvändigheten av att bringa ned utsläppen från industrier, värmecentraler och andra förbrukare av fossilt bränsle till en så låg nivå som möjligt. Vi har visserligen i varit förskonade från den typ av akuta luftföroreningskriser som har förekommit i större städer utomlands, men exempelvis case study inför årets visade med all önskvärd tydlighet att de långsiktiga skadorna är verkligen hotande. har i sina förslag till Kungl. föreslagit en sänkning av svavelhalten i tjocka eldningsoljor till max . Denna sänkning från max till max svavel skulle genomföras successivt i hela riket med början i de mest utsatta regionerna. Vid sidan av detta allmänna nedtrappningsprogram har i allt större utsträckning föreskrivit max för större oljeeldade anläggningar. Den ökade efterfrågan på lågsvavlig olja både i och utomlands har givetvis lett till en prisdifferens mellan hög- och lågsvavliga oljor. För del torde behovet täckas av naturligt lågsvavliga råoljor, som inte fordrar någon extra behandling vid oljeraffinaderierna. måste emellertid avsvavlingsanläggningar tillkomma för att täcka den ökade konsumtionen av lågsvavliga tjockoljor. Prisskillnaden mellan hög- och lågsvavliga oljor bestäms helt av marknadsläget för respektive produkter och baseras således inte på någon kostnad för avsvavling i raffinaderierna. Det finns mot bakgrund av dessa förhållanden anledning att pröva om den väg för att bemästra utsläppen som vi valt här i landet är den rätta eller den enda rätta. Från miljövårdssynpunkt kan uppenbarligen avsvavling av rökgaser ge ett bättre resultat för miljön än nuvarande lågsvavliga oljor med max svavel. Normalsvavlig tjockolja innehåller svavel. Med rökgasavsvavling fordras en effektivitet av för att nå ett utsläpp motsvarande svavel i oljan. Det är t. o. m. möjligt att ta bort så mycket svavel ur rökgaserna att det motsvarar svavel i oljan. Det finns inom landet en känd och tillämpad teknik för rökgasavsvavling. Eftersom luftföroreningsproblemen i allra högsta grad är internationella, ägnas nu dessa frågor en allt större uppmärksamhet såväl av myndigheter som av företag över hela världen. Mycket stora resurser med stöd från både samhälle och kraftindustri satsas i , och I har specialföretag på området erhållit lån från STU för utvecklingsarbete på området. Uppenbart är att företag i både och varit framgångsrika när det gäller att utveckla processer och utrustning för avsvavling av olja, och företag där liksom i är inriktade på att ta upp konkurrensen inom denna sektor den dag skillnaden i pris mellan lågsvavlig och normalsvavlig olja överstiger kostnaden för rökgasavsvavling, vilket kan väntas inträffa inom en inte alltför avlägsen framtid. För svensk industri och teknologi hade det varit angeläget att på detta område, som snabbt kommer att tillväxa i betydelse, kunna konkurrera med likvärdig eller bättre teknik. Den politik som vi här i landet har slagit in på, dvs. med användning av lågsvavliga oljor, ger inte den stimulans till teknisk konkurrens på lika villkor som vore önskvärd. Om den högsta tillåtna svavelhalten i eldningsolja sänktes till , skulle detta på ett helt annat sätt än som är fallet stimulera till teknisk utveckling av avsvavlingsanläggningar. Det är heller inget orimligt anspråk, eftersom ett utsläpp om svavel i realiteten torde ligga över utsläppen från anläggningar som eldar med högsvavlig olja men är försedda med rökgasavsvavling. Vid en mera långsiktig och planmässig omsorg om miljövården vore det bättre att maximera svavelutsläppet. Med detta synsätt skulle man alltså kunna ange maxiutsläppet till svaveldioxid per ton olja. Med hänsyn till ekonomi och avfallsproblem framstår det dock inte för dagen som ett gångbart alternativ för vanliga värmecentraler o. d. Ett annat sätt att påskynda utvecklingen mot bättre metoder är att införa någon form av miljöavgift, förslagsvis i storleksordningen . per ton i atmosfären utsläppt svaveldioxid. Dylika former av avgifter diskuteras i . Att miljövård kostar pengar är en sanning med många modifikationer. Det nuvarande nedtrappningsprogrammet syftar till att bibehålla utsläppsnivåer då vi hade ett utsläpp av ca svaveldioxid som torde ha orsakat enbart korrosionsskador till ett värde av ca 300 milj. kr. Övriga skador är svårare att uppskatta och visar sig först på . Ur enbart snävt ekonomisk synvikel skulle således en skärpt politik på det här området t. o. m. kunna bli lönande. Eftersom luftföroreningar av det här slaget sprids över mycket stora avstånd är det också av synnerlig vikt att vi gentemot utlandet kan redovisa ett kraftigt och målmedvetet handlingsprogram. Detta därför att vi skall kunna utöva påtryckningar för internationella åtgärder. Utsläppen i och och andra länder på den europeiska kontinenten påverkar som bekant påtagligt miljön, framför allt i . I diskuteras nu med växande intensitet en sänkning av utsläppen till den gräns som vi här tidigare i motionen talat om, dvs. i första hand svavel. Den diskussionen förs mot bakgrund av att det nu anses vara tekniskt och ekonomiskt fullt realistiskt att ställa dessa krav. Det finns således all anledning att närmare följa utvecklingen utomlands och dimensionera våra egna åtgärder på miljövårdsområdet i vad avser både lagstiftning och teknik på ett sätt som står i överensstämmelse med utvecklingens krav. Självfallet måste därvid hänsyn tagas till näringslivets möjligheter att klara de ökade investeringar som det kan bli fråga om ävensom statens möjligheter att stödja investeringar av denna karaktär. Med stöd av det ovan anförda hemställs att hos Kungl. måtte begära en skyndsam utredning av hur utsläpp av svavel vid användning av tjocka eldningsoljor på lämpligaste sätt skall begränsas, varvid användning av system med rökgasavsvavling särskilt skulle stimuleras i enlighet med vad i motionen anförts. . ÅSLING (c)