mot · FW02528 · 1973-01-23 00:00:00 — av i Agnäs m. fl. om sysselsättningsfrämjande åtgärder i Vindelådalen. Arbetskraft, god miljö, råvaror och goda kommunikationer det är fyra av grundförutsättningarna för näringslivets blomstring. Den norra landsdelen har i allmänhet de tre förstnämnda men saknar eller har tills saknat den sista. Uppsvinget i vissa delar av vårt lands sydligare delar efter kriget hade till stor del som orsak att kommunikationerna fanns eller snabbt kom till stånd. Det var inte landsdelens eget fel. Det var statsmakternas. Det var utebliven planering och bristande framsynthet. lider vi av den obalans detta medfört. Det är uppenbart inte minst vid . är känd som få andra älvar efter de mångåriga striderna om dess utbyggnad. Kommunerna vid denna älv har inte försummat något för utveckling men har som få andra fått erfara vad dåliga vägar och uteblivna kommunikationer innebär av hämsko för näringslivet. Det är vår övertygelse att den outbyggda älven, de rika tillgångarna av annat slag och befolkningens kraft och duglighet tillsammans skulle kunna göra Vindelådalen till en blomstrande bygd. Detta under den grundläggande förutsättningen att staten garanterar den primära service som kommit andra landsdelar till del och som är ett villkor för en bygds bevarande och utveckling. och regeringen kan sägas ha särskilt ansvar för att sysselsättningsfrämjande åtgärder sätts in i Vindelådalen. Det finns ett riksdagsuttalande , när den s. k. Vindelälvsfrågan avgjordes, som förutsätter att regeringen i stället för kraftutbyggnaden ger trakterna vid älven stöd på annat sätt. Från en grupp som studerat sockens och annan glesbygds problem har saken uttryckts sålunda: Den uteblivna regleringen av påkallar extra ordinära och skyndsamma insatser. Ovissheten har förlamat såväl näringslivets som kommunernas handlingskraft. Staten bör därför med hänsyn till riksdagsuttalande i vindelälvsfrågan, tillföra läns kommunala organ såväl ekonomiska som personella resurser, för att genomföra konkreta åtgärder till sysselsättning och utkomst för befolkning. Vi har för vår del från moderat håll framfört förslag i motioner eller interpellationer och frågor då det gäller Vindelådalen. Väg 363 har i motioner från flera partier aktualiserats. Det är de miserabla kommunikationerna som förvärrar läget i området, eftersom företagsetablering och turism hindras. Det redan befintliga näringslivet hämmas eftersom både tung trafik och annan samfärdsel sker under ytterst ogynnsamma förhållanden. Om vägar och broar hade modern standard skulle förmodligen läget redan ha varit ett annat och bygdens framtidsutsikter ljusare. Som beredskapsarbete har visserligen någon vägbyggnad skett, men en total upprustning av vägnätet måste ske. Kommunerna vid älven måste få industrier. Utan en riktig trafikled är det otänkbart att några företag etablerar sig där. upphör flottningen i älven. Därmed kommer vägnätet att utsättas för ännu större påfrestningar genom virkestransporter. Även om järnvägen kan anlitas för transport av timmer och trävaror om en terminal byggs av SJ i torde vägen längs inte ha kapacitet att ta emot den ökade godstransporten. Den rika tillgången på råvara och den goda arbetskraften skulle medföra att industrin kunde utbyggas om väg 363 får modern standard. Den befolkning som bor vid vissa sträckor av väg 363 och de människor som måste trafikera den deltager genom skattemedel av olika slag i det allmänna vägbyggandet men har under generationer i sin egen trakt inte fått se något annat resultat av svensk vägpolitik än det växande förfallet. Också ur och regional aspekt ter det sig underligt att denna ådal försummats. Det kan inte vara en rättvis politik att en bygd kan få allmän väg endast om dess vattenkraft eller andra naturtillgångar exploateras. Kommunerna längs har ambitioner och har gjort insatser för alla de näringsgrenar som kan tänkas i området. I samband med diskussionen om vattenutbyggnaden nämndes turism och fritidsaktiviteter som tänkbara objekt då det gäller framtida sysselsättning. Det är realism att inte räkna med turismen som basnäring, men det är också realism att i , när människorna mer än förr söker ro och distans från tätorter och stress, ta med behovet därav för del i kalkylen när man bedömer norra förutsättningar. Det råder inget tvivel om att en rätt skött information, en riktig struktur på olika anläggningar för turism och resandeservice, en presentation av och fjälltrakterna vid dess källor kan ge inkomst och bärgning åt många och kan bereda rekreation och hälsa åt dem som finner detta lands särart och värden. Hindren för en god utveckling är då att vägar saknas, att restid och priser är oförmånliga och att den tid av året man anser lämplig för turism nu är så kort. I verkligheten finns här under alla årstider det som människor söker, även andra tider än sommaren och vårvintern har detta land ro, strövmarker, frisk luft och vila. tionerna i kunde säkert komma största delen av året, om snabba förbindelser och rätt kontakt med presumtiva spekulanter kunde skapas. En statlig satsning i trafikservice och utlandsinformation bör kunna medföra goda resultat. Vid älven råder byggnadsförbud. Med sikte på bevarandet av orörd natur kan detta synas riktigt, men det är klart att en uppmjukning måste ske. Satsningen på turismen kräver byggskap, och den kan ske på sådant sätt att naturen inte skadas. De reningsverk och andra anläggningar som kan behövas t. ex. för el- och vattenförsörjning bör planeras och byggas med statliga medel. När sparades var det även med hänsyn till värdet för forskningen. ligger nära älven, och med modern trafik borde älven vara lätt att nå från andra högskolor och forskningscentra. Enligt vår mening har statsmakterna försummat att göra en insats för att förverkliga de intentioner och planer som funnits. Det torde vara möjligt att förlägga kurser, seminarier, fältprov och geologiska och biologiska studier vid älven och i fjällområdet, att utbygga den ekologiska forskningen där, att ordna expeditioner dit. Ett fältuniversitet någonstans vid Storvindeln med ändamålsenliga undervisningslokaler, laboratorier och enkla men praktiska förläggningar bör byggas som en kursgård i större format, där den ena skolan och det ena forskarlaget kan avlösa det andra och dit forskare och studenter från andra länder kan inbjudas service, praktisk handledning och guiding kan erbjudas på platsen. Vi anser inte, att detta är utopier utan svarar mot ett behov och är en realistisk satsning. Vindelådalen och dess fjällområde behöver vägar, trafikservice, stöd vid uppbyggnaden av industrier och turistanläggningar med reningsverk och vattenförsörjning. Staten bör i initialskedet i vissa fall svara för alla anläggningskostnader. Forskningen bör utbyggas och möjligheten att ordna ett centrum för internationell forskning utredas. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening uttalar att de vid riksdagsbeslutet om Vindelådalen förutsatta åtgärderna vidtages och att vad i motionen anförts därvid beaktas. () i Agnäs PER () i Gäddvik