mot · FW02242 · 1973-01-22 00:00:00 — av m. fl. om åtgärder för att åstadkomma en konjunkturanpassad investeringspolitik. Under de två senaste konjunktursvackorna, 19661968 och 1971 1972, har industrins investeringar varit otillräckliga för att kunna bidra till att bryta lågkonjunkturen. Ledigt kapital och ledig arbetskraft har funnits i ekonomin; samhället har dessutom med olika stimulansåtgärder, som skattesubventioner, sökt påverka företagen till en både socialt och ekonomiskt angelägen expansion av aktivitet och sysselsättning. 1 stort har emellertid resultaten uteblivit. Det privata näringslivets beteende under konjunktursvackorna har bidragit till att förvärra situationen genom olika kontraktiva åtgärder med spridningseffekter i ekonomin. Först när en konjunkturuppgång skett och produktionsresurserna åter ansträngts, som 1969-1970, har företagen ställt stora anspråk på att utnyttja kapital och arbetskraft och sålunda kommit att intensifiera en överhettning av ekonomin och genom konkurrensen om knappa resurser bidragit till att störa den utbyggnadsplanering som skett i den offentliga sektorn, i stat och kommun. Vissa drag i utvecklingen skiljer de bägge konjunkturnedgångarna. Sålunda var dämpningen av de fasta investeringarna i industrin mer uttalad än 1971-1972, medan den senare konjunkturnedgången i stället karakteriserades av ett ovanligt drastiskt omslag i lagerinvesteringarna. De beskrivna fenomenen är till sin natur inte nya; tvärtom bildar de inslag i konjunkturförändringarna som alltid kännetecknat ekonomier som i huvudsak baseras på ett marknadssystem. Emellertid har samhället, framför allt i men även i andra länder, med många olika medel förfinat instrumenten för att behärska konjunkturutvecklingen. På de flesta av konjunkturpolitikens områden har man också kunnat infria alltmer ambitiösa mål. Företagens investeringspolitik som ofta motverkat den offentliga konjunkturpolitiken - framstår här närmast som ett undantag; som det område av konjunkturpolitiken där metoderna minst utvecklats och där resultaten också vanligen varit sämst. 1971 lagerinvesteringar kan illustrera delar av problematiken. Enligt vissa uppskattningar brukar av bruttonationalproduktens konjunkturbetingade förändringar kunna hänföras till lagerinvesteringarnas svängningar. till pekat på att den minskning av lagerinvesteringama som skett motsvarade av BNP. Detta betyder att lagerminskningen medförde en förlust av ca 60 000 arbetstillfällen. På motsvarande sätt brukar omslaget till lagerökningar i högkonjunkturer vara så starkt att det innebär påfrestningar på en allmän åtstramningspolitik liksom på betalningsbalansen. Bakgrunden till de kraftiga lagersvängningarna utgörs bl. a. av spekulativa prisförväntningar, i en uppgång ofta förstärkta av förlängda leveranstider. Men även skattepolitikens utformning spelar en roll. Det har t. ex. gjorts gällande (i Svensk finanspolitik i teori och praktik) att de hittillsvarande försöken till stabiliseringspolitik inte haft någon som helst framgång på detta område utan att har en relativt hög instabilitet just på lagersidan. a. LO:s sida har den svenska skattelagstiftningen angivits som en orsak till de anmärkningsvärt stora lagersvängningarna. Skattepolitikens utformning uppmuntrar till en betydande lageruppbyggnad utöver vad prisstegringarna kan förorsaka i en högkonjunktur. Lågkonjunkturens lagerminskning sökte man att möta med ett speciellt stöd till lageruppbyggnad som beslutades av . Denna stimulans har emellertid inte fått avsedd effekt. De förhoppningar som uttrycktes i den reviderade finansplanen 1972 om att stödet skulle få verkningar under detta år har inte infriats. Lagerminskningen detta år uppgick till i stället för den uppgång på som förutsågs i den reviderade finansplanen. Lagerinvesteringarna har sålunda stor betydelse för sysselsättningspolitikens och stabiliseringspolitikens möjligheter. Lagervariationema har gjort det svårt att nå de mål som ställts upp för politiken på dessa områden. Detta underströks redan av stabiliseringsutredningen, SOU 1961:42, vari man efterlyste en utredning om metoder att påverka lagerinvesteringarna. Någon sådan utredning har inte kommit till stånd. Problemen torde emellertid ha skärpts . Det är synnerligen angeläget att företagens investeringsbeteende genomlyses och att förslag läggs fram som är effektiva i såväl hög- som lågkonjunkturer. Härvid bör prövas minskade avskrivningsmöjligheter för företagen som försvårar en uppbyggnad av lager under överhettade perioder. Den tanke bör även prövas som fördes fram i riksdagsmotionen 1972: 400 av herrar Gadd och i om en statlig inköpspool som skulle köpa upp lager i näringspolitiskt strategiska sektorer i lågkonjunkturer. Industrins fasta investeringar har inte i samma grad som lagerinvesteringarna inverkat destabiliserande på konjunkturutvecklingen. Tendenserna har emellertid gått i samma riktning, även om utslaget framför allt under den senaste lågkonjunkturen - inte varit lika starkt. Det är tydligt att de medel som tillämpats för att utjämna investeringarna mellan lågoch högkonjunkturer inte varit tillräckligt effektiva. Det rör sig om stimulansinsatser via investeringsfondssystemet och skattesubventioner på maskin- och byggnadsinvesteringar som satts in i avmattningsperioder. Vid ett fåtal tillfällen har investeringsavgifter använts i extrema högkonjunkturer. Det är angeläget att studera bakgrunden till att företagen ofta handlar på basis av mycket kortsiktiga vinstförväntningar i sina investeringsbeslut även i förhållandevis milda avmattningsperioder. Skillnader mellan olika branscher kan i detta avseende behöva belysas. En ökad information om företagens planering på en femårssikt kommer att vara tillgänglig för samhället till följd av riksdagsbeslut om informationssystem mellan företag och samhälle. Man bör söka konkretisera på vilket sätt samhället bör utnyttja denna information för att kunna verka till förmån för en jämnare investeringsaktivitet över tiden. Olika medel bör härvid prövas. Eventuella skattesubventioner i en lågkonjunktur bör kopplas till deklarationer om att subventionerna kommer att avlösas av investeringsavgifter eller andra skatteskärpningar i en väntad högkonjunktur. Det etableringssamråd som tillämpas för att åstadkomma en spridning av industriinvesteringarna i enlighet med regionalpolitiska mål kan behöva omfatta även ett samråd om en stabiliserings- och sysselsättningspolitiskt angelägna spridning av investeringarna i tiden mellan hög- och lågkonjunkturer. Ett sådant samråd skulle med fördel kunna ske bl. a. inom ramen för en investeringsberedning av den typ som skisserats i det näringspolitiska program som antogs av den socialdemokratiska partikongressen 1972. Som ett yttersta medel för samhället i detta sammanhang kan en etableringskontroll behöva övervägas. Sedd som en isolerad åtgärd skulle en etableringskontroll givetvis ha begränsad effekt liksom i fråga om en etableringskontroll som införs av regionalpolitiska skäl. På liknande sätt som inom regionalpolitiken skulle en stabiliseringspolitiskt motiverad etableringskontroll emellertid kunna ha ett värde om den ses som det sista ledet i en kedja av åtgärder där huvudparten av insatserna syftar till att främja investeringar under de tidsperioder som från samhällelig synpunkt är mest angelägna. Erfarenheterna från de senaste perioderna av konjunkturdämpning motiverar enligt motionärernas mening att en utredning tillsätts där man dels söker belysa företagens investeringsbeteende och dess betydelse från stabiliserings- och sysselsättningspolitisk synpunkt vid konjunkturväxlingar, dels föreslår åtgärder för att bättre bringa företagens beslut i samklang med samhällsintresset, varvid de ovan diskuterade metoderna bör prövas. Mot bakgrund av ovanstående hemställer vi att hos Kungl. Maj: t begär att en utredning tillsätts med uppgift dels att belysa företagens investeringsbeteende vid konjunkturväxlingar, dels att föreslå styrmedel för att åstadkomma en konjunkturanpassad investeringspolitik, var vid lagerinvesteringama speciellt bör uppmärksammas, i enlighet med vad i motionen angivits. () () () ()