mot · FW021652 · 1973-03-27 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:58 med förslag till lag om ändring i allmänna prisregleringslagen (1956:236), m. m. Propositionen 1973:58 föreslår bl. a. att Kungl. Maj:t ges möjlighet att branschvis eller generellt utföra ingrepp i prismekanismen såsom ett instrument i stabiliseringspolitiken. Vi önskar här framhålla de negativa effekter som ofta följer med prisregleringar, i synnerhet ofta återkommande med kort varaktighet och sådana som är av långvarigt slag. Det föreligger sålunda stor risk för att en prisreglering snedvrider konkurrensförhållandena. Förekomsten av stoppris innebär att de priser som gällde före ett prisstopp i de olika företagen inte får ändras. Detta innebär att de företag som höjt priset straxt innan prisstoppet kommer i ett förmånligare läge än sina konkurrenter. Använder man sig i stället av högstpris fordrar detta en avsevärd standardisering av de olika varorna för att regleringen inte skall få oönskade effekter. I annat fall kan kvalitets- och tekniska skillnader mellan de olika företagens produkter inom viss varugrupp leda till att producenternas möjligheter att genomföra förbättringar av sina varor förhindras eller omöjliggörs. Prisstopp medför också stor risk för att varusortimentet minskas genom att företagen tvingas sluta tillverka och sälja produkter med dålig lönsamhet som inte kan kompenseras med prishöjningar. Detta medför i sin tur att konsumenternas valmöjligheter begränsas. Levnadskostnaderna kan till och med stiga av denna anledning eftersom billigare varianter kanske helt utgår från marknaden och hushållen därför tvingas köpa dyrare märken inom en viss varugrupp. Visserligen finns möjligheter att genom dispensförfarande eliminera denna negativa verkan av ett prisstopp. Dispensförfarandet fordrar emellertid en omfattande administration både för företagen och de statliga myndigheter som skall handlägga ärendena. Vi vill också understryka de stora risker ur rättssäkerhetssynpunkt och de orättvisor som alltid måste följa av administrativa ingrepp i företagens interna angelägenheter. Alla regleringar medför visst mått av godtycke hur angelägen man än är från statsmakternas sida att handläggningen av de enskilda ärendena skall ske med oväld. Särskilt bör härvid framhållas de mindre företagens sämre resurser när det gäller att förbereda, förhandla och på andra sätt föra sin talan i t. ex. dispensärenden, vilket lätt kan leda till betydande orättvisor. En prisreglering för vissa varugrupper leder till att företagen inte alltid kan genomföra de prissänkningar som under normala förhållanden skulle ske. Prisreglering får således den konsekvensen att prisrörligheten minskar, och detta gäller både prishöjningar och prisminskningar. Eftersom ändringar i prisförhållandena mellan olika varor och tjänster är av central betydelse för att ekonomin skall fungera effektivt kan en prisreglering, särskilt , få ytterligt allvarliga konsekvenser för vår välfärd. Den svenska bostadsmarknaden erbjuder ett belysande exempel på de kaotiska förhållanden och de stora orättvisor mellan olika grupper som offentliga ingrepp i prisbildningen kan åstadkomma. Det bör understrykas att de ovan relaterade nackdelarna med prisreglering främst är giltiga om regleringen är långvarig. Men även kortvariga prisregleringar kan få negativa bieffekter om de tillämpas ofta och således får utgöra ett normalt inslag i den ekonomiska politiken. Vi finner det allvarligt att man i promemoria (Ds H 1972:4) såväl som i propositionen bortsett från denna risk och endast berör nackdelarna med långvariga prisregleringar. Ofta förekommande prisstopp skapar nämligen förväntningar om prisstopp, vilket kan innebära att företagens beteenden ändras så att de på grund av risk för prisstopp höjer priserna för att gardera sig mot förluster, ett beteende som alltså inte skulle ha förekommit på en marknad där prisstopp mindre lätt kunde införas. Särskilt inför valår har prisstopp införts. Om detta blir regel finns risk för att de företag som tror sig bli berörda höjer priserna på de produkter som förväntas bli föremål för reglering före det årsskifte som föregår valet. Den föreslagna lagen kan därigenom leda till prishöjningar. Beträffande lagförslagets paragraf 3 a om överenskommelser om högsta pris mellan SPK och berört företag ställer vi oss tveksamma till en sådan ordning. För att denna rättsregel skall få avsedd effekt fordras det att berörda företag tvingas göra dylika prisutfästelser. Möjligheter till påtryckningar föreligger här för central myndighet gentemot berört företag för att överenskommelse skall träffas, och hotet om prisstopp ligger latent. I paragraf 3 b stadgas om rapportskyldighet för prishöjning och skälen för sådan. Denna bestämmelse föreslås gälla generellt och således under tid då prisstopp icke förekommer. För att kunna tillämpas med avsedd effekt förutsätts en betydande utvidgning av företagens rapportskyldighet till det allmänna, vilket skulle innebära en väsentlig ökning av de administrativa bördor som påläggs företagen. En rapportskyldighet för företag med 1000-tals artiklar torde åsamka betydande besvär. Från allmän rättssäkerhetssynpunkt torde de två §§ 3 a och 3 b vara tveksamma som arbetsbördan för berörda företag kommer att öka. Ifrågasättas kan dessutom om de kommer att ge avsedd effekt. Prisstopp är nämligen erfarenhetsmässigt en dålig metod för att bedriva antiinflationspolitik. Med en bättre anpassad konjunkturpolitik torde inflationsutvecklingen på ett effektivare sätt än kunna styras. De generella åtgärderna är således fullt tillräckliga om dessa utnyttjas på ett riktigt sätt. Inflationen är emellertid brännande, och knapphändigt material tycks finnas för att ta itu med detta problem, vilket bl. a. med tydlighet har framgått av ovannämnda PM som ligger till grund för propositionen. Eftersom inflationen, dess orsak och verkan och åtgärder för att begränsa densamma, inte har ingående analyserats på åtskilliga år, anser vi att en statlig utredning skall tillsättas med syfte att göra en sådan undersökning på grundval av dagens situation. Med stöd av det anförda hemställes att 1. måtte avslå propositionen 1973:58 i vad den avser ändring i prisregleringslagen, 2. hos Kungl. Maj:t anhåller om utredning och förslag angående inflationens orsak och verkan samt åtgärder för att begränsa densamma.