mot · FW021807 · 1973-04-10 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj ds proposition 1973:41 angående industripolitisk verksorganisation, m. m. Näringspolitiken har till syfte att skapa goda produktions- och arbetsmöjligheter inom näringslivet. Tyngdpunkten måste ligga på sådana industripolitiska stöd- och utvecklingsinsatser som är inriktade på att skapa ny sysselsättning. Viktiga uppgifter är därvid bl. a. att stimulera till nyföretagande och tekniska innovationer samt att underlätta att ta till vara nya tekniska landvinningar. Bristerna i den nuvarande näringspolitiken kan bl. a. hänföras till avsaknaden av bestämda riktlinjer för näringspolitiken, splittrade centrala resurser och en svagt utbyggd organisation lokalt och regionalt. Vi har tidigare vid årets riksdag lagt fram förslag om tillsättande av en parlamentarisk arbetsgrupp för utarbetande av grunder och handlingslinjer för en aktiv näringspolitik (motion 1973:1458). Frånvaron av ett sådant handlingsprogram har lett till en betydande felanvändning av resurerna, så att bl. a. de mindre och medelstora företagens utvecklingsmöjligheter inte beaktats i tillräcklig omfattning. Likaså har förändringar i näringslivsstrukturen i form av nedläggningar och sammanslagningar av företag premierats på bekostnad av nyföretagande och andra expansiva investeringar. Det är enligt vår uppfattning nödvändigt att skyndsamt utarbeta ett handlingsprogram som bas för samhällets näringspolitik. De förslag till utbyggnad av den näringspolitiska organisationen som läggs fram i propositionen 1973:41 innebär enligt vår uppfattning en värdefull förstärkning av de näringspolitiska resurserna. Inrättandet av statens industriverk som sammanhållande organisation på verksplanet för centrala industri-, energi- och mineralfrågor fyller enligt vår uppfattning ett angeläget behov. När det gäller verkets organisation i stort delar vi departementschefens uppfattning att verksamhetsområdet bör begränsas till de här nämnda områdena. Det innebär att bl. a. de handelspolitiska och regionalpolitiska frågorna liksom kommer att handläggas av kommerskollegium resp. . Den utbyggnad av den näringspolitiska organisationen som ägt rum har framför allt gällt de centrala organen. Flera nya organ har tillkommit för att bl. a. säkerställa företagens behov av krediter och för att stödja teknisk forskning. Om näringspolitiken skall uppnå sitt syfte, fordras emellertid också att verksamheten har en starkt lokal förankring och att kontaktvägarna mellan samhällets organ och de enskilda företagen inte är för många. Vi delar departementschefens uppfattning att förstärkningen av fältorganisationen bör komma till stånd genom en utbyggnad av företagarföreningarna. Dessa har redan genom sin nuvarande verksamhet god kännedom om näringslivets förhållanden på det lokala planet. Både näringslivet självt samt kommunala och statliga intressen är representerade i föreningarna. De har därigenom förutsättningar både att verka i nära kontakt med företagen och att fullgöra olika myndighetsuppgifter. En sådan organisation fyller enligt vår uppfattning sin uppgift bättre än vad ett rent statligt organ på länsplanet skulle göra. En förutsättning är emellertid att föreningarnas administrativa resurser väsentligt förstärks och att verksamheten delvis får ändrad inriktning. Föreningarna har arbetat med mycket små resurser, inte minst när det gäller personal. Jämfört med t. ex. de resurser som står till förfogande för jordbrukets rådgivnings- och rationaliseringsverksamhet arbetar företagarföreningarna under blygsamma förhållanden. Det bör också observeras att jordbrukets rådgivningsverksamhet åtminstone tidigare i stor utsträckning bedrivits av statsunderstödda, frivilliga sammanslutningar, främst hushållningssällskapen. En väsentlig uppräkning bör därför ske av de statliga bidragen till företagarföreningarnas administration och till den företagsservice som de bedriver. måste åtgärder vidtas för att öka personalens möjligheter till vidareutbildning och för att i övrigt effektivisera arbetet inom kanslierna. Föreningarnas verksamhet måste i ökad utsträckning inriktas på allmän informationsverksamhet, uppsökande verksamhet bland företag och uppfinnare, marknadsundersökningar, exportfrämjande åtgärder och ren serviceverksamhet. Det är därvid nödvändigt att föreningarna samverkar med branschorganisationer och konsultföretag. Inte minst branschorganisationerna har byggt upp en omfattande företagsservice i fråga om administration, bokföring, revision, ekonomisk rådgivning m. m. Det är vidare önskvärt att företagarföreningarna i större utsträckning än kan biträda även andra företag än rena industriföretag. Som framhållits vid remissbehandlingen av de utredningar som ligger till grund för propositionen är det angeläget att i så stor utsträckning som möjligt hålla isär företagarföreningarnas allmänna rådgivningsverksamhet och deras befattning med kreditärenden, konsultverksamhet m. m. Jämsides med att föreningarna byggs ut bör därför ansvarsfördelningen i detta avseende närmare granskas. Administrationsanslaget till företagarföreningarna upptas på huvudtitel. I propositionen föreslås att denna ordning skall behållas men att ett särskilt anslag skall anvisas på industridepartementets huvudtitel för främjande av företagsservice. Denna uppdelning av det ekonomiska ansvarsförhållandet mellan två olika departement kommer enligt vår uppfattning att kunna skapa svårigheter för verksamheten. Vi föreslår därför att alla bidrag för den administrativa verksamheten och för företagsservice från och med /75 anvisas över industridepartementets huvudtitel. Det regionalpolitiska stöd som fördelas av företagarföreningarna bör däremot liksom tas upp på huvudtitel tillsammans med övriga regionalpolitiska anslag. För att främja utbyggnaden av företagsservice föreslås i propositionen ett anslag på 2,5 milj. kr. Detta belopp måste betraktas som helt otillräckligt, om föreningarna skall kunna byggas ut i erforderlig omfattning inom rimlig tid. Delegationen för de mindre och medelstora företagen har föreslagit att 5 milj. kr. skall anvisas för detta ändamål. bör framhållas att i sina petita hemställt att administrationsanslaget för /74 skall uppföras med 17 milj. kr. mot i statsverkspropositionen föreslagna 11,4 milj. kr. Mot bakgrund härav bör enligt vår mening det särskilda anslaget till främjande av företagsservice tas upp med 10 milj. kr. för /74. En av huvuduppgifterna för det nya industriverket blir att svara för och bygga ut den allmänna utrednings- och prognosverksamhet som utförts inom industridepartementet. Departementschefen särskiljer här tre huvudområden, nämligen branschinriktade utredningar, långsiktiga prognoser och allmänna industripolitiska analyser och bedömningar. Utredningar väntas i första hand komma till stånd genom att Kungl. Maj:t lämnar direkta uppdrag till verket och genom att offentliga utredningar anlitar verkets utredningsresurser. skall emellertid också självt kunna ta initiativ till undersökningar på olika branschområden. Enligt förslag i propositionen skall verket även överta de funktioner som fullgörs av delegationen för de mindre och medelstora företagen. Ett särskilt råd för den mindre och medelstora företagsamheten skall enligt förslaget knytas till verket. Det nya verket måste självfallet i hög grad inrikta sin verksamhet på den mindre och medelstora företagsamhetens behov. Utvecklingen inom denna sektor av näringslivet måste därför bli föremål för fortlöpande analys. Även i sina verkställande funktioner kommer industriverket att ha omfattande kontakter med den mindre företagsamheten. Delegationen för de mindre och medelstora företagen har emellertid som sin viktigaste uppgift att utforma riktlinjer för näringspolitiken för denna grupp av företag. Delegationen har i detta avseende samma funktioner som t. ex. och andra till departementen direkt knutna organ. Detta talar enligt vår mening för att delegationen bör få behålla sin fristående ställning. Statens befattning med olika slag av företagsservice är i första hand inriktad på de mindre och medelstora företagens behov. Som framhålls i propositionen kommer den övervägande delen av utbudet av företagsservice i vårt land från privata företag och intresseorganisationer. Där det finns tillgång på sådana tjänster behövs givetvis inget statligt engagemang. Däremot kan insatser vara nödvändiga från samhällets sida för att samordna denna verksamhet. De statliga insatserna måste i övrigt koncentreras till de områden där service till företagen saknas eller är Ett viktigt delområde, där staten har huvudansvaret, är utbildningsverksamheten för enskilda företagare och anställda i mindre och medelstora företag. Denna handhas i stor utsträckning av . Institutet föreslås i propositionen komma att integreras med det nya industriverket. Några närmare anvisningar för hur verksamheten skall organiseras lämnas emellertid inte. har institutet självt inom ramen för nuvarande organisation påbörjat en regional utbyggnad av sin verksamhet. Vi anser det värdefullt att den av bedrivna verksamheten byggs ut på regional nivå. Som vi tidigare framhållit måste man emellertid försöka undvika att skapa fler kontaktvägar mellan företag och näringspolitiska organ än som är nödvändigt. Målsättningen bör därför enligt vår uppfattning vara att även i detta fall så långt som möjligt utnyttja företagarföreningarna som kontaktväg. Detta hindrar givetvis inte att institutet kan upprätta specialistgrupper och utbildningsenheter, som arbetar inom ett större arbetsområde än ett län. Avgörande är att kontakterna med företagen så långt möjligt sker genom företagarföreningarna. I vad gäller institutets centrala organisation och verksamhetsinriktning vill vi understryka angelägenheten av att resurserna koncentreras till allmän utbildningsverksamhet. Det vore enligt vår uppfattning olyckligt, om den enskilda rådgivningsverksamheten och uppdragsverksamheten i alltför stor utsträckning kom att inkräkta på den allmänna kursverksamheten. Statsmakterna kan här genom bl. a. ändrade krav beträffande självfinansieringsgraden styra utvecklingen i önskad riktning. De allmänna kurserna torde i dagens läge för den enskilde företagaren i många fall betraktas som en alltför dyrbar form av utbildning. Skäl kan enligt vår uppfattning anföras såväl för en integrering med industriverket som för att behålla institutet som en självständig enhet. Om institutet integreras i industriverket, som föreslagits i propositionen, bör det med hänsyn till sina specifika uppgifter ges en förhållandevis självständig ställning. Vi vill i detta sammanhang också peka på den möjlighet som föreligger att i större utsträckning utnyttja studieförbundens resurser för fortbildningsverksamhet bland företagare och anställda i mindre företag. Studieförbundens utbildningsformer lämpar sig ofta minst lika bra för företagarens förhållanden som en centralt ordnad kursverksamhet. Ett viktigt inslag i näringspolitiken utgör också stödet till teknisk forskning och utveckling. Statens insatser på detta område tar sikte på både att främja teknisk vidareutveckling och att sprida och nyttiggöra befintliga kunskaper och forskningsresultat. Kraven på insatser på detta område ökar snabbt. I syfte att komplettera redan befintliga stödformer föreslås i propositionen att en särskild fond, statens utvecklingsfond, skall inrättas för att stödja riskbetonade investeringar inom industrin för utveckling av nya produkter, processer och system. Den nya fonden är avsedd att vara ett komplement till den verksamhet som bedrivs å ena sidan av styrelsen för teknisk utveckling samt å den andra av Investeringsbanken och övriga statliga kreditinstitut. Utvecklingsfonden skall enligt förslaget lämna lån med villkorlig återbetalningsskyldighet. Utöver den rena låneverksamheten skall fonden sprida information till enskilda innovatörer och företag beträffande möjligheterna att erhålla statligt stöd till tekniskt utvecklingsarbete. I administrativt hänseende föreslås den nya fonden komma att inordnas under industriverket. Detta motiveras bl. a. med att en sådan anknytning ger möjligheter inte bara till den traditionella tekniska, företagsekonomiska och bankmässiga bedömningen av projekten utan också till en samhällsekonomisk analys av exempelvis projektens branschekonomiska konsekvenser. Enligt vår uppfattning innebär emellertid en sådan ordning stora risker för dubbelarbete i samband med bedömningen av de olika projekten. Den nya fonden kan nämligen i stor utsträckning väntas komma att stödja samma projekt som i ett tidigare skede erhållit stöd från styrelsen för teknisk utveckling. Vi finner det därför naturligt att även utvecklingsfonden förvaltas och administreras av styrelsen för teknisk utveckling. Det blir därigenom möjligt att utnyttja den expertis som styrelsen för teknisk utveckling har för projektbedömning. En och samma myndighet kan därigenom följa projektet . Onödigt dubbelarbete kan därmed undvikas. Enligt förslaget skall statens utvecklingsfond till att börja med finansieras med vinstmedel från Investeringsbanken. 30 milj. kr. av vinsten för 1 972 föreslås sålunda bli överförda, för att utnyttjas med början /74. Hur fonden skall finansieras på är departementschefen inte beredd att ta ställning till. Det föreslagna finansieringssättet innebär att Investeringsbankens vinstmedel specialdestineras till visst ändamål utan direkt samband med bankens verksamhet. Genom det föreslagna förfarandet kommer också en viktig del av statens stöd till teknisk utveckling och forskning inte att undergå sedvanlig budgetprövning. Enligt vår uppfattning är det angeläget att ta ställning till det samlade behovet av medel för detta ändamål i ett sammanhang. Medel bör således anvisas över statsbudgeten. Vi föreslår att 30 milj. kr. anvisas till den nya utvecklingsfonden i vanlig ordning på riksstaten. Motsvarande belopp av 1972 årsvinst i Investeringsbanken bör inlevereras till statskassan. Lokaliseringen av det nya industriverket berörs inte i propositionen. Det torde sålunda förutsättas att verket skall förläggas till . Vi vill i detta sammanhang erinra om de uttalanden som gjorts om att förlägga nytillkommande statliga verk och institutioner utanför . Förläggning av nya ämbetsverk utanför medför mindre omställningsproblem än omlokaliseringar av redan befintliga myndigheter. Hade en del av de inrättade verken förlagts på annan ort, skulle sannolikt behovet av omlokaliseringar varit betydligt mindre. Goda förutsättningar torde också finnas att, när det gäller industriverket, välja annan lokaliseringsort än . Vi föreslår att möjligheterna att förlägga industriverket utanför blir föremål för skyndsam prövning. Med hänvisning till vad som har anförts i motionen hemställer vi att vid behandlingen av propositionen 1973:41 beslutar 1. att som sin mening uttala vad som anförts i motionen beträffande företagarföreningarnas organisation och verksamhetsinriktning, 2. att hos Kungl. anhålla om att administrationsbidraget till företagarföreningarna i fortsättningen tas upp på industridepartementets huvudtitel, 3. att till Främjande av företagsservice för /74 anvisa ett i förhållande till Kungl. Maj:ts förslag med . förhöjt reservationsanslag av , 4. att som sin mening uttala att delegationen för de mindre och medelstora företagen bör bibehålla en fristående ställning i enlighet med vad som har anförts i motionen, 5. att som sin mening uttala vad som anförts i motionen beträffande organisationen och verksamhetsinriktningen inom , 6. att som sin mening uttala vad som anförts i motionen beträffande medverkan av studieförbunden i utbildningsverksamheten för företagare och anställda i mindre och medelstora företag, 7. att statens utvecklingsfond administrativt skall knytas till styrelsen för teknisk utveckling, 8. att till Sfafe/w utvecklingsfond för /74 under trettonde huvudtiteln anvisa ett reservationsanslag av , 9. att som sin mening uttala vad som anförts i motionen beträffande utdelning på statens aktier i investeringsbank AB, 10. att hos Kungl. Maj:t anhålla om skyndsam utredning beträffande lokaliseringen av statens industriverk i enlighet med vad som har anförts i motionen. () i Luttra () i Glömminge . () i Skegrie