mot · FW022018 · 1973-10-25 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:146 angående godkännande av överenskommelser mellan och om dels fasta förbindelser över , dels flygtrafikledningstjänst m. m. med anledning av tillkomsten av en dansk flygplats på Saltholm, m. m. I proposition 1973:146 föreslår regeringen ordnande av fasta förbindelser över . Varje beslut i denna fråga får stora och mångsidiga verkningar. Frågan är regionpolitisk och trafikpolitisk, miljöpolitisk och fördelningspolitisk. Den berör inte bara och utan indirekt också . Den påverkar arbets- och levnadsförhållandena för ett mycket stort antal människor. Regeringsförslaget går ut på att först bygga bilbro , senare en enkelspårig järnvägsförbindelse HelsingborgHelsingör. kommunisterna är motståndare till regeringens förslag. Vi anser det felaktigt ur alla de ovan nämnda synvinklarna. Vi anser det klasspolitiskt reaktionärt. Det kommer ensidigt att gynna speciella storfinansgrupper. Vi anser också de allmänna planeringsinsatser, som förslaget aktualiserar, vara illa förberedda och i propositionen slappt behandlade. Vpk gör nedan en kritisk genomgång av frågan och ställer alternativa förslag. Det har sagts att Sundsbrofrågan blivit mycket utförligt utredd. Det är kanske sant i rent kvantitativ bemärkelse. Ur andra synvinklar har dock utredningsunderlaget mycket svåra brister. Utredningarna 1962 och 1967 kom till helt motstridiga resultat. 1962 prioriterades HH-leden, 1967 MK-leden. 1962 parallellställdes väg och järnväg, 1967 premierade man bilismen. 1962 dominerade en vidare internationell syn, 1967 inskränkt malmöitiska och köpenhamnska perspektiv. 1962 hade man en gemensam syn, 1967 lät man de danska synpunkterna ange tonen. Det maktspel som blivit det ledande motivet i utredningsarbetet har skapat en saklig förvirring i materialet. Utredningarnas kostnadsanalyser är oacceptabla. De är väsentligen begränsade till själva byggprojekten. Det större mönstret av följdkostnader är inte beaktat. En analys av sådana, externa, kostnader är avgörande för frågan men har alltså lämnats åsido. Utredningarna koncentrerar sig kring företagsekonomiska beräkningar samt försök att förutsäga trafikströmmarna. Miljö och ekologi har försummats. Miljökonsekvenserna av den regionala utveckling som brobesluten framkallar är inte utredda och värderade. Det tättbefolkade Västskånes problem: bullerstörningarna i , anslutningsvägarna genom stora bostadsdistrikt, förslitningen av landskapet data om dessa ting saknas helt i propositionen. Utredarnas tänkande har varit låst vid fasta anläggningar. En svensk trafikexpert, professor , har framhållit att utvecklingstendenser inom färjetekniken kan tänkas tala mot fasta förbindelser och för färjor med stor kapacitet. Detta viktiga perspektiv är inte alls berört i utredningarna och i propositionen. Det översiktliga planeringsperspektivet saknas. Inga försök görs att knyta den centrala frågan om förbindelserna till ens en lös skiss av en skånsk regionplan. förutsätts få styra planeringen i övrigt. Det borde givetvis ha varit tvärtom: hänsyn till regionens planering borde ha styrt brofrågans lösning. Öresundsgruppemas trafikberäkningar utgick från en helt passiv planeringssyn. Bilismen förutsattes bli framsläppt. Ingen samhällelig styrning av trafikutvecklingen förutsattes. Tungt lastbilsgods förutsattes öka mera än järnvägsgods, t. o. m. efter 1980. Personbilarna förutsattes öka sin andel av persontrafiken. Utredarnas slutsats gav sig därför själv: bilbro i MK-leden. 1972 reviderades trafikprognoserna. Trots privatbilismens alltmer uppenbara orimlighet förutsätts den också i dessa nya beräkningar öka sin andel av persontransporterna. I fråga om godstransporterna sägs att lastbilsandelen stagnerat. förutsätter man t. o. m. att järnvägsandelen åter skall börja öka. Likväl prioriterar man bilbron. Slutsatsen borde varit en annan. Men den var uppenbarligen politiskt obekväm. Genom bristen på statlig viljeinriktning förkortas också planeringsperspektivet på ett katastrofalt sätt. Om trafiksystemen heter det i propositionens referat: Det finns dock varken anledning eller möjlighet att nu avgöra vilket system som är det bästa vid tiden omkring . Denna passus i propositionen är grotesk. Just läget borde ha getts avgörande betydelse. Just här borde viljan och styrningen satt in. Men just här är statens kapitulation för utvecklingen, framsprungen ur en kortsiktig och hämningslös profithushållning, fullständig. Regeringens och utredarnas ideologi präglas av den flackaste 1800-talsliberalism. Politik är att sakna egen vilja. Frågans politiska och sociala inehåll Regeringens förslag i brofrågan gynnar en mycket liten och speciell krets av personer: byggmonopol, markspekulanter, åkeriägare. Den strider helt mot folkflertalets intressen. Vi utvecklar nedan sex områden där detta uppenbart visar sig. Vår första invändning är trafikpolitisk. Regeringsförslaget premierar privatbilismen. går före järnvägstunneln. Den tunga lastbilstrafiken stärker sin ställning. En rationell varudistribution och långdistansförbindelser skulle ha krävt en prioritering av järnvägen. prioriteras i stället den lokala biltrafiken MalmöKöpenhamn. Denna är en samhällsekonomisk och miljömässig belastning. Regeringens uppläggning betyder att man medvetet avstår från att utnyttja järnvägens möjliga framtidskapacitet. I stället för att ge järnvägen dess chans, låser man den inom de gränser som ett enkelspår, färdigställt i en oviss framtid och efter bilbrons byggnad, innebär. Regeringens agerande strider mot varje tidsenlig och socialt progressiv trafikpolitik. Även mot bakgrund av den framtida energisituationen och den totala resurshushållningen är det en felaktig uppläggning. Vår andra invändning är regionalpolitisk. riksdag har bekräftat att regionpolitik och statlig planering skall ta sikte på en dämpning av takten i storstadstillväxten. Öresundsgrupperna har bedömt att kommer att påskynda takten i urbaniseringen. Grupperna har också ansett att effekterna kan väntas i första hand uppkomma i . Detta strider mot riksdagsbeslutet om dämpad takt. Det strider också mot inrikesutskottets utlåtande , enligt vilket planeringen i skogslänen borde inriktas på det högre av de i propositionen 1972:1 11, bil. 1, angivna befolkningsriktvärdena. Detta är inte möjligt med ökad koncentration till . I propositionen uttrycks allmänna förhoppningar om att med samhällsplaneringens hjälp fördela den väntade tillväxten mer jämnt. Detta förutsätter rättsligt och politiskt vida starkare planinstrument en verklig styrningsplanering. I svar på en vpk-interpellation uttalade civilministern att sådana mer kvalificerade planeringsåtgärder från centralt håll icke var påtänkta. Regeringen har anslutit sig till den primitiva kapitalistiska föreställningen att det är ekonomiskt fördelaktigt med storstadskoncentration. Propositionen talar i positiva termer om integrationen av med . Sådana åsikter saknar vetenskaplig grund. Från total kostnadssynpunkt och automatiskt från folkflertalets synpunkt är tillväxten i stadsbildningar över den i och uppnådda nivån en ren belastning. Invånarna får betala dessa ökade kostnader och därtill en fortskridande miljöförsämring. Byggmonopol och spekulanter tar hem överprofiter, som inte motsvaras av verklig produktivitetsökning utan är parasitära. Vår tredje invändning är sysselsättningspolitisk. De arbetstillfällen som tillfälligt uppkommer genom själva brobygget skapas bättre genom att angripa den svåra sociala eftersläpningen i . Ökad utbyggnad av dag- och fritidshemmen, miljöförbättring i arbetarstadsdelarna och uppbyggnad av spårsystem för intensiv kollektivtrafik i orprådet tillhör de mest angelägna uppgifterna. Bakom dem ligger sociala behov, som enligt regeringsförslaget skulle få stå tillbaka för bilisternas och byggföretagens bro. En fråga som inte alls beaktas av regeringen är hur den väntade expansionen kommer att fördelas mellan sydvästra och . har nodöstra haft större befolkningstillväxt än . förskjuter balansen ytterligare till det danska storkapitalets förmån. Här ligger ett allvarligt sysselsättningsproblem för och . stärker motiven för svensk företagsetablering i . Från dansk sida har man aldrig gjort någon hemlighet av att man vill koncentrera hela regionens hamnverksamhet till . ger möjligheterna härför. Arbetstillfällen förloras för och andra svenska Västkusthamnar. Vår fjärde invändning är miljöpolitisk. Sydvästra är landets högst exploaterade landskap. och norra är från bebyggelsesynpunkt mest kompakta enhet. Regionen är redan hårt nedsliten, de återstående fria naturytorna är få eller inga. och andra vattendrag är utomordentligt hårt belastade. är högst exploaterade stad. Den är sannolikt också den socialt mest segregerade av landets större tätortsområden. Trafiksituationen ger en onormalt hög olycksfrekvens. har uppmätts en grad av luftförorening som är oacceptabel från hälsosynpunkt. I många bostadsområden ligger bullernivån över de riktvärden som anses vara maximum för att inte hygieniska risker skall uppstå. Natur och fritidsområden i reduceras skoningslöst genom miljötryck och exploatering. Sturupflygfältet har berövat malmöborna deras mest näraliggande rekreationsområden. Spekulation och slapp planering bär ansvaret för Ringsjöområdets degeneration. I denna hårt pressade natur- och levnadsmiljö vill regeringen nu öka pressen ytterligare. Man vill bygga en bilbro som stimulerar pendlingstrafik och nöjesresor med privatbilar. Man vill bygga anslutningsvägar genom tättbefolkade och redan bullerstörda områden. Man vill underlätta för bilresande, välsituerade danskar och tyskar att kunna köpa upp återstående fritidsområden inom räckhåll för Malmös befolkning. Man vill främja en utveckling som i trots av den eftersläpande reningssituationen ökar belastningen på luft och vatten. Detta är enligt vår mening en miljöpolitisk ansvarslöshet av utomordentligt svåra mått. Det står fullständigt klart att det från miljösynpunkt vore vida förnuftigare att satsa på järnvägstrafik och detta främst i ett annat läge än leden MalmöKöpenhamn. Vår femte invändning är fördelningspolitisk. Hela den utveckling vari bilbron ingår, hela den filosofi som den grundar sig på är ett brott mot jämlikhetstanken. Ett beslut enligt regeringslinjen missgynnar människorna i arbetarstadsdelarna, missgynnar de billösa, barnen, de gamla och handikappade. Den missgynnar dem som inte har råd att köpa dyr fritidsmark. Det missgynnar en framtida utveckling av järnvägen. Det missgynnar offren för den företagsutflyttning som stimuleras. Vår sjätte invändning är utrikespolitisk. Att underlätta handeln med andra länder genom rationell transportteknik är givetvis inget som strider mot ett neutralt lands intressen. Men att bygga en bilbro väsentligen för lokaltrafik, att funktionellt och planeringspolitiskt integrera ett svenskt storstadsområde med ett annat, beläget inom EEC, har betänkliga aspekter. Dessa problem är inte berörda i propositionen. Mot bakgrund av det anförda hemställer vi att , med avslag på propositionen 1973:146 i motsvarande delar, beslutar 1. att den föreslagna bilbron MalmöKöpenhamn icke skall byggas, 2. att en ny Öresundsled skall upprättas på sträckan HelsingborgHelsingör och utformas som järnvägsförbindelse med kapacitet för framtida trafikmängder, 3. att den exakta tekniska utformningen av HH-leden görs beroende av kompletterande utredningar, slutförda senast vid utgången av 1974, och avseende följande förhållanden: a) effekterna av en tunnel på vattenförhållandena i , b) den framtida betydelsen av färjor med stor kapacitet. (vpk) i (vpk) i (vpk) i GOTAB 73 5317 S 1973