mot · FW02990 · 1973-01-26 00:00:00 — av i m. fl. angående förhållandet mellan allmänna pensionsfondens placeringspolitik och regionalpolitiken. När ATP-systemet introducerades förutsatte man att reglerna för fondförvaltningen skulle bli föremål för översyn så snart man fått erfarenhet av hur de fungerade. menade att dess förslag närmast var avsett för en inledande period, som skulle ge dessa erfarenheter och därefter leda till förändringar. som tillsattes 1968 skall bl. a. ge förslag till AP-fondens framtida verksamhet och kreditgivningens former. Som ett led i det arbetet har utredningen publicerat betänkandet Näringslivets försörjning med riskkapital från allmänna pensionsfonden (SOU 1972:63). I och med att översynen av dröjt så länge, har också fonden vuxit till mycket stora och på kapitalmarknaden helt dominerande belopp. Totalt uppgick nominalvärdet av AP-fondens tillgångar per årsskiftet 19721973 till . Placeringsinriktningen framgår av att bostadskrediterna utgör av samtliga placeringar, vilket innebär en något minskande andel i förhållande till föregående år. I näringslivet har placerats , kommunerna har erhållit och staten . De tre delfonderna inom AP-fonden representerar genom sina styrelser de grupper som betalar avgifterna och de anställda inom respektive sektor. Detta påverkar till en del placeringsinriktningen från varje styrelse, medan nettoförräntningen visar mycket små skillnader. Avsikten med en fördelning av AP-fondens förvaltning på tre delfonder var ursprungligen att undvika en maktkoncentration för både staten och andra intressen. Det är ett väsentligt mål att försöka uppnå och slå vakt om. Enligt de regler som skapades för AP-fondens placeringar skulle större delen av fondmedlen tillföras kapitalmarknaden, dvs. utnyttjas för lån till bostäder och lån till kommunernas, statens och näringslivets långsiktiga kapitalkrävande investeringar. Så har också skett och APfonden är den alltmer dominerande köparen av obligationer, så dominerande t. o. m. att det givetvis föreligger risker för dualism mellan AP-fonden och , såvitt gäller effekterna på den ekonomiska politiken. Fondens reglemente föreskriver att medlen skall förvaltas så att de blir till största nytta för tilläggspensioneringen, dvs. placeras med betryggande säkerhet och god avkastning och hållas lätt tillgängliga för inlösen. Även dessa regler är rimliga om än inte alldeles problemfria till sina konsekvenser. Det är samhällets intresse att försöka hålla nere hyreskostnaderna för Med den stora långivningen till bostadsbyggandet ligger det naturligtvis i AP-fondens intresse att hålla den långa räntan uppe för att få god avkastning. Den konflikten mellan ett samhällsintresse och AP-fondens intresse behöver dock inte vara en konflikt mellan samhällsintresset och de försäkrade. Båda dessa intressen kan ha mer att vinna på en lägre ränta som i sin tur verkar kostnadssänkande, inte minst för bostäder. I och för sig kan också kravet på säkerhet för de försäkrade tillgodoses med något andra relationer mellan avgiftsuttag och avkastningsnivå. Frågan om ATP-avgifterna kommer enligt avisering att behandlas av vårriksdagen på grundval av utredning i saken. När det gäller bostadsbyggandets finansiering styrs fördelningen av kapitalet i första hand genom det existerande systemet med bostadskvotering. När principerna för bostadsbyggnadsplanen inneburit en centralistisk styrning, så är det naturligtvis statsmakterna som bär ansvaret för detta. Men det finns anledning konstatera, att statsmakterna därigenom använt AP-fondens resurser som ett medel i denna politik, även om AP-fonden i sig själv varit passiv. Tyvärr finns det inte mycket som talar för att denna allmänna inriktning av AP-fondsmedlens användning uppvägs inom övriga sektorer. För statens hantering av sina lånemedel gäller i princip samma grunder som för bostadssektorn. Även om statistiken är bristfällig när det gäller den regionala fördelningen av utlåningen till kommuner och näringsliv kan man på goda grunder förmoda att de stora enheterna har en större genomslagskraft för sina krav gentemot AP-fonden än vad de små kommunerna och de mindre och medelstora företagen har. Det vore utomordentligt värdefullt att få denna regionala fördelning av långivningen till kommuner och näringsliv belyst så långt detta låter sig göras. Eftersom AP-fondens långivning inte i alla delar är beroende av statsmakternas planer kan naturligtvis en oavsiktlig styrning inträffa dels på grund av låntagarnas anmälda behov och den styrka med vilken kraven framförs, dels eftersom någon uppföljning från regional fördelningssynpunkt inte görs vare sig statistiskt eller på annat sätt. Naturligtvis skulle en sådan analys vara möjlig att göra och regionalpolitiskt grundade riktlinjer från statsmakternas sida också vara möjliga att följa genom att krav ställdes på låntagarna om uppgifter angående den regionala användningen av lånen. Utskottet hävdade vid föregående års behandling av frågan (NU 1972:12) att pensionsfondens placeringar måste studeras inom ramen för den totala kapitalmarknaden. är AP-fondens placeringar på väg att bli mer och mer identiska med kapitalmarknaden som helhet och därför ökar kraven på en regionalpolitisk analys av AP-fondens utlåning. För att undvika de risker som föreligger när det gäller AP-fondens långivning och att denna fungerar i motsättning till statsmakternas intentioner inom regionalpolitiken eller står i strid med intentionerna bakom fondens tredelning att motverka maktkoncentration via AP-fonden som helhet, bör Kungl. Maj:t framlägga förslag till riktlinjer för AP-medlens användning i överensstämmelse med de regionalpolitiska krav som statsmakterna Yrkande i denna riktning framställs i särskild motion. Det är utomordentligt angeläget att varje konfliktanledning mellan det genom politiska beslut fastlagda samhällsintresset och AP-fonden i dess egenskap av kapitalplacerare undanröjs. Det är i det sammanhanget viktigt att statsmakterna i sina beslut och riktlinjer i förhållande till AP-fonden ser till de försäkrades intressen, men detta kan som anförts i det föregående ske genom olika metoder. För att klargöra hur AP-fondens placeringspolitik fungerar i förhållande till samhälleliga målsättningar inom regionalpolitiken måste APfondens hittillsvarande placeringar analyseras från regional fördelningssynpunkt, i första hand beträffande näringslivet och kommunerna. En av AP-fondstyrelsemas ledamöter, , har i Fackföreningsrörelsen 1/2 1973 anfört följande synsätt på samma principiella problem: Det är givetvis inte meningen att fondstyrelserna ska bedriva näringspolitik på egen hand. Men de har ett klart intresse att medverka som en länk i en aktiv näringspolitik, som syftar till ökad samordning, effektivitet och konkurrenskraft i det framtida svenska näringslivet och således också säkrar pensionsutbetalningarnas reella underlag. Ett motsvarande synsätt kan givetvis anföras också när det gäller regionalpolitiken. Med hänvisning till det anförda hemställes 1. att hos Kungl. Maj:t begär en analys av överensstämmelsen mellan AP-fondens hittillsvarande placeringspolitik och samhällsmålsättningarna i regionalpolitiken i syfte att eliminera konflikter dem emellan, 2. att hos Kungl. Maj:t anhåller om åtgärder för kontinuerlig produktion av statistik från regional fördelningssynpunkt över AP-fondens kapitalplaceringar samt 3. att hos Kungl. Maj:t anhåller om förslag angående sådana riktlinjer för AP-fondens utlåning till kommunerna och näringslivet att långivningen kommer att stå i överensstämmelse med de av statsmakterna antagna regionalpolitiska målsättningarna. () ()