mot · FW022044 · 1973-10-30 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:136 om förskoleverksamhetens utbyggnad och organisation. Maj:ts proposition nr 136 om förskoleverksamhetens utbyggnad och organisation föreslås att landets kommuner skall åläggas ombesörja att plats finnes i s. k. deltidsgrupp för sexåringar i vad som skall kallas allmän förskola. Till skillnad från den verksamhet som kommunen fortsättningsvis bedriver för barn _ blir alltså verksamheten med avseende på sexåringar så att säga obligatorisk för kommunens del. På samma sätt som kommunen enligt skollagen skall sörja för undervisningen av barn i grundskola (skollagen 1 kap. 2 §) skall kommunen bedriva förskoleverksamhet i en omfattning som närmare regleras i lag (förslag till lag om förskoleverksamhet). inträder ofta för barnen av viss orolighet och rastlöshet, som avviker från barnets beteende . Det står utom tvivel att det är under denna tidigare ålder som träning för samverkan med lekkamrater och hänsynstagande till andra ger bäst utbyte. Verksamheten för sexåringarna förskjutes därför ofta i riktning mot sådant som kan anses vara mera direkt skolförberedande. Detta betyder inte att det undervisas i skolämnen, som senare skall övas i lågstadium i annan mån än vad som dikteras av barnets eget initiativ och intresse. Däremot arbetar man ofta med sådant kunskapsstoff och sådan beteendeträning som bör vara avklarad före det egentliga skolstadiet. Det kan t. ex. röra sig om elementära talförhållanden, hembygdsorientering, orientering om tid och almanacka. Det kan också röra frågor om elementär renlighets- och hövlighetsfostran och dylikt. Under sjätte levnadsåret blir med andra ord förskolestoffet efter hand allt mer och mer skolinriktat i det uppenbara syftet att göra övergången till skolan så smidig som möjligt. I medvetande om hur svårt det är att förena skolmognadsbegreppet med en lagstiftning, som i levnadsår anger när skolplikten inträder, framstår det självfallet som ett önskemål att övergången från förskoleverksamhet till egentlig skolverksamhet blir så utformad att den över huvud taget inte uppmärksammas av barnet. Erfarenheterna visar att man efter några skolår på lågstadiet når i stort sett samma resultat för de elever som fått dröja sig kvar i förskoleverksamhetjämfört med elever som mött lågstadiets första årskurs med en del kunskaper som normalt förmedlas på denna nivå. Denna form av utsuddande av gränserna mellan förskola för sexåringar' och det egentliga lågstadiet kan endast uppnås om sexårsverksamheteri integreras med skolverksamheten, alltså blir en del av skolan själv, ehuru med de tim- och kursplaner som tillämpas eller avses tillämpas inom deltidsgrupp för sexåringar. Ett realiserande av dessa tankegångar förutsätter bl. a. en nykonstruktion av lågstadieskolornas lokaler och eventuellt en gemensam grundutbildning för förskollärare och lågstadielärare. Det återverkar också på den lokala och regionala ledningen av verksamheten, på frågan om lämplig tillsynsmyndighet m. m. En lösning efter angivna riktlinjer skulle ha uppenbara fördelar. från lågstadieelevernas synpunkt är den lokalmässiga samordningen med mellanstadiet inte alltid bra. En ren lågstadieskola kan ha ett mindre upptagningsområde än en med mellanstadiet kombinerad skolenhet. I städerna kan vinnas mindre gångavstånd till en lågstadieskola kombinerad med deltidsverksamhet för sexåringar. Ute i landet skapar samma förfarande nya förutsättningar för bibehållande av bygdeskolor. Och i båda fallen slipper skolans nybörjare den ängsliga konfrontationen med en från deras marksynpunkt stor skola och med stora farliga kamrater i de högre klasserna. Föreliggande förslag har vidare den påtagliga fördelen att tillsyn och ledning hamnar hos myndigheter med huvudinriktning på pedagogisk verksamhet. Det låter sig naturligtvis sägas som i propositionen att samverkansbehov mellan olika myndigheter löser man genom kontaktorgan och gemensamma möten av olika slag. Att en enhetlig ledning med som tillsynsmyndighet ändå bäst förverkligar intentionen med verksamheten är likväl alldeles uppenbart. Den av mig ifrågasatta samordningen av sexårsverksamheten i deltidsgrupp med lågstadium aktualiserar frågan om obligatorium för eleverna som en direkt följd av skolpliktsbestämmelser. I och för sig finns det med mitt synsätt på verksamhetens betydelse intet att erinra mot att sexårsverksamheten i angivet hänseende jämställes med vad som gäller för lågstadieelever, dvs. att skolplikt införes. Jag är emellertid angelägen att understryka att denna skolplikt inte skall vara ovillkorlig. Redan med nuvarande bestämmelser ger skollagen utrymme för enskild undervisning i hemmet och annorstädes, och sådana bestämmelser som i skollagen är undantagsbestämmelser borde enligt min mening kunna tillskapas för sexårsverksamheten och då med liberalare inriktning. Föräldrar som gör troligt att de i hemmet eller genom andra former för förskoleundervisning kan antas nå ett tillfredsställande resultat för barnen bör själva få svara för omhändertagandet under barnens förskoletid. Av här ovan aktualiserade frågor är vissa redan under utredning, som t. ex. lokalfrågor och lärarutbildningsfrågor, andra är i behov av utredning. Under hänvisning till det anförda hemställes att med avslag på propositionen hemställer att Maj:t förelägger förslag om sådan ändring av skollagen att den i propositionen 1973:136 föreslagna deltidsgruppverksamheten införlivas med lågstadium. H. ()