mot · FW021894 · 1973-04-13 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:91 angående ändrat belöningssystem för statsanställda m. fl. Det svenska ordensväsendet har otvivelaktigt under sin utveckling kommit att präglas av en ensidig inriktning på belöning av utförd tjänst. Med en konsekvens som tycks sakna motstycke i något annat land har utdelandet av ordensutmärkelser till statens och kommunernas tjänstemän knutits till tjänsteställning och tjänsteår, som, när det gäller statens anställda, en skarp linje dragits mellan dem som belönas med ordnar och dem som hedras med medaljer eller därmed jämställda hedersbevis. Vi vill inte bestrida att denna utveckling, även om den har sin historiska förklaring, har medfört olikheter i belöningssystemet vilka för ett demokratiskt betraktelsesätt ter sig orättvisa och svårmotiverade. Medan ordnarna från början, både i och i andra länder, utgjorde ganska sparsamt förekommande hedersbevisningar till dem som nått höga och ansvarsfulla poster i staten och samhällslivet, har tjänsteordensväsendets utbredning medfört en väldig ansvällning av antalet s. k. ordensmeriterade. har samhällsförändringarna kommit gränsdragningen mellan dessa ordensmeriterade och andra i offentlig tjänst anställda att te sig alltmer godtycklig. Vi vill sålunda icke motsätta oss att uttalar sin anslutning till förslaget om enhetlig tjänstebelöning för alla i statens tjänst anställda. Som en konsekvens härav bör gällande s. k. normalplaner för förläning av dekorationer inom svärds- och nordstjärneordnarna till statens tjänstemän upphävas. Sistnämnda åtgärd bör emellertid inte genomföras förrän i samband med en sådan reform av det svenska ordensväsendet som vi finner både möjlig och önskvärd. Ordensutmärkelser som ett medel för statsmakten att uttrycka sin uppskattning av medborgares insatser till samhällets och nationens fromma kan inte betraktas enbart som en fråga om arbetsgivarens belöning av arbetstagarnas visade nit och redlighet i tjänsten. Hur primärkommuner och landsting hedrar sina förtroendemän och tjänstemän och hur företag av olika storleksordning med medaljer, gåvor eller gratifikationer belönar sin egen personal i skilda kategorier kan i och för sig diskuteras från synpunkten av en rättvis värdering av den enskildes prestationer. Men när staten med en orden belönar såväl sina egna tjänstemän, riksdagsmäns, kommunala förtroendemäns och kommunalt anställdas välförrättade värv eller när ordensutmärkelser tilldelas personer inom näringslivet eller andra enskilda medborgare har det i princip inte med förhållandet arbetsgivareanställd att göra utan är ett uttryck för den önskan, utanför eller ovanför statsmakten, att framhäva och utmärka en samhällsnyttig insats. Det är förvånansvärt att varken i propositionen eller i den utredning på vilken densamma bygger något intresse har visats för själva grundproblemet: behovet för staten att i yttre former utmärka och hedra medborgare som i sin gärning gjort sig särskilt förtjänta om det allmännas bästa. Både inom och utom offentlig tjänst, på vilket samhällsområde som helst, förekommer det uppenbarligen att vissa enskilda individer på ett mera osedvanligt sätt och långt utöver det redliga handhavandet av sin arbetsuppgift uträttar något som ter sig speciellt gagneligt och berömvärt. En blick visar att man i det stora flertalet nu existerande länder betraktar någon form av ordnar som ett praktiskt och ändamålsenligt instrument för att uttrycka statsmaktens uppskattning av sådana medborgerliga insatser. I propositionen anges några exempel på länder , , och där ett ordensväsen saknas. Det hade varit skäl att nämna att dessa hör till de fåtaliga undantagen. I själva verket har ordensväsendet i världen just nu en större utbredning än . Det finns sedan gammalt eller har införts i samtliga europeiska länder (utom alltså och ). Ordnar existerar i alla latinamerikanska länder utom och , alltså även i och . Det har införts eller återinförts i flertalet länder i med som det nästan enda undantaget, likaså i en rad afrikanska stater. I samtliga s. k. socialistiska stater i med i spetsen florerar ett omfattande ordensväsen med i de flesta fall nyinstiftade men i vissa fall också från tidigare regimer övertagna eller återupplivade ordnar. Det visar sig att ordnarna har befunnits förenliga med snart sagt vilket stats- och samhällskick som helst. Den omständigheten att de går tillbaka till en gången tids monarkiska överhetsstater har inte hindrat att de har tagits i bruk i ett otal republiker och att de finns fast etablerade såväl i de flesta moderna demokratiska välfärdsstater som i de enpartistater som betecknar sig som socialistiska. Som redan har framhållits är det det hos oss med nästan extrem konsekvens genomförda tjänsteordenssystemet som väckt kritik från rättvisesynpunkt och kommit att ligga till grund för kravet på ordnarnas avskaffande. I andra länder har man undvikit att binda ordensutmärkelser till tjänsteår och tjänsteställning och funnit det angeläget att bevara deras karaktär av belöning för mer allmänt betingade insatser. Veterligen har man inte i något land uppfattat dem som endast en faktor i relationerna mellan arbetsgivare och arbetstagare. Man har som en grundsyn haft önskemålet att bereda statsmakten en möjlighet att hedra olika medborgares insatser för statens och samhällets bästa och har funnit att ordensväsendet i dess traditionella utformning utgör ett därtill väl lämpat instrument. Vi kan därför inte dela den i propositionen uttryckta uppfattningen att ett reformerat svenskt ordensväsen inte skulle i praktiken kunna utformas och tillämpas på ett sätt som motsvarar det grundläggande kravet på jämlikhet och enhetlighet i bedömningen av olika personalkategoriers arbetsinsatser. Det är i själva verket inte fråga om olika personalkategorier utan om individer som på ett särskilt sätt gjort sig förtjänta av statens och samhällets tacksamhet. Att finna lämpliga kriterier och former för ett i sådant syfte omdanat ordensväsen kan inte vara någon övermänsklig uppgift. Flera av de i propositionen anförda remissinstanserna (länsstyrelserna i och , statskontoret, m. har också efterlyst en utredning om hur ett moderniserat ordenssystem skulle utformas. I en till ordenskanslersämbetets remissyttrande fogad promemoria har ämbetet ingående diskuterat en önskvärd nyordning av de svenska ordnarna och framlagt ett preliminärt förslag. Det är anmärkningsvärt att detta förslag endast har omnämnts men inte ens i största korthet redovisats i propositionen. Vi vill därför ur ordenskanslersämbetets promemoria anföra några avsnitt. En ordensförläning, heter det där, bör ha till syfte att hedra sådana medborgerliga insatser som sträcker sig utöver tjänstens, befattningens, yrkets eller verksamhetens i och för sig plikttrogna och samvetsgranna handhavande. Utmärkelsen bör avse antingen en speciell gärning av stor nytta för nationen, samhället eller mänskligheten eller ett alldeles ovanligt mått av duglighet och initiativkraft i fullgörandet av långvarig verksamhet av krävande art. Som exempel på insatser värda att uppmärksammas anges betydelsefull politisk gärning i riksdag och kommun, ledandet av statlig utredning vars resultat framstår som för nationen speciellt genomgripande, ansvaret för en svår och för landet ovanligt viktig internationell förhandling, handhavandet av ansvarsfullt uppdrag inom internationell organisation, extraordinära vetenskapliga, konstnärliga, litterära, sociala och humanitära insatser. Osedvanliga förtjänster inom näringslivet och inom arbetsmarknadens organisationer bör på samma sätt komma i fråga för utmärkelse utan alla hänsyn till vederbörandes ekonomiska och sociala position. För att motsvara de krav som sålunda uppställs, föreslår ordenskanslersämbetet att tjänsteordenssystemet avskaffas och ordensväsendet reformeras på följande sätt: Serafimerorden förbehålles konungahusets medlemmar och utländska statschefer och likställda och i exceptionella fall högt förtjänta svenskar. Svärdsorden förlorar sitt existensberättigande i fredstid men kan bevaras med tanke på det behov av utmärkelser för militära insatser som kan komma att göra sig gällande i krigstid. föreslås i huvudsak komma till användning för dekorering av utländska medborgare. skulle slutligen förbehållas svenska medborgare och i princip vara den orden vars dekorationer i fredstid tilldelades svenskar. Den skulle förlänas i begränsad omfattning, varvid den återhållsamhet som präglar ordensförlänandet i exempelvis kunde tjäna som förebild. Vissa förenklingar föreslås vidare beträffande grader, dekorationer och benämningar. Vi finner de av ordenskanslersämbetet skisserade förslagen beaktansvärda och ägnade att göras till föremål för en mer ingående utredning. Enligt vår mening har i propositionen inga övertygande skäl anförts mot tanken på ett reformerat och för dagens svenska samhälle bättre anpassat ordensväsen. Inga svårigheter synes erbjuda sig att infoga ett sådant system för statliga hedersbevis i det statsskick som en ny regeringsform avser att stadfästa. Det förefaller oss naturligt att ordnarna i sitt reformerade skick även framgent knytes till konungen-statschefens person. Som av propositionen framgår har , och inte minst vid ordensfrågans behandling , många skiljaktiga meningar yppats om det svenska ordensväsendets rättsliga och konstitutionella karaktär. Det föredragande statsrådet, som hävdar att ett avskaffande av ordensutdelningar till svenska medborgare och övriga föreslagna förändringar i konungens befattning med ordensväsendet icke kräver grundlagsändring, gör gällande att beslut av konungen i statsrådet i och för sig vore till fyllest. Då emellertid flera remissinstanser och särskilt ordenskanslersämbetet funnit det uppenbart att ärendet måste underställas , har hänsyn tagits till denna uppfattning så till vida att hela frågan om det statliga belöningssystemet anmäles för och denna i sammanhang härmed bereds tillfälle att uttala sig om Kungl. 1 den mån staten inte längre lämnar sin medverkan betecknas det som önskvärt att utdelandet av utmärkelser från Kungl. upphör, och det förordas att bereds tillfälle att uttala sig för en sådan begränsning av verksamheten. Vi kan icke ansluta oss till den uppfattning om ordensväsendets rättsliga ställning som i propositionen utvecklas. Enligt vår mening talar starka skäl för att ställningstagande i denna fråga bör ske i mera preciserade former och att de allmänt hållna fullmakter för Kungl. Maj:t att träffa föranstaltningar som i propositionen begärs inte bör lämnas. Då vi anser att frågan om ett grundligt reformerat ordensväsen bör hänskjutas till fortsatt utredning och därefter ånyo underställas , avstår vi emellertid från att nu närmare utveckla vår kritiska syn på de i propositionen förordade riktlinjerna. Med hänvisning till det anförda hemställes 1. att som sin mening uttalar att belöningar åt i statens tjänst anställda må utdelas av Kungl. Maj:t efter de grunder som Kungl. Maj d fastställer; 2. att hos Kungl. anhåller om utredning om en reformering av ordensväsendet som tillgodoser statens behov av att hedra och utmärka särskilt förtjänta personer och att förslag därom underställs ; samt 3. att avvisar Kungl. Maj:ts förslag om att nu göra vidare uttalanden om förändringar i ordensväsendet. () () G. () ()