ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FW02458 · 1973-01-01 00:00:00 — av m. fl. om utbildning av barntandvårdare och tandhygienister. Med hänvisning till vad som anförts i motion 1973: 422 föreslås 1. att uttalar sig för utbildning av en kår av barntandvårdare, som skall erhålla en grundutbildning likvärdig tandläkares men som därefter utbildas speciellt med inriktning på uppgifterna inom barntandvården i syfte att förstärka folktandvårdens resurser att kunna uppfylla väntade ökade anspråk vid uppfyllandet av barntandvårdens uppgifter, varvid denna verksamhet även ges anknytning till mödra- och barnavårdscentralerna; samt 2. att anhåller att regeringen jämväl prövar frågan om en ökad användning av tandhygienister, varvid ökad utbildning av sådana blir föremål för behandling. (vpk) i (vpk) i
mot · FW0246 · 1973-01-11 00:00:00 — om rökförbud i serveringsutrymmen på tåg. Om tobakens negativa verkningar är alla överens. Alla torde också i princip instämma i det berättigade kravet att den som inte tål tobaksrök skall slippa utsättas för den. I praktiken är det däremot inte så väl ställt, utan den som icke röker utsätts ideligen för rökarnas attentat mot hans trivsel och hans hälsa. Ett enda besök i en restaurangvagn på de svenska tågen är nog som argument för denna åsikt. som SJ:s service i form av servering förenklats och försämrats har i de ofta mycket trista serveringsutrymmena koncentrationen av rök tilltagit så att många resenärer absolut inte kan härda ut där, även om de söker acceptera de plastförpackade rätterna och utsikten att intaga maten stående. Ett rökförbud är av nöden. Ingen människa mår bra av rök. All mat försämras av att ligga i rök. Den som nödvändigtvis vill försämra sin hälsa och öka våra sjukvårdskostnader genom att röka kan under inga förhållanden tillåtas att förpesta luften och varorna i allmänna serveringsutrymmen på ett tåg. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om förbud mot rökning i serveringsutrymmen på SJ :s tåg. () i Agnäs
mot · FW02460 · 1973-01-24 00:00:00 — av herrar i och om statsbidrag till timdelning för samordningstjänster inom vuxenutbildningen. önskemål om ett mer samlat grepp över vuxenutbildningen har framförts från flera håll. SÖ har därför genomfört vissa organisatoriska ändringar. För att följa upp en bättre central planering ute på fältet föreslår man att varje folkhögskola skall ges möjlighet att omvandla lärartimmar inom den tilldelning, som gäller för skolan för samordningstjänster inom vuxenutbildningen. Folkhögskolan har i allmänhet redan utnyttjat sina lärartimmar så hårt att den får svårt att använda den omvandlingsresurs, som tidigare ställts till förfogande för bl. a. kurativ verksamhet och SYO-funktioner. Folkhögskolan har ej det schablontillägg som den kommunala vuxenutbildningen har för dessa uppgifter. För att öka möjligheterna till samplanering är det därför önskvärt att varje folkhögskola förstärks med en resurs liknande den kommunala vuxenutbildningens schablontillägg. De olika organisationsleden inom bl. a. studieförbunden skulle också vara mycket betjänta av en sådan förstärkning. Samordning och gemensam planering ter sig alltmer nödvändiga, då det samlade utbudet av kursverksamhet inom vuxenutbildningen kraftigt ökat. Vi föreslår därför i likhet med SÖ att för varje inom lärartilldelningsramen omvandlad timme för samplanering eller konsulentverksamhet skall statsbidrag utgå för en lärartimme. SÖ har beräknat kostnaden till ca . för nästa budgetår. Vi anser dock att denna utgift kan täckas inom ramen för oförändrat anslag. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställes att vid behandling av anslaget till »Bidrag till driften av folkhögskolor» upptar kostnader för timdelning för samordningstjänster inom vuxenutbildningen i enlighet med vad i motionen anförts. () K.-E.
mot · FW02461 · 1973-01-24 00:00:00 — av m. fl. om översyn av kursplanen för utbildning av lärare för döva. Döva barn erhåller obligatorisk undervisning enligt läroplanen för , Supplementet för specialundervisning, Lgr 69: II. Denna läroplan är utformad med primär inriktning på att bibringa de döva eleverna färdighet och kompetens att läsa och skriva modersmålet samt att tala och på munnen hos den talande se vad som säges, det sistnämnda s. k avläsning. Läroplanen saknar närmast helt inriktning på att hjälpa den döve att utveckla och vårda det naturliga modersmålet för den döve, teckenspråket. Först i avgångsklassen får eleverna en kort information i och om sitt naturliga modersmål. Internationella undersökningar liksom svensk erfarenhet har visat att man endast i undantagsfall lyckats bibringa barndomsdöva elever färdighet att tala förståeligt och att avläsa talat språk på andras munnar. Samma undersökningar visar däremot att de dövas teckenspråk i kombination med talat och avläst språk är den kommunikations- och informationsform som leder till bästa samhällsintegration och personlig utveckling för den döve. Konsekvensen av ovan anförda vetenskapliga rön är att den bamdomsdöve bör få tillfälle att utveckla, använda och vårda sig om sitt naturliga modersmål teckenspråket. En nyckelposition i detta arbete intager det döva barnets förskollärare och lärare i dövskolan. Dessa lärare får under sin utbildningstid en utbildning i ett för dem från starten helt främmande språk. Det torde vara överflödigt att konstatera att man ej lär sig ett främmande språk på detta timantal. Såväl lärarkandidaterna som deras ansvariga utbildningsledare har insett detta och som provisorium utanför yrkesutbildningens ram lyckats få vara med på kurser i teckenspråket på fritid. Detta kan av många skäl ej alla lärarkandidater hinna med, varför lärare för döva legitimerat går ut till sitt värv med 50 timmars utbildning i det språk på vilket man skall kommunicera med den döve. Det bör ses som en rättighet för de döva att deras lärare har tillfredsställande kompetens i den döves naturliga modersmål, något som är lika självklart som att förskollärare och lärare i för svenska hörande barn behärskar talad och skriven svenska. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställes att hos Kungl. Maj:t begär en översyn av kursplanen för utbildning av lärare för barndomsdöva elever med syfte att tillförsäkra lärarkandidaterna väsentligt ökad utbildning i teckenspråket. () ()
mot · FW02462 · 1973-01-23 00:00:00 — av m. fl. angående representationen i styrelse för specialskola. Det finns i landet sju s. k. specialskolor för hörselskadade. Där går bamdomsdöva och svårt hörselskadade elever. Som vuxna söker sig dessa elever i regel till dövföreningarna. De vuxna döva i har genom sina organisationer krävt att få inflytande i specialskolorna. Genom att utse döva till ledamöter i specialskolornas styrelser skulle man i viss mån kunna tillgodose detta krav och ta till vara de dövas livserfarenhet. Ledamöter i specialskolornas styrelser utses enligt regler i 54 § i specialskolestadgan. Det finns ingenting i dessa regler som hindrar att man utser en döv person till ledamot i en specialskolas styrelse. Enligt vår mening bör åtminstone en döv person förordnas till ledamot i varje specialskolas styrelse. Denna person bör utses i samråd med dövföreningama inom skolans upptagningsområde. När det gäller de båda specialskolor som har hela landet som upptagningsområde bör döv styrelseledamot utses i samråd med . Under hänvisning till det anförda hemställes att som sin mening uttalar att utseendet av ledamöter i specialskolornas styrelser bör ske enligt i motionen angivna riktlinjer samt att detta uttalande ges Kungl. Maj:t till känna. () () ()
mot · FW02463 · 1973-01-24 00:00:00 — av m. fl. om uppföljning av det inre arbetet inom specialskolan för döva. Den mest påtagliga följden av dövhet är svårigheten för den döve att kunna kommunicera med och få kontakt med dem som ej behärskar den döves naturliga modersmål teckenspråket. Den döve blir härigenom svårt isolerad såväl från alla dem som ej har teckenspråkskunskaper som från den information samhället ger i samtliga ljudmedia TV, radio, telefon etc. I förskola och grundskola för döva har man försökt eliminera denna svårighet genom att bibringa den barndomsdöve färdighet att tala och på andras mun se vad som sägs. Internationell forskning har i likhet med svensk erfarenhet och forskning visat att man endast i undantagsfall lyckats bibringa barndomsdöva elever den hörandes färdighet att kommunicera med talat språk. Samma undersökningar visar emellertid att döva, som hjälpts till utveckling medelst teckenspråk i kombination med tal och avläsning av munnen hos den talande, har uppnått betydligt bättre resultat i olika personliga och samhällsviktiga utvecklingsavseenden. En aktiv debatt rörande bästa formerna för utvecklingshjälp till de barndomsdöva har förts såväl internationellt som i vårt land. Vad som helt saknats i vårt land är en systematisk och vetenskaplig uppföljning av det inre arbetet i dövskolans förskola och grundskola. Föräldrar och pedagoger utför ett beundransvärt arbete tillsammans med de döva eleverna för att nå uppställda utbildningsmål. Orsaken till att målen ibland nås och ibland ej nås har ej systematiskt undersökts. De barndomsdöva och deras intresseorganisation har jämte föräldrar till döva barn uttalat ett starkt intresse att medverka i en sådan uppföljning liksom grupper av forskare vid svenska universitet. En sådan uppföljning skulle omfatta kvantitativa mätningar av olika kvaliteter i elevernas utveckling, såsom kunskapsinhämtandet i olika läroämnen, personlig utveckling och samhällsintegration liksom den övergripande färdigheten kommunikationsförmåga. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att begär att Kungl. Maj:t skyndsamt prövar möjligheterna att ställa resurser till förfogande för att genomföra en systematisk och vetenskaplig uppföljning av det inre arbetet inom specialskolan för döva, omfattande dels förskolan, dels årskurserna 110 inom .
mot · FW02464 · 1973-01-24 00:00:00 — angående det fritt valda arbetet i . I samband med revisionen av läroplanen för , då en långtgående sammanhållning infördes, konstruerades i »fritt valt arbete» för att garantera att eleverna under skolveckan fick ägna någon tid åt ett eget fritt val. Syftet var att stimulera eleverna till intressanta och utvecklingsfrämjande fritidsaktiviteter och att med större effekt engagera eleverna för skolans verksamhet. Fritt valt arbete skall enligt anvisningarna vara fria, icke betygsatta aktiviteter, i hög grad inom det praktisk-estetiska området. Verksamheten bör organiseras i samarbete med organisationer utanför skolan. Erfarenheterna av fritt valt arbete är skiftande. Det är omöjligt att få en uppfattning om hur värdet av verksamheten förhåller sig till de ganska avsevärda resurser som avsätts för den. En kvarstående oklarhet beträffande målsättningen för verksamheten torde ha bidragit till att organisationerna utanför skolan i ringa grad och synnerligen ojämnt engagerats i arbetet. Ett allvarligt minus är det att elevernas önskemål om aktiviteter och senare val mellan aktiviteter är mycket könsbundna. Det är angeläget att utfallet av fritt valt arbete nu analyseras. En tänkbar åtgärd för att komma till rätta med de problem som ovan antytts är att, med bibehållande av huvudsyftet, målinrikta verksamheten på ett sådant sätt att fritidsaktiviteten upplevs som meningsfull, att ungdomsorganisationer, bildningsorganisationer och andra får en naturlig plats i arbetet och att omfattningen av könsbundna val minskas. Gång efter annan reses krav på att läroplanerna skall utökas med sådant stoff som medför ökad förståelse för ett ekologiskt synsätt och för vikten av aktiv miljövård. Kraven har oftast avvisats med hänvisning till att tiden inte medger en utökning. Det är emellertid angeläget att människor i tidig ålder lärs att inse vad ett ansvar för miljön konkret innebär. Det räcker förvisso inte med enbart teoretiska studier i ämnet. Ungdomen har visat ett glädjande stort intresse för miljövårdens krav och kan, med ökade kunskaper och erfarenheter, göra en betydelsefull insats genom påverkan av den äldre generationen. Fritt valt arbete kan med fördel helt ägnas miljövården; inom detta område kan en hel rad olika aktiviteter av skiftande art tänkas. bör i samarbete med kunna utreda hur en sådan målinriktad verksamhet kan utformas. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos Kungl. anhåller om översyn av fritt valt arbete och utredning om en målinriktning av verksamheten i enlighet med vad i motionen anförts.
mot · FW02465 · 1973-01-24 00:00:00 — av m. fl. om inrättande vid av en professur i pedagogik. ungefär tio har en ytterligare professur i pedagogik vid funnits med i universitetskanslersämbetets petita. I förra årets petita föreslogs den inrättad fr. o. m. /73. Föredragande gav avslag på detta äskande. har professuren föreslagits bli inrättad fr. o. m. /75. hänvisades det, när äskanden om pedagogikprofessuren lades fram, till den sittande pedagogikutredningen. visade att det behövdes ytterligare en pedagogikprofessur i . har universiteten i både och fått var sin ny pedagogikprofessur. Båda dessa professurer stod i pedagogikutredningen efter Uppsalaprofessuren i angelägenhetsgrad. I årets äskande står en professur i företagsekonomi vid före pedagogikprofessuren detta trots att samhällsvetenskapliga fakulteten vid hade den omvända prioriteringen. Dagens situation vid den pedagogiska institutionen i är mycket besvärlig med endast en professur. Följden har bl. a. blivit att forskarhandledningen blivit eftersatt. Med hänvisning till vad som framförts hemställs att hemställer hos Kungl. om förslag om inrättande av en professur i pedagogik vid . H. () () i Agnäs () () P.-O. () () ()
mot · FW02466 · 1973-01-24 00:00:00 — av m. fl. om höjning av statsbidraget till Restenässkolan. Styrelsen för har till SÖ inkommit med en skrivelse , där man i första hand anhåller om att Restenässkolan inordnas bland riksintematskoloma eller alternativt behandlas enligt kungörelsen (1964: 137) om statsbidrag till vissa privatskolor. SÖ anser sig inte kunna tillstyrka något av dessa alternativ. Däremot föreslår SÖ en höjning av bidraget från 6: . per elev och dag av läsåret till 8: . per elev och dag av läsåret. Restenässkolan är belagd med maximalt antal elever, dvs. 380 st., varav ca 220 bor på skolan. Eleverna rekryteras från i stort sett hela landet med tyngdpunkt på . En del utlandssvenskar finns också på skolan. De 6: . som Restenässkolan får per elev och dag av läsåret har man erhållit /68. Att bidraget har urholkats under dessa år visar konsumentprisindex, som har höjts från 211 till 269. Denna konsumentprishöjning gör att, om man skulle bibehålla samma ekonomiska stöd 1973 som man hade , så borde bidraget höjas från 6: 50 till 8: . per elev och dag. Att den föreslagna höjningen från 6: 50 till 8: . inte är något omotiverat krav visar ovanstående siffror. Den totala kostnadsökningen skulle bli som nedan följer: Antal elever läsårsdagar Bidrag Kr. 380 X 280 X 8:00 = 851 200 380 X 280 X 6:50 = 691 600 Med hänvisning till vad som framförts hemställs att beslutar att bidraget till Restenässkolan höjs från 6: . per elev och dag av läsåret till 8: . H. () P.-O. () () i Agnäs () () () () ()
mot · FW02467 · 1973-01-24 00:00:00 — av m. fl. om inrättande av arvodestjänster som huvudlärare och institutionsföreståndare inom vuxenutbildningen. I propositionen 1973: 1 (bil. 10) förklarar sig föredraganden (s. 481) utan motivering icke vara beredd att tillstyrka förslaget om arvodestjänster som huvudlärare och institutionsföreståndare vid de särskilda skolenheterna för vuxenutbildning. har föreslagit 420 tjänster som huvudlärare och 180 tjänster som institutionsföreståndare vid de nämnda enheterna. inom den kommunala vuxenutbildningen behöver otvivelaktigt förstärkas. Det förhållandet att det inom vuxenutbildningen trots upprepade framställningar därom ännu inte finns några fasta lärartjänster utan undervisningen helt bedrivs av timlärare understryker ytterligare önskvärdheten av särskilda tjänster som huvudlärare och institutionsföreståndare. Erfarenheterna har, som UKÄ framhåller, visat att ett stort behov föreligger av inte endast allmän pedagogik utan även ämnespedagogisk handledning vid de särskilda skolenheterna, eftersom flertalet lärare saknar egentlig vuxenpedagogisk utbildning. Under åberopande av det anförda hemställs att i skrivelse till Kungl. Maj:t uttalar att arvodes tjänster som huvudlärare och institutionsföreståndare vid de särskilda skolenheterna för vuxenutbildning H. () P.-O. () () i Agnäs () () () ()
mot · FW02468 · 1973-01-23 00:00:00 — av fröken m. fl. om förbättrad utbildning av talpedagoger m. fl. Behovet av talpedagoger och logopeder är mycket stort. Särskilt stort är behovet av talpedagoger och logopeder för olika grupper av handikappade, t. ex. utvecklingsstörda och rörelsehindrade barn och ungdomar och övriga gravt talskadade. Behovet av talpedagoger uppskattas för grundskola, gymnasieskola, särskola och specialskola till ungefär 500. finns 300, varav 183 är icke behöriga. Talpedagoger utbildas vid lärarhögskolorna i och . Utbildningen omfattar två terminer utom för hörsellärare som genomgår en enterminsutbildning, s. k. särskild talpedagogutbildning. togs 48 av 332 sökande in. Behovet av logopeder uppges vara 300. Logopeder medverkar vid läkarbehandling av talrubbningar. Det finns ett 70-tal. En försöksverksamhet med utbildning av logopeder inleddes . Utbildningen förlädes till medicinska fakulteten vid och omfattade praktisk och teoretisk utbildning i ämnet logopedi under tre terminer. har en ny studieordning införts som i ett övergångsskede har tillämpats jämsides med den gamla försöksverksamheten och som ersatt denna. Utbildning enligt den nya ordningen förekommer sedan höstterminen 1970 vid och vid . 211 sökte 1972, varav 16 intogs. Utbildningen av talpedagoger och logopeder är således av för liten omfattning för att tillgodose det behov som finns. Det arbete som utförs av dessa är av stort värde, och genom att öka utbildningskapaciteten skulle bättre förutsättningar skapas för att avhjälpa det problem som talsvårigheter är för många. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t uttalar angelägenheten av att utbildningen av talpedagoger och logopeder utökas.
mot · FW0247 · 1973-01-11 00:00:00 — av herrar i Agnäs och i angående saltspridningen på trafikleder. Enligt uppgift förbrukades i salt väg, vilket gör salt/mil eller /km eller /längdmeter väg, om vägarnas bredd beräknas vara . Stundom sprids salt på samma vägsträcka. Vart tar saltet sedan vägen? Det mesta rinner ner i dikena eller stänks ut vid sidan av vägen och följer sedan med regnvattnet längre eller kortare sträcka eller absorberas av jorden där det ligger. En del följer med bildäck och skor till garage, hem, trappor och butiksgolv etc. På fordonen fastnar saltet och kan ofta endast med stort besvär avlägsnas. Man måste vid rengöringen använda lösningsmedel, som ytterligare förorenar avloppsvattnet. Dessutom äventyras trafiken genom att sikten försämras då vindrutorna och strålkastarna blir nedsmutsade. Antalet olyckor på grund av vägsaltet torde vara större än det antal som avvärjts genom saltets spridning mot halkan. Utan att ytterligare argumentera mot saltets användning kan man dock påstå att riskerna för vegetationen är stora och att ingen forskning ger besked om resultatet på lång sikt. Det salt som används hos oss är natriumklorid. Det är billigast och har en verkningsgrad ned till . Natrium orsakar bl. a. dvärgblad på växterna. Klorén har ogynnsamma verkningar för rotsystemen. Tillförseln av klor och natrium ändrar jordstrukturen så att den blir klibbig, tät och hård. Innan salt av denna typ får användas, bör forskning sättas in. Det finns en utväg, nämligen att använda salt som har mindre skadeverkningar. Kalciumklorid anses vara effektivast av salterna och verkar ned till . Om detta salt kunde användas i stället för det nu brukade, skulle skadorna bli av ringa omfattning. Kalk kan på ett helt annat sätt än natrium blandas i jorden; det absorberar lätt andra ämnen, det neutraliserar skadliga joner och verkar till bättre jämvikt i jorden. I de flesta trakter i vårt land är kalktillgången i jorden ringa, och vad som från vägsaltningen skulle nå jordarna vid vägarna kunde inte utgöra någon fara för växtligheten. Det synes därför självklart att användning av kalciumklorid vore att föredraga. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos Kungl. anhåller om åtgärder i syfte att eliminera de risker som saltspridningen på trafiklederna innebär. () i Agnäs
mot · FW02471 · 1973-01-24 00:00:00 — av i m. fl. om åtgärder för att minska fordonsbuller. Bullerfrågorna och speciellt trafikbullret har vållat många problem. Detta till stor del beroende på att erforderliga skyddsåtgärder försummats av flera skäl. Det visar sig ofta vid företagna undersökningar att bullret starkt överstiger acceptabla ljudnivåer såväl inom- som utomhus om inga särskilda bullerdämpande åtgärder vidtagits. 1 ett flertal svenska städer har undersökningar genomförts för att kartlägga trafikbullrets störande inverkan. Utredarna konstaterar att befolkningen omkring de områden där motorvägar dragits fram drabbas av synnerligen stora sanitära olägenheter av bullret. Många besväras av nervositet, huvudvärk, sömnproblem, trötthet m. m. Medicinska symtom på grund av buller var ganska vanliga. Problemen sömnlöshet anges ofta, i form av svårigheter att somna in eller att man väcktes en eller . Betydande olägenheter har uppstått för personer som varit bosatta i motorvägarnas närhet. Redan i samband med motorvägarnas planering kan man förutsäga att trafiken skall orsska en icke acceptabel grannskapsstörning om inte särskilda åtgärder vidtas för att skydda invånarna. I första hand är det lastbilstrafiken som besvärar och speciellt trafiken , nätter och tidiga morgnar. Allt detta skulle kunna undvikas om effektiva skyddsåtgärder vidtagits vid byggandet av vägen. Det syns därför nödvändigt att man alltid verkställer en utförlig fysikalisk bullerundersökning, som kan kartlägga vilka åtgärder som bör vidtas för att i så stor utsträckning som möjligt eliminera bullerfrågorna vid anläggandet av nya motorvägar. Nödvändigt är även att åtgärder vidtas vid redan färdigställda motorvägar som saknar skyddsanordningar. Lämpligt vöre att vid byggandet av motorbilvägar och andra starkt trafikerade leder som passerar tätbebyggelse, bullerskyddsanordningar alltid inräknas i vägområdet och ingår i vägbyggnadssumman. Bullerskyddsanordningarna borde lämpligen ingå i den statsbidragsberättigade delen vid vägbyggnationer. Vidare borde man undersöka möjligheterna till bidragsformer för bullerskyddsanordningar för redan byggda vägar där störningar är besvärande. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos Kungl. Maj:t begär förslag till åtgärder beträffande bullerskyddsanordningar vid starkt trafikerade vägar.