mot · FW02599 · 1973-01-25 00:00:00 — Därför måste man sträva efter att förbereda de intagna för tillvaron utanför anstalten. Som ett led i detta bör arbete ordnas på den öppna arbetsmarknaden under s. k. frigång. De intagna måste också så långt situationen tillåter kunna hålla god kontakt med anhöriga genom besök, korrespondens och permissioner. Med hänsyn till de svårigheter som möter den som skrivs ut från anstalt är det nödvändigt att frigivningen planeras noga. Arbete, bostad och andra sociala förhållanden bör ordnas . Eftervården måste vara så utformad, att den kan följa upp och komplettera de åtgärder som vidtagits under anstaltsvistelsen för att möjliggöra en rehabilitering. Frivården ger bättre förutsättningar än anstaltsvården att nå ett positivt samarbete kring rehabiliteringen. För att inte i onödan belasta frivårdsorganisationen bör villkorlig dom eller böter användas i större utsträckning i fall då den tilltalades situation inte kräver en fortlöpande kontakt. Lagstiftningen bör ändras så att domstolen, när en frivårdskontakt bedöms som önskvärd, kan döma till skyddstillsyn med kort övervakningstid. Den dömde bör ha möjlighet att frivilligt hålla kontakt med övervakaren . Under den obligatoriska övervakningstiden måste övervakaren ha reella möjligheter att genom aktiva insatser skapa en vilja hos den dömde att frivilligt hålla kontakt efter övervakningstidens utgång, om det finns behov av detta. Kan inte goda relationer skapas , kan en tvångsmässig övervakning knappast fylla någon positiv funktion. Prövning av om skyddstillsyn skall upphävas bör inte vara helt beroende på initiativ av tjänstemän eller övervakningsnämnd. Även den dömde bör ha rätt att begära sådan prövning. En organiserad rekrytering av övervakare är nödvändig. Då lämpligheten för uppgiften måste vara avgörande, är det också önskvärt att krav uppställs på särskild utbildning. Eftersom frivårdens klienter ofta har sociala och medicinska problem, måste frivårdsorganisationen ha tillgång till goda behandlingsresurser, inte minst för narkotikamissbrukare och människor med psykiska störningar. Då möjligheterna till rehabilitering ofta är beroende av att lämpliga åtgärder kan sättas in snabbt, är det angeläget att man eftersträvar en samordning av kriminalvården med socialvård och sjukvård, så att individens totala vårdbehov tillgodoses. Hjälp med anskaffning av bostad och arbete eller yrkesutbildning samt en ekonomisk sanering är ofta nödvändig. Man bör eftersträva ett utvidgat samarbete med skolor, arbetsgivare och arbetsmarknadsorgan. behöver ökade ekonomiska och personella resurser, om den skall kunna verksamt bidra till de dömdas återanpassning i samhällsgemenskapen. I fråga om behandlingen av lagöverträdare i åldersgrupperna 15 föreligger en kompetenskonflikt mellan åklagare och barnavårdsmyndigheter. Lagreglerna bör utformas så att åtal skall underlåtas, om inte synnerliga skäl talar för åtal och påföljd enligt . Barnavårdande myndigheter skall ha huvudansvaret för vård av lagöverträdare under . Ungdomsfängelse innebär en till tiden obestämd anstaltsvistelse. Denna påföljd används då det bedöms erforderligt med vård och utbildning av lagöverträdare , undantagsvis även yngre. En sådan yrkesutbildning, som är syftet med påföljden, kan emellertid ofta inte ges inom anstalten på grund av nuvarande yrkesutbildnings längd och differentiering. Dessa brister och den psykiska press som det innebär att straffet inte är begränsat i tiden medverkar till dåliga behandlingsresultat. Denna påföljd bör därför avskaffas. Den vård och utbildning som erfordras när det gäller unga lagöverträdare bör i stället ges inom ramen för andra kriminalpolitiska åtgärder. Många av dem som döms till fängelse är på grund av giftmissbruk, andra sjukdomar och sociala skador i behov av vård. Denna vård bör ges inom en samordnad sjukvårds- och socialvårdsorganisation. Detta kan förväntas ge bättre resultat än vanliga kriminalpolitiska åtgärder, därför att grundorsaken till brottsligheten angrips. Vården bör så långt möjligt erbjudas frivilligt. Därigenom stimuleras vårdtagaren till egna ansträngningar, och ett positivt samarbete främjas mellan vårdare och vårdad. I vissa fall är dock tvångsmässig vård nödvändig. Denna vård måste för missbrukare och psykiskt sjuka ges enligt lagen om sluten psykiatrisk vård. Andra tvångsvisa vårdformer bör undvikas. Den öppna och den slutna psykiatriska vården måste få ökade resurser så att den kan ge en tillfredsställande behandling av giftmissbrukare och psykiskt sjuka lagöverträdare. Detta kräver en organisation av den psykiatriska vården på mindre enheter, utbyggnad av öppenvårdsteam som kan följa upp vården efter utskrivning samt ett nära samarbete med socialvården för ekonomiska och sociala stödåtgärder. Det måste finnas tillgång till behandlingshem, enskilda hem och inackorderingshem, som kan ta hand om de vårdade tills de får egen bostad. Kriminalvården måste få del av samhällets vårdresurser på samma villkor som andra vårdsektorer för att ge sina vårdtagare möjligheter till en total rehabilitering. Eftersom vårdresurserna är begränsade är det angeläget att de samordnas så att bästa möjliga effektivitet uppnås. De aktuella strävandena efter en samordning mellan socialvård och sjukvård får inte lämna kriminalvården utanför. För att effektiva åtgärder skall kunna vidtas på det kriminalpolitiska området behövs en bättre kartläggning av brottslighetens orsaker, omfattning och utveckling. Behandlingsforskningen är eftersatt. För att en sådan forskning skall kunna bedrivas effektivt måste det finnas möjlighet till försök med olika vårdformer. Ökade ekonomiska insatser bör också göras inom ramen för nuvarande vårdformer, så att resultaten av olika behandlingsmetoder kan bedömas säkrare än fcr närvarande. Det behövs även ökad forskning för att kartlägga hur samhällsutvecklingen påverkar uppkomsten av brottsligt beteende och vilka samband det finns mellan brottslighet och andra företeelser i samhället. De resultat man får genom sådan forskning bör utnyttjas vid framtida samhällsplanering och lagstiftning. En bättre kriminalvård kräver ökade insatser från samhällets sida. Det är också av största betydelse att alla, genom att visa respekt, förtroende och ansvar för medmänniskorna, bidrar till att skapa en ökad gemenskap och därmed en människovänligare livsmiljö. De synpunkter och krav som förts fram i det föregående är en redovisning av grundinställning till hur den framtida kriminalpolitiken skall utformas, så som den fastslagits av partistämma. Efter det att detta program framlagts har en enig kriminalvårdsberedning lagt fram sitt förslag till åtgärder på kriminalvårdsområdet. Det är med tillfredsställelse som vi konstaterar att utredningens förslag i huvudsak står i god överensstämmelse med våra egna åsikter om hur den framtida kriminalvården bör vara inriktad. Departementschefen har också i allt väsentligt godtagit beredningens förslag. Förutsättningen för att många av de föreslagna arbetsmetoderna skall vara genomförbara i praktiken är att ett positivt samarbete kring rehabiliteringen av kriminalvårdens patienter kan uppnås mellan kriminalvården och de social- och sjukvårdande myndigheterna. Likaså är ett samarbete med skolmyndigheter och arbetsmarknadsmyndigheterna nödvändiga, om de uppställda målen skall kunna nås. Vi vill därför kraftigt understryka vikten av att man vid den konkreta utformningen av det föreliggande förslaget vinnlägger sig om att skapa garantier för att berörda myndigheter utanför den direkta kriminalvården är beredda att medverka och att ansvars- och kostnadsfördelningen blir klart formulerad så att man inte riskerar att hamna i ett tillstånd av allmän oklarhet och bristande handlingsförmåga, så som är fallet på exempelvis narkomanvårdsområdet. I vad gäller tidsperspektivet för genomförandet delar vi uppfattning att man bör eftersträva en snabbare utbyggnad av lokalanstaltssystemet än de som beredningen föreslagit och departementschefen accepterat. pekar i sitt re missvar på de svårigheter organisatoriskt och administrativt som kommer att uppstå om två skilda system, det nuvarande räjongsystemet och den föreslagna regionindelningen, under en inte alltför obetydlig övergångstid skall tillämpas sida vid sida. De nuvarande räjongerna lär endast delvis kunna avvecklas så länge tillräckligt antal lokalanstalter saknas för att kunna sätta den nya regionala organisationen i kraft. Eftersom tiden för att uppföra dessa anstalter föreslås omfatta inte mindre än lär det enligt vad för dagen kan bedöma vara tveksamt när den föreslagna reformen kan annat än mycket partiellt realiseras. Liknande synpunkter på den fara som ligger i en så lång tidsutdräkt har framförts även av andra remissinstanser. Den vinst såväl för samhället som för enskilda individer som det torde vara möjligt att uppnå, om man genom adekvata insatser på kriminalvårdens område kan nedbringa återfallsbrottsligheten, är enligt vår mening sådan att den motiverar de höga investeringskostnader i inledningsskedet som ett genomförande av föreliggande förslag skulle nödvändiggöra. Även med hänsyn till den betydande politiska enigheten bakom de principer för den framtida kriminalvårdens inriktning som är för handen skulle det vara till stor skada för möjligheterna till framtida positivt samarbete i kriminalvårdsfrågorna, om denna reform inte med det snaraste kan förverkligas. Som vi i vårt kriminalpolitiska program och i framhållit måste åtgärder vidtas på en rad områden, om man skall kunna komma till rätta med den besvärande höga brottslighet som vi har. Det är därför vår förhoppning att det centrala råd för samordning av samhällets insatser mot brott som departementschefen aviserat skall kunna bidra till att åtgärderna på det kriminalpolitiska området kommer att sättas in i ett större samhällsperspektiv och därmed kan ges en ökad effektivitet. Inom ramen för detta råds arbete bör man eftersträva att lägga grunden till ett gott samarbete mellan samhällets rättsvårdande instanser, polisrättsväsendekriminalvård. En överensstämmelse mellan och kontinuitet i de åtgärder som vidtas från dessa olika myndigheter är nödvändig från rättssäkerhetssynpunkt och har också stor betydelse för allmänhetens förtroende för myndigheterna och för förståelsen av gällande regelsystem. Med hänvisning till vad i motionen anförts hemställs att beslutar 1. att uttala sig för att den utbyggnad av lokalanstalterna, som är en förutsättning för kriminalvårdsreformens förverkligande, bör genomföras än den av departementschefen föreslagna , 2. att de synpunkter som framförs i motionen angående kriminalvårdens fortsatta utformning beaktas vid reformens konkreta genomförande, 3. att hos Kungl. Maj: t hemställa om att motionen överlämnas till det centrala rådet för samhällets åtgärder mot brott för beaktande i dess arbete. . () i Skegrie () i Luttra () i Glömminge