mot · FW02225 · 1973-01-17 00:00:00 — av m. fl. angående riktlinjerna för regionalpolitiken. I motionen kommenteras inledningsvis några av inslagen i det beslut om regionalpolitisk! handlingsprogram som fattades av höstriksdagen. beställde efter förslag från bl. a. förslag om en garanti för servicen i de mindre orterna och uttalade sig för bättre samordning mellan statliga verks och myndigheters organisation och verksamhet i regionalpolitisk! Det konstateras vidare att inte motsatte sig förslag att planeringen i skogslänen bör baseras på de högre talen i de intervall som anges för varje läns befolkning 1980. Den proposition om den regionalpolitiska stödverksamheten som skall föreläggas vårriksdagen bör enligt mening lägga stor vikt vid generella medel, som ger ett förbättrat klimat för näringslivet inom stödområdet. I 13 punkter framförs krav på effektivare medel i regionalpolitiken, däribland förslag om sänkning av löneskatten inom stödområdet och utbyggt transportstöd och sysselsättningsstöd. beslut under höstsessionen 1972 angående regionalpolitisk! handlingsprogram innebar mycket betydelsefulla steg på vägen mot en jämnare och rättvisare tillgång till sysselsättningstillfällen samt social, kulturell och kommersiell service i olika regioner. Besluten ger förutsättningar för en effektivare användning av de resurser som står till regionalpolitikens förfogande. Den viktigaste innebörden är emellertid att statsmakterna genom de antagna riktlinjerna för regionalpolitiken har iklätt sig ökade förpliktelser gentemot de regioner där bristen på sysselsättningstillfällen är störst och standarden på service lägre än i andra regioner. Den av länen utförda och av fastställda planeringen ger ökade möjligheter att infria de löften som ligger i målen för regionalpolitiken. Den regionalpolitik som uttalade sig för genom antagandet av det regionalpolitiska handlingsprogrammet för hela landet innehåller flera inslag som krävt men som tidigare blivit nedröstade vid riksdagsbehandlingen. Den stora förändringen i regionalpolitiken är att stödverksamheten kan sättas in i en långsiktig planering, som utgår från de regionalpolitiska målen om mer balanserad ekonomisk, social och kulturell utveckling mellan olika regioner. Genom beslut om fortsatt regionalpolitisk försöksverksamhet infördes ett antal generellt verkande medel i linje med den politik vi förordat. Det finns i propositionen uttalanden från regeringen som tyder på att man är beredd att gå vidare på den vägen. 1 propositionen sägs nämligen bl. a.: Ett expansivt näringsliv är den säkraste garantin för ökad sysselsättning i de underförsörjda områdena. För en sådan expansion krävs ett gynnsammare klimat för företagande. Detta skapas bäst genom att med generella medel påverka företagens kostnader och därigenom stimulera nyetableringen av företag. Vi utgår därför ifrån att det citerade allmänna uttalandet måste följas upp med åtgärder som ger en generell förbättring av näringsklimatet i de undersysselsatta områdena, bl. a. i form av lägre transportkostnader samt sysselsättningsstöd. Regeringens förslag till regionalpolitisk! handlingsprogram innebar vidare att det från framförda förslaget om en hård klassificering av tätorterna i landet modifierades. Departementsförslaget hade kritiserats av bl. I den plan för ortsstruktur som föreslogs och antogs av hade hänsyn tagits till denna kritik. Den överensstämde till sin principiella uppläggning också med den förordat. Genom att fastställa planen har statmaktema åtagit sig att upprätthålla servicen i ett omfattande nät av orter, även om befolkningsutvecklingen är negativ. Det kommer att ha stor betydelse för utsikterna att nå önskade resultat av andra medel som används i regionalpolitiken. I propositionen ges dessutom ett uttryckligt löfte om att ingen ny omgång kommunsammanläggningar är aktuell. Det uttalandet tillmäter vi stor betydelse. Vid riksdagsbehandlingen av propositionen gjordes ytterligare några ändringar av regeringens förslag, föranledda av krav i motion. uttalade sig sålunda för att det är önskvärt att planeringen inriktas på de högre tal i de intervall som antagits för befolkningen i skogslänen 1980. Vidare ställde sig en enhällig riksdag bakom kravet på en bättre samordning av statliga verks och myndigheters verksamhet i regionalpolitisk! Den kanske viktigaste förändringen var emellertid att , i enlighet med vårt krav, begärde förslag om utformningen av en garanti från statens sida för att upprätthålla servicen i de minsta orterna som inte berördes av regeringens förslag. Enbart det förhållande att den nödvändiga planeringen nu fastställts är emellertid inte tillräckligt för att avhjälpa obalansproblemen. års riksdag skall instrument och medel anvisas för hur bl. a. fler arbetstillfällen skall skapas. De besluten kommer att ge människorna i de undersysselsatta områdena det verkliga måttet på vår vilja till solidaritet. De propositioner härom som skall föreläggas årets riksdag bör enligt vår mening innehålla ett antal nya medel eller utbyggnad av tidigare använda medel, vilket vi tidigare krävt. Vi vill därför ånyo upprepa några av de enligt vår mening viktigaste åtgärderna och hemställa att dessa beaktas i Med anledning av den debatt som följt efter riksdagsbehandlingen vill vi emellertid på några punkter i det följande utveckla innebörden av beslut. De tal för den antagna folkmängden i varje län 1980 som ingår som en del av beslut för den regionala utvecklingsplaneringen är en förutsättning för en riktig dimensionering av utbyggnaden av den offentliga servicen i landet. En sammanvägning av länens egna bedömningar om befolkningsutvecklingen till en helhet med hänsyn tagen till de senaste prognoserna för den totala folkmängden i landet ger stadga och realism åt de åtgärder som erfordras för en mer balanserad utveckling. Med hänsyn till de betydande osäkerhetsmoment som inryms i befolkningsprognoser ligger det emellertid i sakens natur att de befolkningstal som anges för varje län inte kan vara annat än antaganden, baserade på en bedömning av de effekter som uppkommer av den politik som man avser att föra. Därav följer också att om effekterna inte blir de väntade måste det naturligtvis leda till att medlen omprövas och kompletteras men också till att befolkningstalen revideras. Sker inte det senare kommer servicen att bli feldimensionerad och landets resurser att användas ineffektivt. Det innebär också att människorna i områden, där befolkningen växer snabbare än vad som förutsatts, kommer att riskera att få sämre tillgång till olika former av offentlig service än människorna på annat håll. Det bör därför åvila såväl respektive länsstyrelse som regeringen att noga följa utvecklingen och företa sådana justeringar i angivna befolkningstal som kan föranledas av konstaterade förändringar. Regeringens regionalpolitik har länge varit halvhjärtad. Den obalans i fråga om sysselsättningstillfällen som råder mellan olika regioner hade enligt vår mening till stor del kunnat motverkas om de medel vi år föreslagit kommit till användning. Det är vår övertygelse att om ställer sig bakom de förslag vi framfört senast i motion 1972:1818 och som vi i vissa delar upprepar nedan förbättras möjligheterna för människorna att efter fritt val välja arbets- och bostadsort, vilket i sin tur medför en jämnare fördelning av befolkningen över landet. Vi tror att det, med den politik vi förespråkar i fråga om stimulans till företagsamhet och utbyggnad av offentlig service, skall vara möjligt att skapa så många arbetstillfällen inom skogslänen att man där bör planera efter det högre befolkningstal i det för respektive län angivna intervallet för befolkningen 1980. Det innebär att utsikterna förbättras att hålla tillbaka en eventuell ny inflyttningsvåg till storstäderna. Om denna bedömning rådde inga delade meningar i inrikesutskottet vid behand lingen av vår motion 1972:1818. Vi förutsätter därför att regeringen vid beslut om utbyggnad av offentlig service som rör skogslänen utgår från dessa högre befolkningstal. b) Servicegaranti för de mindre orterna majoritet ställde sig vid omröstningarna om de regionalpolitiska handlingsprogrammen bakom ett krav framfört i motion om en servicegaranti för de många mindre ortema. Det var enligt vår mening ett av de allra viktigaste besluten. I takt med kommunsammanslagningarna har en mängd mindre tätorter, som ofta varit centralort i en tidigare kommun, kommit att se sin ställning hotad. Avsikten med en servicegaranti för dessa orter är att undanröja orsakerna till sådan avflyttning som beror på osäkerhet om tillgång till den mest elementära servicen. Den service i fråga om bl. a. butiker och skolor som finns i dessa orter har oftast också en avgörande betydelse för servicetillgången på omkringliggande landsbygd. Om underlaget för servicen faller, kan det därför få konsekvenser för långt fler än för dem som bor kvar i det lilla samhället. Den kostnad som en garanti för viss service i dessa orter medför kommer enligt vår mening på att bli långt mindre än den som åsamkas samhället om avflyttningen får fortgå så långt att även den mest elementära servicen faller. Mot den kostnad som en sådan servicegaranti medför skall ställas den som eljest uppkommer för ökat bostadsbyggande på inflyttningsorterna och för t. ex. längre skolskjutsvägar. a. att den kommersiella servicen och utbildningsmöjligheterna i den direkta glesbygden bör byggas ut. Vi anser det vara mycket välmotiverade förslag. Ökningen av behovet av sådana särskilda insatser skulle emellertid komma att hållas nere om en riktig servicegaranti för småorterna utformas. Behovet av en sådan servicegaranti som begärt förslag om framgår klart av folkmängdens förändring i tätorter med mellan 200 och 500 invånare. Av 653 orter i denna storleksklass har mer än hälften minskat i folkmängd (Be 1972:11). Alla dessa orter är naturligtvis inte nu i direkt behov av en garanti för sin service, men många torde vara det, och långt fler av dem och även större orter riskerar att komma i den riskzon där underlaget för även den grundläggande servicen är i fara. Det är emellertid inte avsikten att statsmakterna genom att införa en servicegaranti skall överta något av kommunernas befogenheter i fråga om fördelningen av servicetillgången inom kommunen. Men garantin skall göra det möjligt för kommunerna att efter särskild framställning till Kungl. Maj:t erhålla särskilt statsbidrag för att upprätthålla den mest elementära servicen, t. ex. tillgång till butik för dagligvaror, låg- och mellanstadieskola samt eventuell filial till kommunalkontoret. Det ankommer på Kungl. Maj:t att utarbeta generella kriterier för statsbidragstilldelningen. Det är emellertid viktigt att dessa blir likartade för 1972:111 aviserades särskilda insatser för orter i de största kommunernas ytterområden, som inte är kommunens centralort. Den servicegaranti som nu begärt förslag om innebär en väsentlig utvidgning av statens åtaganden på denna punkt. Vi förutsätter att förslag om en sådan generell servicegaranti för mindre orter föreläggs årets riksdag. c) Samordningen av myndigheternas verksamhet i regionalpolitiskt syfte Till följd av ett annat krav i motion om regionalpolitiken beslutade en enhällig riksdag att uppmana regeringen att sörja för en bättre samordning av de statliga verkens och myndigheternas verksamhet. Bakgrunden till denna hemställan är den omfattande nedläggning och indragning av järnvägsstationer, polisdistrikt, domsagor, postkontor m. m. som försiggått . Dessa rationaliseringar har sannolikt samtliga kunnat försvaras utifrån respektive verks och myndighets utgångspunkt. Den sammantagna effekten har emellertid inte sällan inneburit att den regionala obalansen i fråga om service och sysselsättning förvärrats. Statens ökade kostnader för en regionalpolitik som skall råda bot på denna obalans kan sannolikt i vissa fall ha eliminerat vinsten av en speciell omorganisation inom ett verk. Uppmärksamheten på denna effekt har inte varit tillräcklig från regeringens sida. påpekande måste därför resultera i att de regionalpolitiska hänsynen tillmäts en större vikt vid beredningen av förslag om ändrad organisation eller verksamhet inom verk och myndigheter. d) Ökad länsdemokrati Under innevarande år kommer en ny länsplaneringsomgång att startas, baserad på beslut om regionalpolitisk! Det är viktigt att ansträngningarna på en fördjupning av det demokratiska inslaget i planeringsprocessen intensifieras under denna etapp. har 1972 uttalat sig för en länsdemokratisk reform. Vi har i avvaktan på länsberedningens betänkande i den regionalpolitiska motionen föreslagit att landstingens förvaltningsutskott skulle få en förstärkt ställning. Vi vill upprepa och stryka under det kravet inför det fortsatta planeringsarbetet. Den erfarenhet och överblick som finns samlad i förvaltningsutskotten bör enligt vår mening på ett mer systematiskt sätt läggas till grund för besluten av de statliga instanserna. Innan beslut som rör fördelning av resurser inom länet fattas, bör därför förvaltningsutskottet höras. För att dess yttrande skall kunna baseras på fullständig information bör förvaltningsutskottet ges rätt att begära föredragning av den tjänsteman som är föredragande i vederbörande statliga instans. Den lokaliseringspolitik som fattade beslut om 1964 kännetecknades i hög grad av selektiva metoder. I och med den utbyggda regionalpolitiken har betydande inslag av generellt stöd kompletterat de selektiva medlen. Sålunda har transportstöd, sysselsättningsstöd och utbildningsstöd i viss utsträckning generellt förbättrat näringslivets villkor inom stödområdet. Den planmässiga utbyggnad av strukturen inom regionerna som till följd av länsprogrammen och beslut nu kan komma till stånd är ytterligare ett väsentligt steg i den riktningen. Investeringar i t. ex. bostäder, kommunikationer, utbildning, sjukvård m. m. är inte endast av stor betydelse som sysselsättningsskapande faktorer. Om det är brister i en orts utrustning i detta avseende som ligger bakom en vikande befolkningsutveckling är det osannolikt att ens mycket kraftigt tilltagna kapitalsubventioner till ett enskilt företag långsiktigt kan förändra situationen. Även stödjande insatser, som syftar till att minska företagens kostnader vid lokalisering inom undersysselsatta regioner, kan dock utformas så, att de generellt står till förfogande för alla intresserade företag. Det redan omnämnda transportstödet är ett exempel på en sådan politik. I områden med överskott på arbetskraft bör enligt vår mening företagen i första hand stimuleras att öka antalet sysselsatta. Huvudparten av de statliga medlen till regionalpolitiken har använts till att subventionera kapitalinsatserna. Det bör nu enligt vår mening kompletteras med subvention av kostnaderna för arbetskraften i större omfattning än . Det kan bl. a. ske genom ett lägre uttag av den allmänna arbetsgivaravgiften inom stödområdet. Vårt förord för ett större mått av generellt verkande medel inom regionalpolitiken innebär inte att andra regionalpolitiska medel kan avvaras eller minskas. Den ytterligare satsning som vi förutsätter måste ske bör emellertid inriktas på mera generellt verkande medel. En förbättring av näringslivets villkor inom sysselsättningssvaga regioner ökar möjligheterna att rationellt tillvarata landets resurser och öka välfärden för den enskilda människan. De förslag om regionalpolitiska medel som föreläggs årets riksdag bör därför enligt vår mening i ökad utsträckning vara av generellt verkande natur. Ett mycket väsentligt medel att generellt utjämna skillnader i olika kommuners förutsättningar att erbjuda likvärdiga villkor är skatteutjämningsbidragen. Därmed kan skillnaderna i skattekraft i olika delar av landet effektivt utjämnas och kommunernas möjligheter att tillhandahålla likartad service förbättras. Det förslag från skatteutjämnings revisionen som föreligger stärker ytterligare möjligheterna för kommunerna inom stödområdet att kompensera bortfallet av skattekraft på grund av befolkningsuttunningen eller ändringar i befolkningssammansättningen. Det förslag om reviderad skatteutjämning som enligt uppgift kommer att föreläggas måste utformas utifrån regionalpolitiska hänsyn. Det bör också ge utrymme för justeringar som kan bli nödvändiga på grund av de förändringar i kommunernas ekonomi som inträder efter det fattat beslut om viss indelning av landets kommuner efter skattekraft. har i motioner till väckt en serie förslag, som syftat till att bygga ut och effektivisera regionalpolitiken. Senast har dessa förslag framförts i motionen 1972:1818. Vi vill i det följande återigen föra fram några av de åtgärder vi lägger stor vikt vid. Det blir tillfälle att komplettera åtgärdskatalogen i samband med behandlingen av aviserade propositioner angående medel i regionalpolitiken. Arbetsuppgifter och beslut i den statliga förvaltningen måste spridas till länsnivå och nivå. expansion i hänger samman med tjänstesektorns tillväxt inom bl. a. den centrala statliga förvaltningen. En kartläggning av möjlig decentralisering av arbetsuppgifter och beslut inom alla statliga verk och myndigheter bör därför genomföras. Löneskatten bör slopas inom inre stödområdet och sänkas i det allmänna stödområdet. Löneskatten på innebär att arbetsgivare inom stödområdet levererar in ca 600 milj. kr. till statskassan, dvs. mycket mer än vad lokaliseringslån och lokaliseringsbidrag uppgår till . I en långsiktig, expansiv näringspolitik är det vår övertygelse att det utrymme som näringslivet inom stödområdet skulle få genom en sänkning eller befrielse från löneskatten skulle komma att innebära en tillväxt inom näringslivet som för landet som helhet vore av långt större värde. Sysselsättningsstödet bör utökas. I områden med undersysselsättning bör arbetskraften göras billigare. Den stimulans till sysselsättningsökning i företagen som ett slopande av löneskatten skulle innebära bör därför kompletteras med en utökning av det sysselsättningsstöd som utgått till företag inom inre stödområdet. Företagen skall ges rätt att avsätta vinstmedel till en särskild lokaliseringsfond enligt samma skattebestämmelser som gäller för investeringsfonderna, om pengarna används för investering inom stödområdet. Förmånligare avskrivningsregler för anläggningar inom stödområdet bör tillåtas. Lån till förmånlig ränta och lokaliseringsbidrag kan motiveras med det större risktagande som är förenat med investeringar i områden som kännetecknas av stagnation eller tillbakagång. 1 samma syfte borde en kortare återbetalningstid av investeringar genom högre avskrivningsprocent vara motiverad. Transportstödet för gods måste utvidgas. Transporternas betydelse för en lyckad regionalpolitik kan inte överskattas. Trots att sambandet mellan trafikpolitik och regionalpolitik ofta betonats och trots att en hel del gjorts på det området är både transportförsörjningen och priserna ännu en allvarlig hämsko för en gynnsam utveckling av näringslivet inom stödområdet. När den försöksverksamhet med transportstöd som pågått skall ges mera permanenta former måste bl. a. den viktgräns som kvalificerar för transportstöd sänkas. Även reglerna för hur långt godset måste transporteras måste arbetas om. Sträckan bör reduceras och omfatta även den del som ligger inom något av grannländerna och . Detta skulle föra in en mängd mindre företag under kvalifikationsgränserna och därmed betyda mycket för näringslivet totalt. Dessutom är det angeläget att material för bearbetning, som transporteras till och inom stödområdet och där ger sysselsättning, också får del av transportstödet. Stödet till Gotlandstrafiken bör byggas ut. Förbättringen av transportstödet bör också gälla Gotlandstrafiken. utgår transportstöd i viss utsträckning för varor från . Det är angeläget att stärka villkoren för näringslivet på genom stöd även för transporter till av material för bearbetning. Ett rundare ur kommunikationssynpunkt måste skapas genom sänkning av flyg-, tåg- och teletaxorna på längre avstånd. De konkurrensnackdelar som de långa transportavstånden för gods innebär gäller i lika hög grad för persontransporter. Det är därför lika angeläget att utarbeta någon form av transportstöd även för persontransporter. Det sker bäst genom en generell reduktion av taxorna för persontransporter på de långa avstånden både för järnväg och för flyg inom landet. Till de åtgärder som också är ägnade att motverka nackdelarna med de långa avstånden hör reducering av teletaxorna. Om ett företag i södra delarna av landet överväger att lokalisera en filial till norra är extra kostnader på grund av t. ex. kraftigt ökade teleräkningar betydelsefulla. För människorna upplevs en sänkning av kostnaden för telefonsamtal som en förkortning av avstånden. Bättre vägar är regionalpolitisk motiverade. Vägnätets omfattning och kvalitet är av stor betydelse för utsikterna att öka sysselsättningen inom stödområdet. Vägbyggande och vägunderhåll ger arbete i sig men ger framför allt förutsättningar för ett näringsliv som kan expandera av egen kraft. Vägplaneringen måste därför ske med stor hänsyn tagen till regionalpolitiska skäl. I en separat motion till årets riksdag från behandlas vägfrågoma utförligare. Staten bör i samarbete med kommunerna bygga upp industricentra på ett flertal platser inom stödområdet. Staten tillhandahåller i industricentra i samarbete med en eller flera kommuner industri- och hantverkslokaler inklusive viss service, som varje företag för sig är för litet för att självt stå för. förslag om en satsning på industricentra i och måste bli en första etapp som snabbt följs av fler satsningar, framför allt i de inre delarna av stödområdet. Stödet till turistnäringen inom stödområdet måste utvidgas. För många bygder inom stödområdet framstår en utbyggnad av turismen som nära nog den enda utvecklingsbara näringsgrenen. Det är också angeläget att de rika förutsättningar för en växande turism som finns framför allt i norra inlandet och på och planmässigt och med beaktande av all tillbörlig varsamhet mot landskapet utvecklas för att ge människor sysselsättning. För detta behövs generösare villkor för servicesektorn och turistnäringen. Stöd till företagarföreningarna måste ökas. De mindre och medelstora företagen är av strategisk betydelse för en lyckad regionalpolitik. Det är från denna grupp av företag som de lokaliseringsbara enheterna i stor utsträckning skall sökas. Till de mest svårbemästrade problemen för företagsledare i mindre företag hör marknadsföringsåtgärderna. Företagarföreningarna bör därför ges resurser att vidga sin verksamhet med sådana uppgifter. De bör ses som regionala stödorgan för de mindre och medelstora företagen. Det förutsätter emellertid ökade anslag till företagarföreningarna. I det underlag på vilket lokaliseringsbidrag baseras bör dessutom initialkostnader för marknadsföringsåtgärder kunna ingå. Året-runt-sjöfart måste göras möjlig i hela . Den norrländska industrin måste tillförsäkras kontinuitet i sjöfarten. Det är av vital betydelse framför allt för företagen med omfattande produktion för export. Regionalpolitiken är inte längre försöksverksamhet Regionalpolitiken har med beslutet om ett landsomfattande regionalpolitiskt handlingsprogram lämnat försöksstadiet. Anslagen till en regionalpolitik, som syftar till att utjämna obalansproblem i olika avseenden, måste nu bli en reguljär del av den ekonomiska politiken och näringspolitiken. Det innebär att den inte endast kan anges i ekonomiska ramar eller anslag över statskassan. motiverade satsningar, som främjar bättre hushållning med landets resurser, kan därför inte avvisas på grund av otillräckliga anslag för ett visst budgetår. Över huvud taget bör regionalpolitiken som en integrerad del av den ekonomiska politiken kännetecknas av både långsiktiga överväganden och betydande flexibilitet i tillämpningen. Med hänvisning till det anförda hemställs