mot · FW02268 · 1973-01-19 00:00:00 — av i m. fl. om utbyggnad av kommundelspolisen, m. m. Vi har haft och har en skrämmande ökning av brottsligheten som överträffar motsvarande utveckling i våra grannländer. Det är i hög grad angeläget att effektiva åtgärder vidtas i syfte att nedbringa brottsligheten. Brottsutvecklingen och andra problem i samhället ställer ökade krav på polisen. Både för att kunna fullgöra väsentliga servicefunktioner och för att i praktiken kunna fungera brottsförebyggande är det nödvändigt att polis finns tillgänglig inom rimligt tidsavstånd i hela landet. Polisen borde främst fungera som den viktiga och humana påminnaren om angelägenheten av hänsyn till medmänniskan och till det allmännas bästa. Det är beklagligt att regeringen gjort mycket stora nedskärningar av de resursförstärkningar begärt. Rekryteringsläget beträffande polisverksamheten behöver ytterligare förbättras. En lösning av polissituationen i är inte möjlig att åstadkomma utan särskilda löneförbättringar av något slag. Även trivselfrågor av olika slag är naturligtvis av betydelse. Vi vill t. ex. ifrågasätta om inte personal, som tjänstgör på obekväm arbetstid kunde till reducerat pris få taxi till eller från arbetet, då transport med bil inte kan ordnas på annat sätt. Vi ser också med oro på polisverksamhetens organisatoriska utveckling . Om den lokala polisorganisationen inte är rationellt utbyggd och inte har fullgoda resurser, kan inga andra åtgärder ge polisväsendet den erforderliga effektiviteten. Med hänsyn till de goda erfarenheterna av stadsdelspolisen i de tre storstadsdistrikten föreslår vi att denna successivt utbyggs även i medelstora kommuner. nästan fördubblades till polisens kännedom komna brott mot , från 275 000 till drygt 500 000. anmäldes 585 000 brott. har utvecklingen dämpats något. Många gröva brott, såsom rån, grov misshandel och inbrottsstölder fortsätter emellertid att öka. Den minskning totalt av brottsbalksbrotten, som kunnat konstateras , är så gott som helt och hållet beroende på en lättförklarlig nedgång av antalet checfcbrott. ligger på en nivå som inte kan accepteras, och i storstäderna har ordningsläget ytterligare försämrats. Den rapporterade brottsligheten kan ses som en funktion av den verkliga brottsligheten, allmänhetens anmälningsbenägenhet och polisens resurser. Förändringar i den genom polisstatistiken rapporterade brottsligheten kan således bero på att den verkliga brottsnivån förändras, anmälningsfrekvensen förändras, spaningsinsatserna förändras eller på kombinationer av dessa förändringar. Slutsatser om den verkliga brottsutvecklingen med utgångspunkt i brott, som kommit till polisen kännedom, måste därför bli något osäkra. Det finns all anledning att förmoda att det s. k. mörkertalet alltjämt är stort. Trenden är dock klar. Vi har haft och har en skrämmande ökning av brottsligheten, som överträffar motsvarande utveckling i våra grannländer. Det är i hög grad angeläget att effektiva åtgärder vidtas i syfte att nedbringa brottsligheten. Mot bakgrund av den låga uppklaringsprocent vi har beträffande brottsbalksbrotten är det inte förvånansvärt att brottsligheten ökar. Risken för upptäckt är så liten att polisens preventiva funktion nästan är helt obefintlig. Något direkt samband mellan straffets höjd och dess avskräckande verkan har inte kunnat konstateras. Det primära anses i detta sammanhang vara upptäcktsrisken. Ju större risken för upptäckt är, desto större är påföljdens brottsavhållande verkan, även om det är fråga om en förhållandevis svag sådan. Brottsutvecklingen och andra problem i samhället ställer ökade krav på polisen. Till de inhemska problemen med den dagliga arbetsbelastningen, med vissa rekryteringssvårigheter och med den föga »polisvänliga» storstadsmiljön kommer hela internationaliseringen av brottsutvecklingen med den illegala narkotikan och allt vad den har i sitt släptåg, vissa svårövervakade extremistgrupper och dessas våld- och terrorverksamhet m. m. Självfallet löser inte enbart en ökning av antalet polismän alla problem. Ökade internationella åtgärder för att hejda narkotikabrottsligheten och förbättrad narkomanvård t. ex. utgör en absolut förutsättning för att man skall komma till rätta med narkotikabrottsligheten. Oproportionerligt stor del av polisens resurser tas vidare i anspråk för efterspaning av rymlingar och utredningar av brott begångna av dessa. Det är således angeläget att olika vårdformer förbättras. Ungdomsproblemen i storstäderna bör mötas med ökande sociala insatser och ett förbättrat utbud av fritidsservice, även i storstädernas centrala delar. Över huvud taget är det angeläget att större intresse ägnas åt i vid mening brottsförebyggande åtgärder. Både för att kunna fullgöra väsentliga servicefunktioner och för att i praktiken kunna fungera brottsförebyggande är det emellertid nödvändigt, att polis finns tillgänglig inom rimligt tidsavstånd i hela landet. Det är också angeläget att polisen väl känner de lokala förhållandena och därför upprätthåller goda kontakter med befolkningen. Den skall självfallet inte träda i aktion enbart då brott förövats. Som ett allmänt mål på polissidan i samhällets brottsbekämpande verksamhet borde man uppställa ett tillstånd, då polisen har personella och därmed tidsmässigt rimliga möjligheter att rejält ägna sig åt olika former av förebyggande insatser. Polismakten borde främst fungera som den viktiga och humana påminnaren om angelägenheten av hänsyn till medmänniskan och till det allmännas bästa. Det är beklagligt att regeringen gjort mycket stora nedskärningar av de resursförstärkningar begärt. Genomförandet av det nya arbetstidsavtalet fr. o. m. och 40-timmars arbetsvecka fr. o. m. har för polisväsendets del inneburit att trots tillskott av 866 nya tjänster nettoökningen utgjort 7 tjänster. Vi ser också med oro på polisverksamhetens organisatoriska utveckling . De allt större enheterna får vissa negativa konsekvenser i vad avser möjligheterna att uppfylla de allmänna målsättningarna för polisverksamheten. Även om vissa positiva initiativ tagits för att förbättra förhållandet mellan polis och allmänhet tenderar kontakten med befolkningen att bli sämre. Stora områden i främst glesbygderna lämnas utan tillräcklig fortlöpande polisverksamhet. Framför allt hos de äldre leder ett sålunda försämrat skydd till en ökad känsla av otrygghet. Den förebyggande roll, som bl. a. uppfylls genom att polis finns tillgänglig på rimligt avstånd, kan få stå tillbaka till förmån för »brandkårsutryckningar». Den lokala polisorganisationen måste utgöra kärnan i ett rationellt och effektivt polisväsende. Om den lokala polisorganisationen inte är rationellt uppbyggd och inte har fullgoda resurser, kan inga andra åtgärder ge polisväsendet den erforderliga effektiviteten. Även från demokratiska synpunkter är det av största vikt att tyngdpunkten i polisväsendet ligger på det lokala planet. Enligt vår mening bör inte en ytterligare centralisering och uttunning av polisresursema i framför allt glesbygdsområden komma till stånd. Vi motsatte oss därför den beslutade minskningen av antalet polisdistrikt. Med hänsyn till de goda erfarenheterna av stadsdelspolisen i de tre storstadsdistrikten föreslår vi vidare att denna successivt utbyggs även i medelstora kommuner. Stadsdels- eller kommundelspolisen anses böra bestå av en fast stationerad personalstyrka med erfarna för denna typ av verksamhet särskilt lämpade polismän. Genom sin fasta stationering får dessa god lokalkännedom i kommundelen, goda och omfattande förbindelser med ungdomsgäng, nära kontakt med fritidsfolk på fritidsgårdar och i föreningar liksom med socialarbetare, fastighetsskötare, vaktpersonal, föräldrar, lärare m. fl. Den får härigenom goda förutsättningar att skapa ett gott förhållande mellan polis och allmänhet samt fullgöra en effektiv brottsförebyggande verksamhet. Själva existensen av en kommundelspolis av antytt slag bör kunna få en brotttsförebyggande effekt. Dessa synpunkter, som varit vägledande vid uppbyggnaden av kommundelspolisen i de största kommunerna, bör i huvudsak gälla även för den påkallade uppbyggnaden av kommundelspolisen i de medelstora kommunerna. Rekryteringsläget beträffande polisaspiranter har något förbättrats. Rekryteringen behöver emellertid ökas ytterligare. Det största problemet utgör rekryteringen till storkommunernas framför allt poliskårer. Den särskilt kraftigt ökade utflyttningen av polismän från torde till en inte obetydlig del ha sin grund i att flertalet unga polismän i distriktet rekryteras från skilda delar av landet och helst vill tjänstgöra i sin hembygd. Såsom en följd av utflyttningen från distriktet uppkommer dessutom onormalt stora vakanser. Det är nödvändigt med förändrade rekryterings- och anställningsförhållanden, om dessa problem skall kunna lösas på . När man talar om dagens polisarbete är det långt ifrån alltid man gör klart för sig hur mångfasetterat detta område faktiskt är. Polismannen ställs genom sin uppgift inför problem som uppstår som en följd av generationsmotsättningar, politiska åsiktsutbyten etc. Det är han som ofta får kläda skott för beslut och åtgärder, som helt andra instanser bär ansvaret för. Och hur ofta lastas inte polisen eller den enskilde polismannen för otillräckligheten i de resurser som regeringen utmätt? Polismannen fullgör en viktig skydds- och serviceuppgift. Hans arbete bör därför underlättas så mycket som möjligt av samhället självt och av dess medborgare, som han tjänar. Den kartläggning av arbetsförhållanden, som genomförts av utredningsmannen , understryker behovet av speciella åtgärder i detta distrikt. Dessa får emellertid inte enligt vår mening leda till försämringar i andra polisdistrikt i landet. Utredningsmannen skriver: »Ett handlingsprogram för att komma tillrätta med problemen måste därför dels innehålla åtgärder som generellt förbättrar förutsättningarna för polisyrket och då i första hand den uniformerade tjänsten och dels åtgärder av olika slag för att återskapa sådan trivsel och arbetsglädje att utflyttningstrenden från hejdas och rekrytering från underlättas.» Vi ger vår anslutning till detta uttalande. Vi vill också ansluta oss till utredningsmannens uppfattning att en lösning av polissituationen i inte är möjlig att åstadkomma utan särskilda löneförbättringar av något slag. Denna uppfattning har under utredningsarbetets gång framförts från många håll. Det av utredningen framförda förslaget att ersätta nuvarande patrulleringstillägg med ett nytt tillägg är således ett steg i rätt riktning. Utredningen har också tagit upp trivselfrågor, såsom bostadsfrågor, kommunikationsmöjligheter, arbetslokaler och parkeringsproblem. Olägenheten för polis med skifttjänstgöring och ofta förekommande resor till och från arbetet under lågtrafiktid på det allmänna kommunikationsnätet vill utredningen lindra genom att gratis ställa parkeringsplatser vid arbetsplatserna till förfogande för nattjänstgörande personal. En sådan förmån kan dock endast utnyttjas av den personal som förfogar över privat personbil. Systemet skulle dessutom strida mot vad som i övrigt eftersträvas beträffande parkeringsplatser i centrala delar av . Vi vill ifrågasätta om det inte vore förnuftigt att erbjuda tjänstgörande personal rätt att under lågtrafiktid till reducerat pris använda taxi för resor till eller från arbetet. Beträffande trivselfrågorna i övrigt ger utredning intryck av att åtskilligt skulle kunna förbättras ytterligare. Enligt vår mening bör därför dessa frågor fortlöpande observeras av polisledningen i samråd med personalorganisationerna. Med hänvisning till det anförda hemställer vi A. att hos Kungl. Maj:t begär förslag till ytterligare successiv utbyggnad av kommundelspolisen i enlighet med vad som anförts i motionen B. att , såvitt avser polisdistriktens storlek och antal samt arbetsförhållandena för polisen i , som sin mening ger Kungl. Maj:t till känna vad som i dessa hänseenden anförts i motionen. HANS () i () () () () i