mot · FW022139 · 1973-11-20 00:00:00 — av i Skegrie m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:178 med förslag till ändring i distriktsveterinärorganisationen, m. m. Maj:ts proposition nr 178 framläggs förslag till ändring i distriktsveterinärorganisationen. Den nuvarande organisationen av veterinärväsendet tillkom . Det nu framlagda förslaget uppges vara en anpassning av organisationen till de förändringar som därefter skett i djurhållningen och till de krav som modern djurhållning ställer i fråga om veterinär service. Till grund för propositionen ligger veterinärväsendeutredningens förslag i betänkandet Veterinärdistriktsindelningen m. m. (SOU 1971:3). är indelat i 285 veterinärdistrikt. Departementschefen framhåller i propositionen att indelningen liksom bör beslutas av Kungl. Upplysningsvis meddelar han att han räknar med att landet skall delas in i 92 veterinärdistrikt inklusive praktikområde. En avsevärd nedskärning i antalet distrikt skulle sålunda komma att ske. Särskilt i glesbygderna kan detta få avsevärda nackdelar. Vi finner det angeläget att denna aspekt beaktas av Kungl. Maj:t vid den förestående ändringen av distriktsindelningen. Än mer angeläget är det enligt vår mening att antalet distriktsveterinärtjänster och antalet stationeringsorter hålls på tillfredsställande nivå. Departementschefen tillstyrker utredningens förslag att gräns för veterinärdistrikt bör sammanfalla med kommun- och länsgräns. Med hänvisning till att och ansett det vara mer rationellt att välja gränser med hänsyn till bl. a. husdjurens fördelning och vägnätets beskaffenhet framhåller departementschefen dock att vissa avvikelser bör kunna göras från den indelning som skall tillämpas enligt nyssnämnda regel. Vi anser emellertid att djurtäthet och vägväsendets beskaffenhet bör vara grundläggande för distriktsindelningen, vilken sedan i möjligaste mån får anslutas till kommun- och länsgränser. De i propositionen föreslagna ändringarna i distriktsindelningen och minskningen i antalet tjänster motiveras med den utveckling som djurhållningen liksom hela jordbruksnäringen genomgått. Denna utveckling kan emellertid enligt vår mening inte entydigt tas till intäkt för förändringar på det sätt som föreslås i propositionen. Den intensiva animalieproduktion som bedrivs innebär att djurens produktionsförmåga utnyttjas så långt det är möjligt, vilket i sin tur medför stora påfrestningar för djuren. Stor uppmärksamhet måste därför ägnas djurhälsovården inte minst förebyggande åtgärder. Dessutom bör tas i beaktande att det högra avelsvärdet hos dagens djurmaterial innebär ökat ianspråktande av veterinärtjänster. Inom svinproduktionen kräver t. ex. det starkt ökade antalet besättningar av moderdjur mer veterinärtillsyn än vad som gäller besättningar på nötkreaturens område. Det finns också anledning att erinra om att prognoser och andra förutsägelser beträffande utvecklingen inom jordbruket inte slagit in. Erfarenheterna tyder vidare på att praktiska möjligheter att ytterligare höja medelavkastningen per ko överskattats i det material som utredningen använt sig av. Det finns sålunda anledning utgå från att det kommer att behövas flera kor än som antagits i utredningen för att upprätthålla mjölkproduktionen på den nivå som är nödvändig för att klara försörjningen av mjölk och mejeriprodukter. I likhet med vad som gällt skall distriktsveterinärorganisationen i första hand tillgodose det behov av vård som föreligger för animalieproduktionens djur. Vi delar givetvis departementschefens uppfattning i detta avseende. vill vi dock understryka nödvändigheten av att kapaciteten planeras med hänsyn till sällskapsdjurens behov av vård. Antalet sådana djur har ökat och beräknas fortsätta att öka. Detta gäller inte minst hundar men också ponny- och ridhästar. Härigenom ställs ökade krav på djurvård och rådgivningsverksamhet. Propositionen är på denna punkt diffus i sina uttalanden och därför svårbedömbar. Vi anser emellertid att veterinärorganisationen bör ha en sådan omfattning att vården av dessa sällskapsdjur inte skall behöva inskränkas. Dessa djurs psykologiska betydelse för särskilt ungdomar, äldre personer och handikappade är värd allt beaktande. Veterinärservicen måste ses i sammanhang med de åtgärder som vidtagits för att förbättra förutsättningarna för jordbruk i norra . Genom det stöd som utgår till jordbruket i norra har statsmakterna biträtt tanken att särskilda insatser krävs för jordbruket i glesbygdslänen, och enligt vår uppfattning måste detta ta sig uttryck också i veterinärorganisationen. Detta har inte beaktats i propositionen. Det bifogade indelningsförslaget innebär en minskning av antalet tjänster i de sju nordligaste länen med 21. och drabbas särskilt hårt. Följderna av indragningarna accentueras av att de stora avstånden ger upphov till längre restider, varigenom det antal djur som en veterinär hinner betjäna sjunker. Det måste också beaktas att nya arbetsuppgifter tillkommit efter det att veterinärväsendeutredningen framlade sitt betänkande. Distriktsveterinärerna deltar sålunda i den profylaktiska verksamhet som bedrivs inom den s. k. organiserade djurhälsovården i samverkan mellan jordbrukets organisationer och lantbruksstyrelsen. Nya bestämmelser har tillkommit i hälsovårdsstadgan som ger distriktsveterinär skyldighet att närvara vid hälsovårdsnämnds sammanträden och medverka i ökad omfattning inom djurskydd, livsmedelshygien och miljövård. Vi vill understryka vikten av att veterinärmedicinskt kunnande är representerat i hälsovårdsnämnderna. Detta gäller inte minst beträffande den inspektion av djurstallar o. d. som nämnderna har att fullgöra. Dessa arbetsuppgifter har avsevärt ökat genom de senast genomförda ändringarna i djurskyddslagen. hälsovårdsnämnderna torde sakna den expertis som är nödvändig för att rätt fylla de uppgifter som pålagts dem genom nämnda lagändring. Därför är det nödvändigt att hälsovårdsnämndernas tjänstemän håller nära kontakt med distriktsveterinärerna och anlitar dem som rådgivare i sin verksamhet. Vidare måste veterinärernas arbetstidsförhållanden beaktas. Undersökningar tyder på en genomsnittlig veckoarbetstid . Med en reducering av antalet tjänster, vilket föreslås i propositionen, kan det knappast bli möjligt att minska veterinärernas genomsnittliga arbetsbörda. Departementschefen har vid sin bedömning av behovet av antalet tjänster funnit att detta bör vara 285. Av dessa tjänster föreslås dock endast 255 vara placerade på olika distrikt. 30 tjänster skall enligt förslaget avses för regionvikarier. Antalet fasta tjänster kommer sålunda att reduceras med 30 jämfört med nuvarande förhållanden. Med hänvisning till vad vi har anfört i det föregående anser vi det vara nödvändigt med ett högre antal. 275 fasta tjänster bör enligt vår mening inrättas. Vi anser dessutom att antalet regionvikarier bör ökas jämfört med förslaget i propositionen. Utredningen beräknade att vikarietjänstgöringen omfattar 67 helårstjänster. Därvid har dock inte hänsyn tagits till vikariernas semesterrätt, kompensation för jourbundenhet, sjukledighet m. m. Det verkliga vikariebehovet stannar sålunda inte vid 67 helårstjänster. Med hänsyn till vårt förslag om utökning av de fasta tjänsterna bör antalet regionvikarietjänster fastställas till 40. Vikariebehovet i övrigt torde liksom nu kunna tillgodoses genom veterinärer utanför organisationen. Det sammanlagda antalet tjänster enligt vårt förslag blir sålunda 315. Härigenom skulle det bli möjligt att bibehålla större delen av de tjänster som enligt propositionen skall försvinna i de sju nordligaste länen. Drygt hälften av det ökade antalet fasta tjänster som vi föreslår bör förläggas till dessa län. Det är angeläget att antalet stationeringsorter blir så stort att reseavstånden inte blir otillfredsställande stora. Departementschefen ansluter sig till utredningens norm, enligt vilken reseavståndet som regel inte bör vara mer än från veterinärens stationeringsort. Vi anser att stationeringsorterna bör bestämmas så att reseavståndet i allmänhet inte skall behöva bli mer än enkel resa. Resekostnadsersättning bör enligt vår mening inte tas ut av vederbörande djurägare för den del av vägsträckan som överskjuter tur och retur, och på grundval härav skall utjämning mellan djurägarna ske enligt de principer som föreslås i propositionen. Med hänvisning till det anförda hemställs att vid behandlingen av propositionen 1973:178 hos Kungl. 1. att antalet tjänster inom distriktsveterinärorganisationen fastställs till 275 med placering på olika distrikt och till 40 för regionvikarier, 2. att reseavstånd från veterinärs stationeringsområde i regel inte skall behöva vara mer än 4 mil enkel resa, 3. att kostnadsutjämning sker så att djurägare inte behöver betala resekostnadsersättning för sträcka över 5 mil tur och retur, 4. att djurtäthet och vägnätets beskaffenhet bör vara grundläggande för distriktsindelningen, 5. att veterinärorganisationen ges en sådan omfattning att utöver vården av animalieproduktionens djur tillsynen av sällskapsdjuren, främst hästar och hundar, kan tillgodoses i samma omfattning som , 6. att distriktsveterinärerna skall medverka i hälsovårdsnämndernas tillsyn över djurvården. . () i Skegrie () i Heden . ÅSLING (c) () i Holmgården GOTAB 73 5470 S 1973