mot · FW021175 · 1973-01-25 00:00:00 — Motioner nr 1175 1973 av i m. fl. om åtgärder mot narkotikamissbruket. Narkotikamissbruket, framför allt bland ungdomen, är ett av de stora problem vi står inför och som vi måste finna lösningar på innan missbruket får än mer förödande verkan för individ och samhälle än som redan skett. lockas många unga in i ett missbruk som ofta gör dem mer eller mindre invalidiserade för resten av livet. Många avlider mycket unga. Många, ja, kanske huvuddelen av narkomanerna måste för att finansiera sin egen konsumtion ägna sig åt langning eller annan kriminell verksamhet. Såväl kriminalitet som den fysiska och psykiska nedbrytning och de sociala problem som följer av missbruket gör det omöjligt för narkomanen att fungera i samhället. Även missbrukarens anhöriga drabbas ofta svårt. Åtgärder måste sättas in på en rad områden i syfte att bekämpa narkotikamissbruket. Dessa åtgärder kan vara av mycket olika karaktär, och de faller inom ramen för olika myndigheters verksamhetsområde. Detta är förmodligen en av anledningarna till att förhållandevis litet gjorts på detta område. Ansvarsfördelningen tycks inte vara helt klar de olika myndigheterna emellan; de lagar som kan vara tillämpliga tolkas olika av olika myndigheter, och bidragsreglerna för anordnande av narkomanvård är en hårt reglerad och nästan ogenomtränglig snårskog. övervakning och kontroll av handeln När det gäller åtgärder för att förhindra införsel av narkotika i landet har man, som redovisats i statsverkspropositionen, lyckats få till stånd ett ökat internationellt samarbete i kampen mot narkotikan och de stora langarna. Eftersom narkotikaproblemet är en internationell företeelse är det av stor vikt att samarbetet mellan olika länder och gränskontroller fungerar väl. Man kan dock inte räkna med att en aldrig så effektiv kontroll i detta avseende kan förhindra att narkotikamissbruket fortsätter och kanske också förvärras. Så länge det finns en efterfrågan på narkotika kan man räkna med att de personer som har stora ekonomiska intressen i att utnyttja narkomanerna ser till att det finns narkotika. I värsta fall leder en effektiv kontroll av införseln endast till att priserna stiger och den med missbruket sammanhängande kriminaliteten ytterligare ökar. De förebyggande åtgärderna och vård och rehabiliteringsåtgärder för narkomaner måste därför ges en hög prioritet. Åtgärder för att nedbringa efterfrågan och därmed minimera den ekonomiska vinsten för narkotikasyndikaten och kontrollåtgärder måste vidtas parallellt om man skall ha någon möjlighet att komma till rätta med narkotikaproblemet. Många olika faktorer bidrar till att en person börjar använda narkotika. Man vet inte mycket om orsakerna till att bruket hos några snabbt övergår i ett nedbrytande missbruk under det att andra slutar. Man kan dock på goda grunder förmoda att miljön i hemmet och i skolan samt samhällets sätt att fungera i olika avseenden har en stor betydelse för utvecklandet av ett narkotikamissbruk. Det faktum att narkotikan är mest utbredd i storstadsområdena såväl i som i andra länder tyder på att den lägre graden av social kontroll såväl i bostadsmiljön som i de stora skolorna liksom svårigheterna för ungdomen att finna en meningsfull fritidssysselsättning ökar riskerna för narkotikamissbruk. Väsentliga insatser för att förebygga uppkomsten av ett utbrett narkotikamissbruk kan göras om man i samhällsplaneringen tar hänsyn till de sociala konsekvenserna av alternativa planeringsmodeller. Man måste eftersträva en samhällsplanering som möjliggör att normala mänskliga kontakter kan upprätthållas. Skolor och klasser bör inte vara större än att lärare, elever och föräldrar kan lära känna varandra. Därigenom kan ett socialt skyddsnät utbildas. Möjligheten att känna gemenskap och uppleva positiva mänskliga relationer i hemmet, i skolan och i kamratkretsen är en mycket väsentlig förebyggande faktor när det gäller såväl narkotikamissbruk som andra sociala störningar. Även om god effekt kan nås med förebyggande åtgärder måste man också ha en handlingsberedskap för att stoppa missbruket på ett tidigt stadium när någon börjar använda narkotika. För att lärare och föräldrar skall kunna upptäcka ett begynnande narkotikamissbruk hos barnen är det viktigt att informationen förbättras. Många föräldrar och kanske också lärare vet alltför litet om narkotikans verkan och upptäcker inte förrän det är för sent att barnet blivit narkoman. Det är inte skrämselpropaganda som behövs utan saklig information. En sådan information kan ges genom föräldraföreningar och andra samarbetsorgan mellan hem och skola. Eftersom man den vägen inte når alla föräldrar skulle detta behöva kompletteras med exempelvis ett av utarbetat informationsmaterial som kommer alla föräldrar till handa. Enligt statsverkspropositionen avser man att ge ut en ny socialkatalog. Ett sätt att sprida information om narkotikan, dess symtom och verkningar kunde vara att i socialkatalogen sätta in ett par sidor där man förklarar hur man kan upptäcka att ett barn börjat använda narkotika och vart man kan vända sig för att få hjälp i en sådan situation. Samarbetet polis/social- och barnavård De möjligheter att ingripa mot narkotikamissbrukare som finns är reglerade i barnavårdslagen och i lagen om sluten psykiatrisk vård i vissa fall. Barnavårdslagen syftar till aktiva och utvecklingsfrämjande åtgärder för de unga. I det sammanhanget kan 33 § samma lag ses som ett instrument av största sociala betydelse. Polisens uppgift i sammanhanget är att utöva tillsyn på platser, där ungdomar lätt kan förfalla till kriminalitet och djupare asocialitet. Det kan gälla både välanpassad ungdom och ungdomar som för tillfället lever på gränsen till brottslig verksamhet och därför snabbt nog behöver en hjälpande hand. Syftet med ett omhändertagande jämlikt 33 § av Bvl är av skyddande karaktär. Den första och nödvändiga hjälpen att snabbt och effektivt få bort en ung pojke eller flicka från riskzonen för asocialitet och kriminalitet kan vara av stor betydelse för den enskilda pojkens eller flickans fortsatta leverne. Olika utredningar ger vid handen att brottsligheten i en människas liv är störst i åldern . Det är således mot denna grupp polisen och andra myndigheter skulle rikta sina blickar för att komma till rätta med problemet. Inom olika myndigheter har interna överläggningar skett liksom det även förekommit överläggningar mellan av detta ämne berörda myndigheter, varvid det framstått som synnerligen önskvärt med ett fördjupat samarbete mellan , skola och polis. har utgivit Råd och anvisningar angående intensifierat samarbete mellan , skola och polis. I dessa anvisningar ges olika exempel på hur samarbetet kan ske. Eftesom polisen ofta har god kännedom om i vilka miljöer som riskerna att dras in i narkotikamissbruk och kriminalitet är särskilt stora, borde man i större utsträckning dra nytta av detta i den förebyggande och uppsökande verksamheten. Trots att samarbete och samordning av olika myndigheters resurser i kampen mot narkotikan rekommenderats tycks detta inte fungera särskilt bra. Polisen anser att dess möjligheter att ingripa för att ta bort ungdomen ur skadliga miljöer och på det sättet arbeta förebyggande är mycket små. Detta på grund av barnavårdslagens utformning och tillämpning. För att kunna ingripa mot ungdomsasocialitet måste man på sannolika skäl kunna förvänta sig att barnavårdsnämnden kommer att vidtaga ett omhändertagande enligt 25 § Bvl. Vissa barnavårdsnämnder anser dock icke att i lagen angivna exempel är tillräckliga skäl för omhändertagande enligt 25 §, och detta medför att polisen anser sig förhindrad att ingripa, eftersom ett sådant ingripande ändå inte leder till att den omhändertagne blir föremål för erforderliga hjälp- och stödåtgärder från barnavårdsnämnden. Enligt torde det finnas skäl, med hänsyn till de utomordentligt stora tillvänjningsrisker m. m. som är förbundna med bruk av narkotiska medel i vart fall beträffande underåriga , att anse i det närmaste allt bruk, som inte är av enstaka natur, såsom missbruk. Denna uppfattning delas säkert av de flesta. Ett intensivare samarbete mellan polis, , skola och föräldrar skulle kunna leda till att man med gemensamma ansträngningar kunde hålla ungdomen bort från de miljöer där riskerna att hamna i narkotikamissbruk och kriminalitet är särskilt stora. Detta samarbete måste då fungera inte bara på papperet utan också i den praktiska tillämpningen. Man bör pröva olika vägar för att uppnå ett bättre samarbete inte minst mellan polisen och de sociala och barnavårdande myndigheterna. En större enhetlighet i lagtolkning och ett på gemensamma värderingar och arbetsmetoder grundat samarbete skulle kunna uppnås genom att utbildningen för socialarbetare och polis i högre grad än nu sker kompletteras med vissa gemensamma undervisningsmoment där man går igenom respektive yrkeskategoris arbetsuppgifter, lagar och instruktioner som de har att rätta sig efter osv. En viss praktikperiod för poliser inom socialvårdande verksamhet och för socialvårdare hos polisen kunde också bidra till att skapa förutsättningar för ett bättre samarbete. Enligt av antagna riktlinjer skall vården av narkotikamissbrukare ordnas inom ramen för sjukvårdande och kommunernas socialvårdande verksamhet. För vissa vårdformer vårdcentral, behandlingshem och inackorderingshem utgår statsbidrag. Enligt gällande regler utgår för anordnande av vård för narkomaner statsbidrag med högst per vårdplats. Statsbidraget får dock inte överstiga det belopp som skjuts till från annat håll. Statsbidrag till behandlingshem eller inackorderingshem utgår med belopp motsvarande högst av de styrkta nettokostnaderna för hemmets drift. Bidraget får dock inte övestiga per plats och år. Statsbidrag utgår också till de kommunala nykterhetsnämndemas vård av narkomaner på alkoholpolikliniker och till landstingskommun eller annan kommun för driften av vårdcentral som huvudsakligen är avsedd för narkotikamissbrukare under . I vad det gäller anordnandet av behandlings- och inackorderingshem för narkomaner påpekar att med nuvarande höga byggnadskostnader täcker statsbidragen endast av huvudmännens anordningskostnader. anser det från principiell synpunkt angeläget att bidragsnivån höjs. vilket skulle möjliggöra en differentiering med hänsyn till hemmets standard eller vårdmässiga utformning. Styrelsen yrkar därför att anslaget uppräknas till per vårdplats och om särskilda skäl föreligger per plats. För /74 planerar en utbyggnad av antalet vårdplatser i behandlings- och inackorderingshem med 100 platser. För detta yrkar man ett med förhöjt anslag. Departementschefen har beviljat anslag för inrättandet av 50 nya Statsbidraget föreslår departementschefen vara oförändrat. Under hänvisning till den reservation som finns på anslaget beräknar departementschefen anslagsbehovet till . I motioner från centerhåll har tidigare pekats på det otillfredsställande i att utbyggnadstakten av behandlings- och rehabiliteringsplatser för narkotikamissbrukare är mycket långsam. Behovet av vårdplatser är dokumenterat. Vi har av det faktum att det funnits en betydande reservation på detta anslag dragit slutsatsen att de gällande statsbidragsbestämmelserna inte inneburit en tillräcklig stimulans till huvudmännen att bygga ut narkomanvården i den omfattning som varit avsedd och önskvärd. Vi anser det därför nödvändigt med en översyn av gällande bidragsbestämmelser i syfte att stimulera en ökad satsning från huvudmännen på narkomanvårdssidan. En sådan översyn bör ske skyndsamt inom departementet så att förändringen kan ge utslag under /74. I första hand bör förslag om höjning av anordningsbidragen bifallas. Därutöver bör reglerna utformas så, att statsbidrag kan utgå såväl till konventionella behandlingsinitiativ (behandlingshem, inackorderingshem, vårdcentraler och terapeutiskt inriktade ridgivningsbyråer) som mer smidiga och i speciella krissituationer insatta behandlingskollektiv, lägervistelser, intensivplatser osv. Vi föreslår med hänsyn härtill att den av yrkade höjningen av anslaget med för anordnande av vård för narkotikamissbrukare bifalles och att reserverade medel får utnyttjas för att täcka de ytterligare kostnader som kan uppstå vid en förändring av bidragsreglerna. Beträffande statsbidrag till driften av inackorderings- och behandlingshem har departementschefen föreslagit en höjning av anslaget med per plats och år. Då vi förutsätter att reglerna för anordningsbidrag ändras och antalet vårdplatser för narkotikamissbrukare därigenom ökar snabbare än enligt departementschefens beräkningar, yrkar vi på en höjning av detta anslag med utöver vad departementschefen föreslår. Under punkten Bidrag till kommunala nykterhetsnämnder m. m. utgår bl. a. bidrag till driften av sådan vårdcentral som*huvudsakligen är avsedd för narkotikamissbrukare under . föreslår att 25-årsgränsen tas bort eftersom det inte finns några hållbara motiv för att sätta en sådan gräns. Styrelsen säger vidare: Det synes inte heller rimligt att en vårdcentral måste styrka att jourverksamhet och tillgång till akutvårdplatser ordnas speciellt för denna kategori. Dessa krav har visat sig svåra att uppfylla vilket medfört att statsbidragen inte fått den stimulanseffekt som avsågs. Vi delar uppfattning på dessa punkter och anser att bidragsreglerna även här måste ses över och ges en mera generös utformning för att kunna uppnå ökad stimulanseffekt. Även om vissa anslag till narkomanvården har uppräknats för /74 präglas fortfarande hanteringen av narkomanvårdsfrågorna och narkotikaproblematiken över huvud taget av en irriterande stelbenthet som sannolikt bidragit till den låga expansionstakten inom detta viktiga vårdområde. Vi vill understryka vikten av att man genom statliga insatser uppmuntrar initiativ och försöksverksamhet som kan bidra till att vi finner nya och bättre behandlingsmetoder och att resurserna kommer upp på en nivå där man får möjlighet att ge hjälp åt alla som behöver. En form av rehabiliterande verksamhet som prövats i mindre skala och som, såvitt det är oss bekant, har slagit väl ut är vård av narkotikamissbrukare i enskilda hem. Genom den nära kontakten med familjen skapas förutsättningar för positiva mänskliga kontakter, vilket ofta är av stor betydelse för de psykiskt labila människor det här är fråga om. Sådana relationer är svårare att utveckla inom den institutionsbundna vård- och reha bilite ringsverksamheten. Vid vård i enskilt hem finns också goda möjligheter att inom ramen för den dagliga verksamheten i hemmet lägga in stimulerande och aktiverande inslag. För att denna vårdform skall vara ett bra alternativ krävs att man med stor noggrannhet utväljer lämpliga hem och att dessa ges ett stöd i sin verksamhet genom att ha en kontakt bakåt till ansvariga myndigheter. En viss utbildning för denna kategori av vårdpersonal skulle också bidra till att de enskilda hemmen skulle kunna erbjuda en hög rehabiliteringsstandard. Eftersom vi anser det önskvärt att denna rehabiliteringsform kan erbjudas den som så önskar och att den ges en med andra vårdformer jämförbar status, föreslår vi att får i uppdrag att göra en inventering av tillgången på lämpliga enskilda hem för denna verksamhet. Det bör också uppdras åt att komma med förslag angående eventuell utbildning av de personer som åtar sig detta rehabiliteringsarbete och att i övrigt överväga vilka krav som kan ställas, hur bidragsregler skall utformas osv. Den som är narkotikamissbrukare har förutom de rent medicinska symtomen som regel också andra problem av social karaktär. Ett viktigt led i rehabiliteringen är därför att de får hjälp med en sanering av sin sociala situation. Det kan gälla bostadsanskaffning, yrkesutbildning eller arbetsanskaffning. Vi vill understryka vikten av att detta beaktas av ansvariga myndigheter. Med hänvisning till det anförda hemställs att vid sin behandling av Kungl. Maj:ts proposition nr 1 bilaga 7 beslutar 1. att hos Kungl. Maj:t anhålla att i den nya socialkatalogen införes information om narkotikan i enlighet med vad som anförts i motionen, 2. att hos Kungl. anhålla om viss samordning av under visning och praktik för polis och socialvårdspersonal i syfte att skapa förutsättningar för ett positivt samarbete mellan dessa båda personalkategorier, 3. att hos Kungl. Maj:t anhålla om skyndsam översyn av reglerna för statsbidrag till anordnande av behandlingshem och inackorderingshem för narkomaner i enlighet med vad som i motionen anförts, 4. att under punkten J 3 för /74 anvisa ett i förhållande till Kungl. Maj:ts förslag med . förhöjt reservationsanslag av , 5. att under punkten J4 för /74 anvisa ett i förhållande till Kungl. Maj:ts förslag med . förhöjt förslagsanslag av , 6. att gällande statsbidragsbestämmelser i vad avser punkten J 5 ändras i enlighet med förslag, 7. att hos Kungl. Maj:t anhålla om uppdrag till att göra en inventering av enskilda hem lämpade för rehabilitering av narkotikamissbrukare och att utarbeta riktlinjer för denna verksamhet. () i Öskevik () i Nennesholm