mot · FW021825 · 1973-04-10 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:56 med förslag till lag om arbetslöshetsförsäkring m. m. Arbetslöshetsförsäkringen är till skillnad från övriga socialförsäkringar frivillig och administreras av s. k. erkända arbetslöshetskassor, som är statsunderstödda. Försäkringens inkomster består av medlemsavgifter, statsbidrag och fondräntor. Ersättningen är obeskattad och högsta dagpenning utgör f. n. Till villkoren för medlemskap hör kravet, att den försäkrade skall vara löntagare. Endast synnerligen inskränkta möjligheter erbjuds företagare som önskar anslutning. Vidare gäller sådana arbets- och avgiftsvillkor, att en betydande del utestängs av den arbetskraft, som står till arbetsmarknadens förfogande, framför allt nyutbildade och de som står i beredskap att gå ut i förvärvsarbete efter en längre, icke yrkesaktiv period. Arbetslösa, som ej är medlemmar av erkänd arbetslöshetskassa eller som utförsäkrats, kan erhålla understöd genom kommunens arbetslöshetsnämnd, kommunalt kontantunderstöd. Understödet är obeskattat och utgör högst till ensamstående, till makar. En tredje stödform, avsedd för äldre arbetskraft, utgör det s. k. statliga omställningsbidraget, som är behovsprövat och till skillnad från ovannämnda stödformer beskattat. Högsta beskattade dagpenning utgör ca 26:50 eller 800 kronor . Det är också möjligt för äldre arbetskraft att bli förtidspensionerad av arbetsmarknadsskäl. De som ej kan komma i åtnjutande av något av nämnda stöd eller ändå på grund av påtaglig underkompensation ej kan klara sin egen och anhörigas försörjning är hänvisade till att söka socialhjälp. vid riksdag hävdades från vår sida i en motion att alltför stora grupper av de förvärvsarbetande, betydligt mer än hälften av dem, inte bara stod utan arbetslöshetsförsäkring utan de flesta av de oförsäkrade var därtill utestängda från möjligheterna att försäkra sig. Motionen utmynnade i ett förslag om förutsättningslös utredning. , då som en följd av bl. a. den nämnda motionen tillsatts, framhölls i en motion från vårt håll att alla borde ha en tillförsäkrad trygghet i händelse av inkomstbortfall genom oförvållad arbetslöshet. Motionärerna förutspådde att detta skulle bli en av framtidens mest angelägna frågor och framhöll bl. Den relativt höga standard som alla arbetstagare åtnjuter har icke medfört att behovet av ekonomisk trygghet minskar. tionsnivå innebär att en stor del av inkomsten är intecknad av fasta utgifter. Den ekonomiska säkerhetsmarginalen är vanligtvis mycket liten. Detta betyder att för de flesta arbetstagare får smärre inkomstbortfall förödande konsekvenser Staten ålägger den enskilde medborgaren att försäkra sig mot olika typer av inkomstbortfall, till exempel vid sjukdom, varför det är rimligt att även arbetslöshet inbegripes. De nuvarande arbetslöshetskassorna är icke tillräckliga. En allmän inkomstförsäkring med uppgift att garantera arbetstagaren trygghet vid arbetslöshet bör utredas. Givetvis måste regler skapas mot otillbörligt utnyttjande av försäkringen. En dylik allmän inkomstförsäkring kan på ett effektivt sätt lösa ett av samhällets stora återstående trygghetsproblem, vilket kommer att bli än mer betydelsefullt. har situationen inte ändrats nämnvärt. En ny stödform har tillkommit (), nämligen det ovan nämnda statliga omställningsbidraget. Vidare har förutsättningarna för förtidspensionering utsträckts till att utöver medicinska skäl även omfatta arbetsmarknadsskäl. Dessa i och för sig mycket välkomna och angelägna stödformer har dock en endast marginell innebörd i det stora sammanhanget. Arbetskraften omfattar ca 4 milj. människor enligt arbetskraftsundersökningar. Endast av arbetskraften, dvs. upp emot 2,5 milj. människor, tillhör erkänd arbetslöshetskassa. Det är mot denna bakgrund propositionen 56 måste betraktas. Vi kan då endast konstatera att propositionen inte innebär några avgörande förbättringar. Förslaget är fjärran från en allmän försäkring även om arbetsmarknadsstödet bör kunna betraktas som ett steg i rätt riktning. Emellertid är skillnaden i ersättningsbelopp i jämförelse mellan arbetslöshetsförsäkringen och det kontanta arbetsmarknadsstödet så stor då det senare ej till någon del finansieras med egenavgifter att systemet endast kan accepteras som ett provisorium i avvaktan på en bättre lösning. Visserligen avses arbetsmarknadsstödet utgöra en grundtrygghet och är därför lågt beräknat. Trygghets- och kompensationsbehovet bör dock enligt vår mening icke sättas i samband med orsaken till ett oförvållat inkomstbortfall. Ingen torde t. ex. kunna förneka att oförvållad arbetslöshet lika väl som sjukdom bör meritera den drabbade till en skälig ekonomisk kompensation. I propositionen finns flera svagheter, som vi kommer att ta upp i enskilda motioner. Vi vill ändå nämna några av dem i detta sammanhang. Så t. ex. föreslås att företagare för erhållande av ersättningsrätt måste ha 24 månaders medlemskap i arbetslöshetskassa, medan arbetstagare skulle behöva 12 månaders medlemskap. föreslog slopande av detta medlemsvillkor. På samma sätt föreslås karenstiden för företagare mot för arbetstagare. De ökade möjligheterna för företagarna enligt propositionens förslag att bli försäkrade motverkas av dessa stränga regler för ersättningsrätt. När det gäller småföretagare - främst i glesbydgen - kan arbetslöshet uppstå trots att förhållandena inte behöver omöjliggöra rörelsens fortsatta bedrivande. En karenstid är då orimlig. Den möjlighet till påbyggnad av ersättningen från arbetslöshetsförsäkringen vid otillräcklig kompensationsnivå, som föreslog, avvisas i propositionen. Då lönekuvertseffekten med hänsyn till beskattningens inverkan kan utmynna i t. o. m. lägre nettoersättning än den som utgår, ter sig avsaknaden av påbyggnadsmöjligheter otillfredsställande. föreslog att som överhoppningsbar tid skulle räknas tid då den försäkrade vårdat eget barn eller adoptivbarn . I propositionen görs tyvärr den väsentliga begränsningen, att man föreslår att endast den tid skall räknas som överhoppningsbar, under vilken föräldrapenning i samband med barns födelse utgått. Detta gäller såväl för arbetslöshetsförsäkringen som för det kontanta arbetsmarknadsstödet. När det gäller det kontanta arbetsmarknadsstödet föreslås att det skall kunna utgå även till den som skall nytillträda eller återinträda på arbetsmarknaden. föreslog en kvalifikationstid , medan propositionen föreslår . Så lång väntetid har aldrig tillämpats för det hittillsvarande kommunala kontantunderstödet, och förslaget diskriminerar hemmamakar, i praktiken främst kvinnor som önskar ut i förvärvsarbetet, liksom det riktar udden mot dem, som avslutat en utbildning. Propositionens förslag innebär vidare att det statliga omställningsbidraget avvecklas och i förekommande fall ersätts av kontant arbetsmarknadsstöd. Detta kan innebära en ekonomisk försämring för den arbetslöse, då arbetsmarknadsstödet kan komma att ge lägre ersättning än helt omställningsbidrag. Vidare föreslås i propositionen att den som uppbär kontant arbetsmarknadsstöd skall få detta reducerat med hänsyn till makes inkomst och förmögenhet. Med make likställs den med vilken den arbetslöse stadigvarande sammanbor och har eller har haft gemensamma barn. Detta förslag, som inte har någon motsvarighet i , strider mot aktuella strävanden att behandla människor som ekonomiskt självständiga individer och motverkar äktenskaps- och familjebildning. Beträffande anvisning av arbete på annan ort intar departementschefen en snäv attityd. Risken finns att anvisat arbete kan betraktas som lämpligt enligt bestämmelserna, trots att det innebär svåra uppoffringar för eller t. o. m. upplösning av familjer. Bedömningsförutsättningarna kommer att gälla alla kategorier arbetslösa. Emellertid kommer de större kraven på rörlighet att ställas på dem som uppbär kontant arbetsmarknadsstöd. Med hänsyn till att propositionen föreslår att ersättningen från arbetslöshetsförsäkringen skall vara beskattad (liksom det kontanta arbetsmarknadsstödet), vilket i och för sig är riktigt, måste arbetslöshetskassorna göra preliminärskatteavdrag. Dessa kommer emellertid att ske enligt enkla schabloner utan hänsyn till att somliga försäkrade därmed kan komma att riskera kvarstående skatt. Avdragen skulle kunna göras med större precision, om de erkända arbetslöshetskassorna hade de allmänna försäkringskassornas resurser. Givetvis finns också en rad detaljer att anmärka på i propositionen, men det skulle föra för långt att här försöka inventera dem alla. Ytterligare en brist förtjänar emellertid att omnämnas, och det är att man i propositionen inte nämnvärt tagit upp och diskuterat nackdelarna inom den existerande arbetslöshetsförsäkringen. Således har man inte berört frågan om de kraftiga variationerna i avgifter mellan olika kassor. Dessa variationer beror på olikheter i arbetslöshetsrisk och därmed förenade skillnader i ersättningskraven. Av finansiella skäl och med hänsyn till problemets komplexa karaktär finns ingen möjlighet att nu framlägga ett omfattande alternativt förslag till prop. Därför accepterar vi propositionen som ett provisorium i avvaktan på en bättre lösning. Vi anser att en ny utredning bör tillsättas för att pröva frågan. Syftet bör vara en allmän arbetslöshetsförsäkring som i socialförsäkringshänseende är likställd med sjukförsäkringen och underordnad samma administration som den allmänna - föräkringen i övrigt, dvs. de allmänna försäkringskassorna. Givetvis bör arbetslöshetsförsäkringens nuvarande organisation utnyttjas, varvid man bör slå vakt om det fackliga inflytandet. Finansieringen bör ske genom arbetsgivaroch egenavgifter som avvägs så att de täcker ersättningsbehoven upp till en viss arbetslöshet, t. ex. en procent av den totala arbetskraften. Om arbetslösheten i en lågkonjunktur stiger över den nivån bör staten ta hela merkostnaden. Någon fondering för ändamålet är obehövlig. Med ett sådant finansieringssystem vinner man dels att man slipper att år belasta statsbudgeten med bidrag till en försäkring som bär sig själv, dels att utgiften för staten, om och när den ändå kommer, inträffar då det av konjunkturpolitiska skäl är lämpligt med en expansiv statlig utgiftspolitik. Vi vill understryka att det kan synas betungande för arbetsgivarna att åläggas ytterligare avgifter i ett framtida system med allmän arbetslöshetsförsäkring. Bland annat en lämplig företagsbeskattning bör dock kunna bereda utrymme för sådana avgifter, och vi förutsätter då att den allmänna arbetsgivaravgiften löneskatten slopas så fort det låter sig göras. Med stöd av vad som anförts hemställes att vid behandlingen av propositionen 1973:56 hos Kungl. Maj:t begär utredning och förslag om en allmän arbetslöshetsförsäkring i enlighet med i motionen angivna riktlinjer. () () () () () () () N. () PER () G. ()