bet · FW01LU6 · 1973-12-31 00:00:00 — Lagutskottetsbetänkande nr 6 är 1973 betänkande i anledning av motioner om ändring i förmynderskapslagstiftningen m. m. I motionen 1973:145 av herrarBörjesson i (c) och i (c) hemställes att riksdagenbeslutar att ersättning till överförmyndare och förmyndare skall utgå avallmänna medel då den omyndiges tillgångar är ringa. I motionen 1973:1092 av i Arrie m. fl. (c)yrkas att hos Kungl. Maj.t hemställer att förslag till revideradförmynder-skapslagstiftning framläggs möjligt för . Den svenska förmynderskapsrättenomfattar i motsats till vissa utländska rättssystem även frågorna ommyndighetsåldern och om villkoren för omyndighetsförklaring. Myndighetsåldern,som varit , är fastställd till 20 år.Svensk rätt lämnar ej möjlighet till dispens från denna åldersgräns. Denunderårige erhåller i stället successivt större befogenhet att råda över sigoch sin egendom. Denna princip har ytterligare förstärkts genom de ändringar iföräldrabalken (FB) som vidtogs med sänkningen av myndighetsåldernoch som för ungdomar medförde ökad handlingsfrihet. I fråga om grunderna för omyndighetsförklaring intar FBliksom tidigare förmynderskapslag den ståndpunkten att i lag skalluttömmande anges de orsaker som anses föranleda sådan oförmåga hos en personatt värda sina angelägenheter att rätten kan mot hans vilja förklara honomomyndig. Beträffande förfarandet i mål om omyndighetsförklaring gäller liksomi rättegång i allmänhet den kontradiktoriska principen. Det undantaget gälleremellertid att rätten kan utan huvudförhandling företa sådant måltill avgörande då fråga är att någon skall förklaras omyndig på grund avsinnessjukdom, sinnesslöhet eller annan rubbning av själsverksamheten och det kanantagas att hans hörande skulle vara utan gagn. För omyndig skall alltid finnas förmyndare även i det fallatt den omyndige ej har egendom som skall förvaltas. För underårig ärföräldrarna eller en av dem förmyndare. Finnes ej sådan legal förmyndare förordnarrätten förmyndare. Lagen innehåller en rekommendation att därvid i första handskall utses någon av den omyndiges släktingar. Prövas förmyndaren inte längre vara lämplig att utöva sinbefattning kan rätten entlediga honom. Grunden härför kan vara missbruk ellerförsummelse vid utövande av befattningen, ekonomiskt obestånd eller 1 1973.8 saml. annan orsak vilken i och för sig ej behöver hänföra sigtill förmyndarens personliga egenskaper. Förmyndaren är skyldig att ersättaskada som han uppsåtligen eller av vårdslöshet orsakat den omyndige. Är förmyndaren förhindrad att utöva förmynderskapet i desshelhet eller i avseende på vissa rättshandlingar, skall rätten förordna god manatt iaktta den omyndiges rätt. God man kan vidare förordnas för iakttagande avbortovarande eller okänd arvinges eller testamentstagares rätt. I vad gäller förvaltningen av omyndigs egendom ochkontrollen över denna förvaltning är för den svenska rätten sedan gammaltutmärkande den vidsträckta självständighet som tillerkänns förmyndaren. Detallmännas tillsyn sker genom såväl löpande kontroll som genom årlig kontroll.Denna tillsyn utövas i första hand av kommunalt valda överförmyndare, vilka isin tur står under tillsyn av förmynderskapsdomstolen. Den löpande kontrollenmöjliggörs genom att kontrollmyndighetens samtycke uppställts som villkor förvidtagande av vissa åtgärder från förmyndarens sida samt genom krav påplacering i bank i vissa fall av omyndigs medel. Den årliga kontrollen skergenom granskning av de redovisningshandlingar som förmyndaren skallavge till överförmyndaren. De inskränkningar som genom den löpande kontrollensker i förmyndarens förvaltningsrätt avser både rätten att placera omyndigsmedel i vissa fall, t. ex. i aktier, och rätten att företa vissarättshandlingar. är, såvitt avser överlåtelse ellerpantsättning av omyndigs fasta egendom, förmynderskapsdomstolen och i övrigafall överförmyndaren. Nedsättning i bank av omyndigs värdehandlingar skall skebl. a. så snart dessas värde överstiger . Nedsättningen medför attförmyndaren inte utan överförmyndarens samtycke kan disponera över värdehandlingarnaoch innebär i praktiken att banken och inte förmyndaren förvaltar de nedsattatillgångarna. Omyndigs penningmedel som innestår i bank är automatisktspärrade. Medel för den omyndiges underhäll eller för vården av hans egendomkan dock insättas med förbehåll att de får lyftas utan överförmyndarenstillstånd. Överförmyndaren kan emellertid förordna att sådant förbehåll ejskall gälla. Förmynderskapsdomstolens tillsyn över överförmyndarna skerföreträdesvis genom granskning av den årliga redogörelse rörande tillsynenöver förmyndares och gode mäns förvaltning som överförmyndaren skall överlämnatill domstolen. Rätten kan därutöver verkställa särskild inspektion avöverförmyndaren. Olämplig överförmyndare kan entledigas av rätten. För sitt arbete äger förmyndaren att av den omyndigesegendom uppbära skäligt arvode, dock högst av den omyndigesbehållna årsinkomst. Förmynderskapsdomstolen kan i vissa fall fastställa högreersättning. Arvode kan inte utgå för arbete som förmyndaren lagt ned på denomyndiges personliga omvårdnad. Arvode tillkommer ej heller legal förmyndare(föräldrar) såvida inte rätten med hänsyn till särskilda omständighetertillåter detta. Ersättning åt överförmyndare utgår av den omyndiges medeli form av arvode. Detta beräknas till ett belopp motsvarande en procent av den omyndiges behållna årsinkomst, där denna inte överstigit200 kronor, och eljest därav, dock högst förvarje omyndig. Kommunen äger lämna bidrag till arvodet och till bestridande avde med verksamheten förenade kostnaderna. Kommunen har även rätt att i ordningsom godkänns av Kungl. Maj:t bestrida samtliga utgifter och i så fall uppbäraöverförmyndararvodet. Beträffande , där det i stället föröverförmyndare finns en särskild nämnd kallad överförmyndar-nämnden, gäller attkommunen bestrider nämndens samtliga utgifter samt äger uppbäraöverförmyndararvodet men även har rätt att efterge sådant arvode. Omyndighetsförklaring, förmyndarkontroll m. m. 1 motionen framhålls attlagstiftningen om förmynderskap reglerar förhållanden som delvis är av mycketömtålig natur. Det är därför enligt motionären i hög grad angeläget att dennalagstiftning är utformad på ett sätt som svarar mot de aktuella uppfattningarnai samhället och att den fungerar väl i den praktiska tillämpningen. Att nugällande lagstiftning inte uppfyller dessa krav torde vara allmänt erkänt.Motionären hänvisar till att tillsattes förmynderskapsutredningen,som framlade sitt slutbetänkande . Något förslag till lagändringar har ännuinte framlagts av Kungl. Maj:t och har inte heller aviserats till dennariksdag. Det finns därför, anser motionären, skäl att akutalisera frågan. Motionären pekar därefter pä några av de brister inuvarande lagstiftning som syns honom särskilt väsentliga. Först framhållsreglerna om förfarandet i mål om omyndighetsförklaring. Det har enligt motionärenmed skäl anmärkts på att dessa regler knappast ger ett tillfredsställanderättsskydd. Eftersom det är fråga om beslut, som innebär allvarliga ingrepp ivederbörande människors liv, måste mycket höga rättssäkerhetskrav ställas päreglerna om de former i vilka avgörandena skall träffas. Motionären hänvisartill att förmynderskapsutredningen föreslagit rätt väsentliga lagändringar, bl.a. att man skall avskaffa den möjlighet som finns till avsteg från den eljest ivår rättegångsordning gällande kontradiktoriska principen. Inte heller de nuvarande reglerna om vem som skall utsestill förmyndare anser motionären tillfredsställande. Lagen innehåller enrekommendation att i första hand skall utses någon den omyndiga närstående. Motdenna bestämmelse har riktats berättigad kritik från bl. Motionären pekar på att det ofta förhåller sig såatt en närstående är mindre lämplig just därför att han är närstående. Enanförvant kan t. ex. se som sin främsta uppgift att bevara den omyndigesegendom till arvingarna och inte att iaktta den omyndiges bästa.Förmynderskapsutredningen har också konstaterat att regeln bygger på ett ickeaktuellt synsätt och föreslagit att den skall avskaffas. Regelsystemetför tillsynen ö\tr förvaltningen av omyndigas egendom 1 * 1973.8 saml. är vidare enligt motionären bristfälligt. I den praktiskatillämpningen har det visat sig bl. a. att överförmyndarinstitutionen intefungerar tillfredsställande och att den löpande kontrollen över förmyndaresförvaltning över huvud inte är effektiv. Motionären hänvisar till attförmynderskapsutredningen har föreslagit väsentliga lagändringar i dessaavseenden. Motionären anser inte att det nu finns anledning att taställning till enskildheterna i förmynderskapsutredningens förslag. Angelägetär emellertid att lagstiftningsfrågan skyndsamt bringas till avgörande.Motionären hävdar att därför bör göra en framställning härom tillKungl. har iaugusti 1970 avgivit betänkandet (SOU 1970:67) "Förmynderskap" ivilket föreslås betydande ändringar i förmynderskapslagstiftningen. Iförevarande sammanhang är följande förslag av intresse. När det gäller grunderna för omyndighetsförklaring anserutredningen att den princip som nuvarande bestämmelser vilar på skallbibehållas. 1 lag skall alltså uttömmande anges de orsaker som anses föranledasådan oförmåga hos en person att vårda sina angelägenheter att rätten kan mothans vilja förklara honom omyndig. Utredningen föreslår emellertid att de olikagrunderna utformas efter den terminologi som används inom vårdområdet. Beträffande förfarandet i mål om omyndighetsförklaringföreslår utredningen att den möjlighet som finns till avsteg från den eljest ivår rättegångsordning gällande kontradiktoriska principen skall avskaffas. I defall där den som avses med ansökan om omyndighetsförklaring på grund av denaktuella sjukdomen uppenbarligen ej förstår vad saken gäller eller skulle kunnalida allvarlig skada av att få del av ansökningen skall alltid tillses attrepresentant finns som iakttar hans rätt. Utredningen anser vidare att enomyndig bör i större utsträckning än nuvarande ordning medger lämnas tillfälleatt yttra sig i frågor som rör förmynderskapet. Såsom motionären påpekat innehåller FB en rekommenadationatt till förmyndare skall utses släkting till den omyndige. Utredningen anseratt den kritik som riktats mot bestämmelsen är befogad och föreslår attbestämmelsen utgår. Överförmyndarinstitutionen föreslås emellertid bli ändrad.Utredningen föreslår sålunda att överförmyndardistriktens antal väsentligtminskar och överensstämmer med underrätternas domkretsar. Denverksamhet som överförmyndarna utövar kan enligt utredningens mening närmastjämföras med de uppgifter som åligger rättsvårdande organ. Överförmyndarna bördärför tillsättas av Kungl. Skärpta krav bör ställas påöverförmyndarnas kompetens. Tillsättningen bör ske efter ettansökningsförfarande, och i detta bör lokala synpunkter få komma till uttryckgenom att yttrande avges utom av förmynderskaps- domstolen även av . föreslagna ändringarkommer enligt utredningen att leda till en kvalitativ förstärkning avöverförmyndarinstitutionen och skapa förutsättningar för att päöverförmyndarna överflytta vissa uppgifter som f. n. åvilar underrätterna, t.ex. meddelande av tillstånd till vissa förvaltningsåtgärder.Förmynderskapsdomstolarna kommer därför, om förslaget antas, i fortsättningenatt i fråga om förvaltningsåtgärder, där tillstånd erfordras, vara enbartbesvärsmyndighet. Vad angår förvaltningen av omyndigs egendom och kontrollenöver denna förvaltning har utredningen kommit fram till att den nuvarandeprincipen att förmyndaren ensam bestämmer över sättet för förvaltningen av denomyndiges egendom bör bestå. Överförmyndarna bör i större omfattning än vadnuvarande ordning medger lämnas möjlighet att tillåta förmyndarna att placeraomyndigs medel i aktier och därmed jämförliga värdepapper. böröverförmyndarnas arbete med kontrollen över förmyndarnas förvaltningkoncentreras på förmynderskap av svår beskaffenhet och sådana där tillgångarnauppgår till högre belopp. Detta möjliggörs genom en uppmjukning avinskrivningsreglerna beträffande legala förmynderskap och genom ökad befogenhetför överförmyndarna att befria förmyndarna från redovisningsskyldighetsamtidigt som den formella granskningen av förvaltningen i stor omfattning kanske genom databehandling. Det i direktiven upptagna problemet med avveckling avvissa äldre godmanskap föreslås bli löst genom att de medel som står under godemännens förvaltning inlevereras till statsverket i enlighet med bestämmelser isärskild lag härom. Den som vill göra anspråk på sålunda inlevererade medelföreslås skola hos förmynderskapsdomstolen göra ansökan därom,vid äventyr att han eljest går förlustig sin rätt. Med bibehållande av nuvarande grunder för boutredningsmansförvaltning föreslår utredningen att kontrollen över förvaltningen förstärksdels genom att boutredningsman åläggs att nedsätta förvaltade värdehandlingari öppet förvar i bank samt att avge årliga redovisningar, dels genom attvederbörande underrätt skall föra register över förordnade boutredningsman ochtillse att redovisning avges i föreskriven tid. Vid omyndigs förvärv genom gåva eller testamente kanföreskrivas att egendom skall förvaltas utan att vara underkastad . I lag finns ej angivet när förutsättningar för sådan särskildförvaltning föreligger. Utredningen anser att särskild förvaltning alltjämtskall kunna anordnas, men förutsättningarna härför bör upptagas i FB. Frågan om förutsättningarna försärskild förvaltning var föremål för prövning vid riksdag ianledning av en motion med yrkande om översyn av hithörande bestämmelser. Isitt betänkande (LU 1972:8) anförde lagutskottet att det enligt utskottetsmening fanns skäl som talade för en utvidgad kontroll från det allmännas sidaav sådan förvaltning. Utskottet hänvisade vidare till att förmynderskapsutredningenföreslagit vissa ändringar i FB i sådant syfte. för sin del dock inte böra ta ställning till fråganhuruvida en utökning av kontrollen borde ske, eftersom utredningens betänkandeoch däröver avgivna remissyttranden var föremål för överväganden inomjustitiedepartementet. På hemställan av utskottet avslog motionen. Ersättning till överförmyndare och förmyndare I motionen framhålls inledningsvisatt det måste anses otidsenligt att ersätta överförmyndarens och förmyndarensarbete genom arvode beräknat procentuellt på myndlingens inkomst. I ställetborde ersättningen enligt motionärerna utgå ur allmänna medel. Motionärerna anser det inte vara tillfredsställande attexempelvis omyndigs barnpension skall bli beskuren av arvode tillöverförmyndaren och i vissa fall också till förmyndaren. Enligt motionärernaframstår det som en rättvisesak att de kostnader som vidlåder kontrollen ochhandhavandet av den omyndiges medel täcks av allmänna medel. Motionärerna menaratt det borde vara det allmännas skyldighet att utan kostnad tillhandahålladylik samhällsservice. Motionärerna hänvisar vidare till attförmynderskapsutredningen i sitt betänkande föreslagit att ersättning tillöverförmyndare samt under vissa förhållanden jämväl arvode till förmyndareskall utgå ur allmänna medel. Motionärerna finner, förslagen i högsta gradbefogade. De kan däremot inte godta utredningens förslag att kostnaderna förreformen skall betalas genom särskild tillsynsavgift. Avslutningsvis framhåller motionärerna att någon förnyadutredning ej behövs för att ställning skall kunna tas till förevarande fråga. Frågan om formerna för ersättningtill överförmyndare och förmyndare har vid ett flertal tillfällen efter FB:stillkomst varit föremål för övervägande. upptogs spörsmålet om överförmyndarnasarvoden vid riksdagarna 1950, 1951, 1955 och 1956 i anledning av motioner. Ivissa av motionerna berördes även problemet med förmyndararvodena. I sina avförenämnda riksdagar godkända utlåtanden hävdade första lagutskottet (1 LU1950.9, ILU 1951.9, ILU 1955:40 och ILU 1956:15) att skäl saknades att frångåprincipen att kostnaden för kontrollen av förmyndarna skall utgå ur deomyndigas tillgångar. Eftersom denna kontroll inrättas i de omyndigas intresse,ansåg utskottet dessa vara närmare till att svara för kostnaderna härför än detallmänna. Härtill kom att det allmänna skulle belastas med betydande utgifter. Frågan om ersättning till överförmyndare togs ånyo upp itvå likalydande motioner vid riksdag. Motionerna remissbehandla-des.Flertalet remissinstanser förordade att ersättningen till överförmyndare bordeutgå ur allmänna medel. I sitt utlåtande (ILU 1963:49) över motionerna framhöll första lagutskottet att utskottet ejville bestrida att den gällande ordningen för förmyndar- ochöverförmyndararvodenas bestämmande i vissa fall kunde få otillfredsställanderesultat. Utskottet förordade att de av motionärerna uppmärksammade särskildaproblemen ävensom frågan om formerna och kostnaderna för tillsynen överförmyndarnas förvaltning borde bli föremål för prövning i samband med en väntadöversyn av förmynderskapslagstiftningen. På hemställan av utskottet gavriksdagen i skrivelse till Kungl. Maj:t till känna vad utskottet sålunda anfört(rskr 1963:416). Även i motioner vid riksdag upptogs frågan ominte ersättning åt överförmyndare borde utgå av allmänna medel i stället för avden omyndiges behållna inkomst. I sitt utlåtande (ILU 1965:6) hänvisade förstalagutskottet till att de i motionerna berörda frågorna skulle komma attövervägas av förmynderskapsutredningen. På utskottets hemställan föranleddemotionerna därför ej någon åtgärd. Slutligen hemställdes i likalydande motioner vid att måtte besluta att arvode till överförmyndare skulle utgåav kommunala medel. I utlåtande (ILU 1968:5) över motionerna uttalade förstalagutskottet bl. a. att det ställde sig positivt till motionernas syfte attgenom en reform av ersättningsreglerna förbättra förhållandena för omyndiga iekonomiskt avseende men att utskottet under hänvisning tillförmynderskapsutredningens arbete inte var berett att då ta ställning till hurlagstiftningen på området borde utformas. Utskottet ansåg därför att riksdagensbehandling av ifrågavarande spörsmål borde anstå och hemställde att motionernainte måtte föranleda någon åtgärd. Frågan om ersättning åtöverförmyndare har även uppmärksammats av justitieombudsmannen (JO 1966 s.244). En omyndig äldre kvinna hade påförts ett överförmyndararvode på drygt 125kronor trots att hennes inkomster utgjorts blott av folkpension jämtebostadsbidrag och ett understöd på frän en understödsfond ävensomlivränta och bankränta av helt obetydlig storlek. JO framhöll vid ärendetsavgörande bl. a. att det icke torde föreligga något stöd för antagandet attfolkpension och andra jämförbara förmåner av den art, som i ärendet kommit ifråga, ej skulle vara hänförliga till "årsinkomst" i det aktuellalagrummets mening. Även om praxis ej är fullt enhetlig i riket, kunde enligt JOej hävdas att överförmyndarens uttagande av arvode skulle vara felaktigt. JOframhöll emellertid som sin mening att han ansåg det otillfredsställande attfolkpension och andra sociala förmåner, som tillfaller omyndiga i småekonomiska omständigheter, skall belastas med överförmyndararvode på sätt somskett i förevarande fall. Utredningen framhåller i sittbetänkande att det nuvarande sättet att bestämma ersättning åt överförmyndareär redan med hänsyn till att det ej alltid bereder överförmyndaren en skäligoch jämn ersättning moget att avskaffas. En annan allvarligolägenhet med nuvarande system är att ersättningen utgår av den omyndiges medeloch beräknas på dennes behållna årsinkomst. Detta leder enligt utredningenmånga gånger till att folkpensioner, underhållsbidrag och liknande förmåner,som är avsedda att trygga myndlingens försörjning, minskas med belopp sommotsvarar ifrågavarande arvode. Dessutom uppstår i praktiken svårigheter vidbestämmande av begreppet behållen inkomst. Härtill kommer det enligtutredningens uppfattning principiellt otillfredsställande i attöverförmyndarna själva måste räkna ut och av förmyndarna utkräva sinersättning. Utredningen finner att det således föreligger flera skäl till attej längre behålla de nuvarande reglerna för bestämmande av ersättning åt överförmyndare. Med utredningens ståndpunkt att överförmyndarens uppgifteringår i det allmännas rättsvårdande åtagande finner utredningen det varanaturligt att ersättningen åt överförmyndare skall utgå ej av de omyndigas utanav statliga medel. Utredningen anser att lika väl som staten åtagit sig attsvara för kostnaderna för domstols-, polis- och åklagarverksamheterna lika välbör staten svara för kostnaderna för överförmyndarverksamheten. Ersättningenbör utgå i from av lön till de överförmyndare som kommer att erhållaheltidstjänster och i form av arvode i övriga fall. En reform med dettainnehåll är av den betydelse att den icke bör vara utesluten av finansiellaskäl, hävdar utredningen. Utredningen konstaterar att beträffande arvode till förmyndareoch gode m ä,n föreligger behov av en genomgripande omläggning avbestämmelserna. Bristerna med gällande ersättningsbestämmelser kansammanfattas sålunda att ekonomiskt svaga förmynderskap onödigt betungas medersättningar åt förmyndare, att svårigheter föreligger att erhålla förmyndareframför allt beträffande förmynderskap som ej lämnar avkastning eller hartillgångar samt att arbete som enbart angår den omyndiges personligaförhållanden inte kan ersättas. Olägenheterna med nuvarande system för ersättning åtförmyndare avser endast de fall där särskild förmyndare förordnas; endast isådana fall föreligger en rätt för förmyndaren till arvode. Fader eller moder,som på grund av lag är förmyndare, kan erhålla arvode endast om rätten medhänsyn till särskilda omständigheter lämnar tillstånd härtill. Utredningen harej funnit behov föreligga till ändring av förevarande regel. Förslag framläggsdärför inte till ändring i ersättningsreglerna såvitt avser legala förmyndare.Vad i fortsättningen sägs har följaktligen avseende enbart på särskiltförordnad förmyndare och därmed sammanhängande förmynderskap. Utredningen anser att en helt ny syn måste anläggas påförmyndarupp-giften. Vid tillkomsten av gällande regler om arvode åt förmyndareoch gode män uppfattades dessa befattningar som förtroendeuppdrag. Arvodesreglernautformades därför restriktivt. Utredningen anser att.detta betraktelsesätt ejlängre kan upprätthållas. Allt arbete som en förmyndare utför bör därförersättas. Sålunda även arbete som har avseende på myndlingens personligaförhållanden. 1 stället för nuvarande föreskrift om sättet för arvodets bestämmande bör enligt utredningenföreskrivas att, där ej överförmyndare på ansökan av förmyndaren bestämt högrearvode, förmyndare är berättigad att som arvode uppbära ett belopp av basbeloppet enligt lagen om allmän försäkring. Från dettabelopp bör avdrag ej som göras för avgift som erlagts för vård av omyndigsvärdehandlingar. Arvodet utgår sålunda med bestämt belopp oavsett vilkenårsinkomst myndlingen har. Dennes ekonomiska ställning kan dock vara sådan attett uttagande av förmyn-dararvode skulle bli alltför betungande. I sådana fallbör ersättningen kunna utgå av allmänna medel. Utredningen föreslår attförmyndarens arvode och kostnader skall enligt överförmyndarens bestämmandeutgå av allmänna medel om den omyndige till statlig inkomstskatt taxerats tillbelopp som understiger hälften av basbeloppet och han ej heller eljest hartillgångar, av vilka arvode skäligen bör utgå. De nuvarande svårigheterna att ivissa fall erhålla förmyndare föreslås bli lösta förutom genom de sålundaändrade arvodesreglerna - genom att kommunerna utser en eller flera personersom skall vara skyldiga att motta förordnande som förmyndare i de fall där ejannan lämplig person kan erhållas. Utredningen har beräknat de sammanlagda årliga kostnadernaför statsverket för en statlig överförmyndarorganisation till 5,9 miljonerkronor, varav belöper sig pä löner och arvoden tillöverförmyndare och ersättare för dessa och resten utgör kanslikostnader.