bet · FW01LU19 · 1973-12-31 00:00:00 — Frågan om en höjning av gränsen för lägstaaktiekapital kan emellertid inte bara ses från denna utgångspunkt. Desseffekter på de mindre företagen och deras möjligheter att fungera måste ocksåvägas in. Rent företagsmässigt finns starka skäl för en viss höjning. I mångamindre företag är andelen eget kapital alltför låg för att ge företagettillräcklig finansiell stadga och därmed ge anställda, långivare och leverantörertillräcklig trygghet. Det stora antalet konkurser just bland de minstaföretagen sammanhänger också med att de saknar en tillräcklig buffert för attmöta nedgångar i produktion och order. TiU detta kommer att lägsta tillåtnaaktiekapital varit oförändrat . En höjning av den storleksordningsom föreslås i propositionen kan under nuvarande förhållanden dock inte accepteras.Att fastställa lägsta tillåtna aktiekapital till . innebär att manhöjer långt utöver vad som fordras för att återställa realvärde.Därmed ändras också kraftigt förutsättningarna för de mindre företagen attutnyttja aktiebolags-eller i stånd att göra en kapitalinsats av den föreslagnastorleksordningen blir att de mindre företagens möjligheter att i framtidenanvända sig av aktiebolagsformen starkt begränsas. Av propositionen framgår attdetta är en medvetet eftersträvad effekt. En företagare som inte är bereddeller i stånd att göra en kapitalinsats av den föreslagna storleksordningen börinte tillåtas att använda aktiebolagsformen utan vara hänvisad till någon annanföretagsform, där han personligen svarar för företagets förbindelser. Det äremellertid rimligt att också mindre företag kan drivas i former som begränsardet personliga ansvarstagandet. Om inte en sådan möjlighet finns, är det faraför att riskbenägenheten bland de mindre företagen kraftigt avtar. Om mindreföretag för framtiden enbart skall vara hänvisade till bolagsformer, där ägarenpersonligen ansvarar för företagets förbindelser, innebär det också att deavskärs från hittillsvarande möjligheter att genom att arbeta i aktiebolagsformfå samma rätt som större företag till skattefria fondavsättningar. Orättvisani den faktiska sambeskattningen framträder då också med större skärpa. Även iframtiden bör därför mindre företag kunna arbeta i former, som ger demrättigheter Ukartade med dem som tillkommer aktiebolagen och som innebäratt det personliga ekonomiska ansvarstagandet begränsas. För att förebygga dedirekta skadeverkningar som en kraftig höjning av minimigränsen föraktiekapitalet otvivelaktigt får bör höjningen begränsas till . Ensådan förändring står också i överensstämmelse med aktiebolagsutredningensför- Utskottet vill till en börjanframhålla att den nuvarande minimigränsen för aktiekapitalet, ,uppenbart är alldeles för låg. har föreslagit attaktiekapitalet skall vara . och har själv betecknat dettaförslag som en ungefäriig anpassning till den penningvärdesutveckling somskett sedan tillkomsten av nu gällande lag. Utredningens förslag i dessa delarhar kritiserats på flera håll under remissbehandlingen. Kritiken har ipropositionen i korthet sammanfattats på följande sätt. Det framhålls bl. a. att antalet små aktiebolag är mycketstort. I ökad utsträckning har bolag tillkommit med verksamhet av ringaomfattning eller av sådan beskaffenhet att det inte är fråga om egentlignäringsverksamhet. Bolagsformen används för andra slag av verksamhet än somvar aktuella vid tillkomsten av gällande lag. Den huvudsakliga anledningentill många bolagsbildningar torde enligt vissa remissinstansers mening(företagsskatteberedningen, ) vara att få fördelar vidbeskattningen. Det stora antalet mindre bolag leder emellertid till atttaxeringsmyndigheterna får betydande problem. Det är svårt att uppmärksamma ochta ställning till transaktioner av olika slag som förekommer mellanfåmansbolag och dess huvudaktieägare och som ofta har till syfte att kringgågällande skattebestämmelser. Det hävdas att möjligheterna att bilda små aktiebolagi viss utsträckning utnyttjas systematiskt för att försvåra skattekontroll ochundkomma skatteindrivning. Föredragande statsrådet har för sin del framhållit att densom driver ett företag måste ha ett ansvar för de åtaganden som görs irörelsen. Anställs arbetstagare i företaget, måste företagaren kunna lämnagarantier för att företaget är någorlunda stabilt, så att arbetstagarnassysselsättning inte äventyras. Företagets borgenärer har också berättigade anspråkpå att företaget kan fullgöra sina åtaganden. Bland borgenärerna intar detallmänna en framträdande plats. Statens och kommunernas skatteanspråk skiljersig från övriga borgenärers fordringar bl. a. därigenom att stat och kommuninte kan trygga sitt skatteanspråk genom att uppställa krav på borgen ellerannan säkerhet. Det är av dessa skäl angeläget att aktiebolagslagstiftningenutformas så att bolagen har tillräckligt ekonomiskt underlag för sinverksamhet. Föredragande statsrådet har vidare påpekat att om enföretagare driver sitt företag under enskild firma kan företagaransvaretkrävas ut av honom personligen. Detsamma gäller om rörelsen drivs som handelsbolag.Ar det fråga om ett s. k. kommanditbolag svarar åtminstone en av bolagsmännenpersonligen för bolagets förbindelser under det att andra bolagsmäns ansvar ärbegränsat till värdet av deras insatser, i bolaget. När aktiebolagsformenanvänds har aktieägarna emellertid inte något personligt ansvar för bolagetsförbindelser. Ansvaret är begränsat till aktieägarnas kapitalinsats i bolaget.För att de som står bakom bolaget och skall svara för rörelsen skall kunnauppfylla sina förpliktelser 4 Riks(k:gc:j 1973. gentemot anställda, det allmänna och andra borgenärer,måste deras kapitalinsats i bolaget vara betydande. Är en företagare inteberedd eller i stånd till att göra en sådan kapitalinsats, bör han enligtföredragande statsrådets mening inte tillåtas att använda aktiebolagsformenutan vara hänvisad till någon annan företagsform, där han personligen svararför företagets förbindelser. Utskottet erinrar om att nuvarande ordning, såsom påpekatsunder remissbehandlingen, möjliggjort att aktiebolagsformen i betydande utsträckninganvänts för att uppnå skattemässiga fördelar. Aktiebolagsformen anlitas oftaför företag, för vilka denna form inte passar och inte heller har varit avsedd.I många fall görs inte någon åtskillnad mellan ägarens egna och bolagetsekonomiska förhållanden. Detta vållar stora svårigheter vid taxeringskontrollenoch underlättar skatteflyktsåtgärder av olika slag. Utskottet ansluter sig därför till föredragandestatsrådets mening att både hänsynen till det allmänna och till anställda ochövriga borgenärer talar för att gränsen för minimikapitalet måste sättasbetydligt högre än den av aktiebolagsutredningen förordade gränsen på 20 000kr. Under remissbehandlingen av utredningsförslaget har ochriksåklagaren förordat att aktiekapitalet inte bör bestämmas lägre än till . I likhet med föredragande statsrådet finner utskottet detta utgöra enrimlig avvägning. På grund av vad sålunda anförts avstyrker utskottet,såvitt nu är i fråga, bifall till motionerna 1973: 1932, 1973: 1933, 1973: 1952och 1973: 1953. Såsom framgår av den föregående redogörelsen har i det nuaktuella lagstiftningsärendet den föreslagna höjningen av minimigränsen för aktiekapitaletbegränsats till att avse endast bolag som bildats efter lagens ikraftträdande.Ett förslag med övergångsbestämmelser som innebär krav på höjning avminimigränsen för aktiekapitalet till . även för äldre bolag kommerenligt vad föredragande statsrådet uppgivit att läggas fram . Beträffande utformningen av övergå ngs regleri ng-e n hari propositionen anförts att de bolag som bildats före ikraftträdandet bör fåen väl tilltagen övergångstid för att genomföra en erforderlig höjning avaktiekapitalet. De företagare som inte vill fortsätta rörelsen i form avaktiebolag bör ha möjlighet att utan likvidation behålla rörelsen i någonannan företagsform men med personligt ansvar för delägaren eller delägarna.Detta innebär att vissa företag måste tilllåtas byta juridisk form för sinverksamhet, utan att hinder uppställs för fortsatt drivande av rörelsen. Denövergång från en juridisk företagsform till en annan, som sålunda börtillåtas, aktualiserar olika frågor av både civilrättslig och skatterättsligart. Enligt vad föredragande statsrådet uppgivit utreds dessa frågor f. n. inomjustitiedepartementet. De övergångsproblem som är förknippade med enupptrappning av aktiekapitalet för nu existerande bolag har tagits upp tillbehandling i vissa av de väckta motionerna. Imotionerna 1973: 1933 och 1973: 1952 framförs i stort sett överensstämmandeyrkanden av innebörd att hos Kungl. Maj:t bör anhålla om utredning avfrågan om införandet av en ny företagsform för mindre företag med begränsadekonomisk ansvarighet för ägarna. Utskottetvill till en början framhålla att det i andra länder är vanligt att det vidsidan av aktiebolaget finns en särskild bolagsform, vari ekonomisk verksamhetkan drivas utan personlig ansvarighet för delägarna. Bolagsformen är anpassadför företag med ett mindre antal delägare och kravet på aktiekapital ställslägre. I tysk rätt benämnes denna bolagstyp Gesellschaft mit beschränkterHaftung (GmbH) och i fransk rätt å responsabilité limitée (SARL).Motsvarande bolagsformer finns också i de övriga EG-staterna. Sålunda har iDanmark lagts fram förslag till lagstiftning om bolagsformen GmbH/SARL. Utskotteterinrar vidare om att frågan om att införa en motsvarighet till GmbH-bolagetövervägdes under förarbetena till 1944 års aktiebolagslagstiftning. Det ansågsemellertid då att övervägande skäl talade mot att inrätta en särskildbolagsform för de mindre företagen. Allvarliga betänkligheter ansågs mötaredan från den synpunkten att en sådan bolagsform saknar grundval i inhemskrättsutveckling (SOU 1941: 9 s. 29 ff.). Sistnämndasynpunkt äger enligt utskottets mening alltjämt sin giltighet. Utskottet anseratt det inte heller behövs någon ny företagsform för att tillgodosesmåföretagens behov. Det finns redan enligt gällande rätt associationsformersom är lämpade för sådana företag, nämligen handelsbolaget ochkommanditbolaget. Utskottet vill i detta sammanhang hänvisa till ett avnäringsutskottet gjort uttalande (NU 1973: 47) av innebörd attskillnaden i risktagande, beroende på om en företagare driver sin verksamhetsom aktiebolag eller som enskild firma, inte alltid torde vara så stor.Åtminstone hos de institutionella kreditgivarna torde det inte vara möjligt förett mindre aktiebolag att uppta lån utan kompletterande säkerhet i form av borgenav huvudaktieägaren. Vid en konkurs förlorar företagaren därför ofta betydligtmer än sitt aktiekapital. Utskottet ansluter sig därför till föredragandestatsrådets uppfattning att det inte finns tillräckliga motiv för att införanågon ny företagsform, där delägarna inte svarar personligen för företagetsförbindelser. Med hänsyn till detanförda avstyrker utskottet bifall till motionerna 1973: 1933 och 1973: 1952 idenna del. I motionen 1973: 1952 har under punkten 3 yrkats att hos Kungl.Maj:t anhåller om utredning om ett garantisystem för att underlättaexisterande rörelsedrivande bolags anpassning till nya regler omaktiekapitalets storlek. Motionärerna anför att det av dem åsyftade systemetbör kunna utformas efter samma modell som redan gäller för olika statligakreditgarantier, dvs. att staten ställer garanti för lån i bank eller annankreditinrättning, vilka kan utnyttjas för att genomföra den påtvingadehöjningen av aktiekapitalet. Ett sådant garantisystem bör enligt motionärernakunna bli av särskild betydelse för hantverkare och vissa andra grupper avmindre företagare. Imotionen 1973: 1954 yrkas att hos Kungl. Maj:t begär att förslag omtemporära lättnader i statsskatten för mindre företag för att möjliggöraökningen av aktiekapitalet föreläggs med förslag omövergångsbestämmelser avseende krav på höjning av minimigränsen föraktiekapitalet även för äldre bolag. Motionärerna anför att enligt deras meningbör de aviserade övergångsbestämmelserna innehålla förslag som underlättar förmindre företag att trappa upp aktiekapitalet till den föreslagna minimigränsen.Detta kan ske genom att speciella lättnader i beskattningen av dessa företag införsunder övergångstiden, t. ex. genom att fondavsättning för kommande emission avaktier i viss utsträckning medför minskad statlig inkomstskatt för dessaföretag. Utskottetvill beträffande dessa motionsyrkanden till en början erinra om att samhället iandra sammanhang slår vakt om småföretag-samheten genom stödåtgärder av olikaslag. Utskottet är vidare väl medvetet om att det finns ett stort antalrörelsedrivande aktiebolag med lågt aktiekapital och att en del av dessa kommeratt få svårigheter att utan hjälp genomföra den erforderliga höjningen avakiekapitalet. Utskottet förutsätter att från samhällets sida kommer attvidtagas åtgärder av olika slag för att underlätta övergången till andraföretagsformer eller för att mildra de övergångsproblem som för denna företagskategoriär förknippade med en upptrappning av aktiekapitalet. Frågan om vilka medel ochmetoder som därvid bör komma till användning är, såsom framhålls ipropositionen, f. n. föremål för utredning inom . Medhänsyn härtill finner utskottet ej påkallat att de av motionärernaaktualiserade frågorna görs till föremål för särskild utredning. Utskottetavstyrker därför bifall till motionema 1973: 1952, såvitt nu är i fråga, och1973: 1954. Låntill aktieägare m. fl. Vår nuvarande lagstiftning innehåller inte någrabestämmelser, som direkt tar sikte på att begränsa aktiebolagens rätt att gelån till aktieägare eller ledamöter av bolagsledningen. Detta har kritiseratsav aktiebolagsutredningen. Utredningen anser att det strider mot aktiebolagslagstiftningensgrunder att en person skall kunna driva ett aktiebolag medden därav följande förmånen av frihet från personligt ansvar, trots attbolagets tillgångar till stor del, kanske motsvarande ,består i en fordran på honom själv. Detta innebär en urholkning av den säkerhetsom aktiebolagslagen genom reglema om bundet kapital vill ge aktieägare,borgenärer och anställda. Även andra omständigheter kan åberopas till stöd förett låneförbud. Under remissbehandlingen av utredningsförslagen har från flerahåll framhållits att aktiebolagsformen i betydande utsträckning används för attuppnå skattemässiga fördelar eller möjliggöra skatteflyktsåtgärder av olikaslag. Med hänsyn till statens och kommunernas fiskala anspråk är det därförangeläget att genom bestämmelser om ett låneförbud komma till rätta med denform av skatteflykt som tar sig uttryck i att aktieägare m. fl. tar lån frånbolaget för privat konsumtion. Bestämmelserom ett principiellt låneförbud har enligt förslaget tagits upp i en ny 75 a § iaktiebolagslagen. Med penninglån likställs enligt paragrafen ställande avsäkerhet. Den personkrets som avses med låneförbudet är aktieägare,styrelseledamot och verkställande direktör. Till följd av regeln i 80 § förstastycket kommer låneförbudet att gälla även för styrelsesuppleant och viceverkställande direktör. För att omfattas av låneförbudet skall nu angivnapersoner vara knutna till det långivande bolaget eller till annat bolag ikoncem i vilken det långivande bolaget ingår. Koncernregeln innebär bl. a. attett moderbolag inte får lämna lån till styrelseledamot, verkställande direktöreller minoritetsaktieägare i dotterbolag. I 75 a § första stycket 13 gesvidare bestämmelser, som syftar till att förhindra ett kringgående avlåneförbudet genom att lån ges till en aktieägaren, styrelseledamoten ellerverkställande direktören närstående person, fysisk eller juridisk. Penninglånfår sålunda inte lämnas till make, syskon, släkting i rätt upp- ellernedstigande led eller till den som är besvågrad med aktieägaren etc. i rättupp- eller nedstigande led eller så att den ene är gift med den andres syskon.Penninglån får inte heller lämnas till juridisk person över vars verksamhetperson, som omfattas av låneförbudet, har ett väsentligt inflytande. I 75 a §tredje stycket finns dessutom bestämmelser om förbud mot penninglån, som lämnastill utomstående i syfte att denne skall förvärva aktier i det långivandebolaget eller annat bolag i samma koncern. Fråndet principiella låneförbudet gäller enligt 75 a § andra stycket 13 vissaundantag. Här finns till en början ett undantag från den ovannämndakoncernregeln av innebörd att ett koncernbolag får lämna lån till annatkoncernbolag. Vidare görs undantag för det fallet att aktieägarens innehav avaktier i bolaget är obetydligt. Slutligen undantas de fall, då lånet utgör ettled i en affärsförbindelse mellan bolaget och gäldenären och är avsett uteslutandeför gäldenärens rörelse. För att lösa bl. a. deskattemässiga problem som kan uppstå vid gene- rationsskifteinom ett familjeföretag öppnas enligt förslaget möjlighet till dispens frånreglema om låneförbud. Bestämmelser härom återfinns i 75 b §. Dispensprövningenankommer på länsstyrelse. Bolagets kända borgenärer skall höras överdispensansökningen. Borgenär har ovillkorlig rätt att kräva att hans fordranbetalas eller att betryggande säkerhet ställs för den. Låneförbudetföreslås bli straffsanktionerat. En bestämmelse härom har enligt förslagetupptagits i 213 § 8. Enligt detta stadgande straffas med dagsböter ellerfängelse den som uppsåtligen eller av grov vårdslöshet bryter mot bestämmelsemai 75 a §. Imotionen 1973: 1932 hävdas att låneförbudsregeln i 75 a § har tekniska bristeroch därför bör överarbetas. Motionärema förklarar sig dela uppfattningen attett uttryckligt förbud mot lån till aktieägare kan vara ägnat att såvältillgodose borgenäremas intresse av skydd för aktiekapitalet som att motverkaskatteflykt. Motionärerna anser dock att förbudsregeln är svårtillämpad ochatt den medför en onödig byråkratise-ring, då det gäller att hålla reda påolika anhöriga m. fl. som har anknytning tUl dem som direkt berörs avförbudet. Vad som åsyftas med förbudsregeln är enligt motionäremas åsikt förstoch främst att hindra bolaget från att lämna lån för ändamål, som är främmandeför föremålet för bolagets verksamhet. Motionärerna påpekar att det redanenligt gällande rätt finns en begränsning i rätten att lämna lån genomstadgandet i 76 § första stycket. Vad man i propositionen därutöver villåstadkomma är en utvidgning av det förbjudna området, bl. a. för atteffektivare kunna ingripa mot förtäckt vinstutdelning. Från denna utgångspunktfinner motionärerna den enklaste lagstiftningsåtgärden vara att i aktiebolagslageninta en bestämmelse av följande lydelse: "Aktiebolag får lämna lån tillaktieägare eller ställa säkerhet för aktieägare endast om sådan åtgärd ärförenlig med föremålet för bolagets verksamhet." Motionärerna påpekar attden valda formuleringen anknyter till 76 § första stycket men skiljer sig fråndenna bestämmelse genom att hänvisning till verksamhetens syfte saknas. Eftersomsyftet med bolagets verksamhet regelmässigt är att bereda vinst åt aktieägama,blir härigenom lån som utgör förtäckt vinstutdelning generellt otillåtna,framhåller motionärerna. Lån som ingår som ett led i bolagets verksamhet skulleförbli tillåtna, varigenom syftet med den enligt propositionen föreslagnaundantagsregeln i 75 a § andra stycket 2 skulle uppnås. Motionärerna påpekaratt även med den av dem förordade uppläggningen av låneförbudet bör undantagsreglernai 75 a § andra stycket 1 och 3 liksom dispensregeln i 75 b § kvarstå. Lån tillsådana anhöriga m. fl. som avses i den föreslagna 75 a § första stycket 2hindras enligt motionärernas mening redan av bestämmelserna i 76 § förstastycket. Motionäremaerinrar slutligen om att det föreslagna låneförbudet föreslås blistraffsanktionerat enligt 213 § 8. ominte civilrättslig ogiltighet bör vara en tilhäcklig sanktion. I vart fallfinner motionärema skäl tala för att man tills vidare bör låta den sanktionenräcka. Under hänvisning tUl det anförda yrkar motionärerna att det föreslagnaförbudet mot lån till anställda m. fl. ges en utformning i enlighet med de imotionen skisserade riktlinjerna (motionsyrkande 3). Utskottetär för sin del inte benäget att biträda motionärernas förslag angåendelåneförbudets utformning. Erfarenheten har visat, att frånvaron av förbud motlån till aktieägare och personer i bolagsledningen utnyttjas i storutsträckning för att undgå beskattning. Det är förhållandevis vanligt att densom har ett dominerande aktieinnehav i ett bolag tar ut pengar från bolaget försin privata konsumtion i form av lån och på det sättet undgår eller i varjefall skjuter upp beskattningen. Såsom föredragande statsrådet framhållit är detangeläget att denna form av skatteflykt elimineras. Även frånsettrisken för direkta missbruk måste man ifrågasätta det lämpliga i ett system somgör det möjligt för en person att bilda ett aktiebolag, betala in minimikapitaleti det bolaget, därefter låna tillbaka pengarna, bilda ett nytt aktiebolag osv.Den som vill driva ett företag där kreditunderlaget i realiteten helt ellerdelvis är hans egen betalningsförmåga bör enligt utskottets uppfattning intekunna välja aktiebolagsformen utan hänvisas till en juridisk företagsform medpersonlig ansvarighet. Detta leder till att bolagets egna bundna kapital måsteskyddas mot lån till personer i företagsledningen eller till aktieägare iföretaget. För att ett låneförbud skal! vara effektivt är det enligt utskottetsuppfattning nödvändigt att förbudet uttryckligen tar sikte på aktieägare,styrelseledamot eller verkställande direktör i bolaget, eftersom möjligheternaatt genom svårkontrollerbara transaktioner av olika slag kringgå ett mergenerellt utformat låneförbud är mycket stora för denna krets av personer.Risken för att lånevillkoren utformas så att lånet får karaktären avskatteflykt är likaså störst i dessa fall. Låneförbudet måste vidare utformasså att det inte på ett enkelt sätt kan kringgås genom att lån eller säkerhetformellt lämnas för annan fysisk eller juridisk person men reellt avseraktieägare eller styrelseledamot. För förbudets efterlevnad är det viktigt attbestämmelserna i dessa hänseenden är så tydliga som möjUgt. Enligt utskottetsuppfattning har den genom propositionen föreslagna förbudsregeln ur nu angivnasynpunkter erhållit en ändamålsenligare utformning än motionärernas motsvarandeförslag. Beträffandefrågan hur låneförbudsreglerna bör sanktioneras ansluter sig utskottet tillföredragande statsrådets uppfattning att överträdelse bör vara straffbelagd.Aktiebolagslagen har, såsom framgår av 213 216 §§, ett överväldigande antalordningsföreskrifter sanktionerade med straff. I denna del överensstämmersåledes förslaget med vad som i liknande fall gäller enligt nuvarande lag. På grund av vad utskottet sålunda anfört avstyrkerutskottet bifall till motionen 1973: 1932 i denna del. Beträffandelåneförbudsregeln vill utskottet för egen del fästa uppmärksamheten vid attden i 75 a § första stycket 1 och 2 angivna personkretsen endast omfattar äktamakar samt släkt- och svågerskaps-förhållanden i egentlig mening.Aktenskapsliknande samlevnad faller således utanför regleringen. Paragrafensutformning i detta hänseende innebär att makar blir sämre ställda än samlevandeogifta. För utskottet framstår detta som en brist i förslaget. Att personersom sammanlever under aktenskapsliknande förhållanden kommer att gynnas,motverkar de syften som ligger bakom införandet av låneförbudet och leder ipraktiken till ur rättvisesynpunkt stötande resultat. Samhället måste räknamed som en realitet att det finns ett betydande antal personer som sammanleverunder aktenskapsliknande förhållanden utan att vara gifta med varandra. I propositionen1973: 32 med förslag till lag om ändring i m.m. harföredragande statsrådet framhållit som sin principiella uppfattning, att manvid utformningen av regler om skatter och sociala förmåner, i möjlig mån börundvika att ge reglerna ett sådant innehåll, att människor förlorar på attgifta sig eller vinner på att skiljas (prop. s. 84). Utskottet anser dettauttalande tillämpligt även på förevarande fall.