bet · FW01JuU32 · 1973-12-31 00:00:00 — Justitieutskottetsbetänkande nr 1973 JuU 1973:32 betänkande i anledning av motion angåendekontroll av rätt att medföra barn ut ur landet. I motionen 1973:896 av herrKarlsson i m. fl. (s) hemstäUs att hos Kungl. Maj:t begäratt den i motionen behandlade frågan om kontroll av rätten för föräldrar attmedföra barn ur riket tas upp till prövning. TUl stöd för yrkandet redovisar motionärerna uppgifter omatt det förekommer att en fader eller en moder som vill resa utomlands med sittbarn vid passkontrollen avkrävs intyg om samtycke till barnets utresa från denandre av föräldrarna samt att föräldrar rekommenderas att i angivna situationermedföra sådant intyg. Enligt motionärerna är det självfallet av vikt attåtgärder vidtas som är ägnade att hindra kidnapping av barn. Motionärerna anserdet emellertid ytterst otUlfredsställande att avsaknaden av intyg rörandebarnets medresa skall kunna leda tUl att en utlandsresa blir inställd ellertill att avresan blir fördröjd. Motionärerna finner det därför utgöra ettminimikrav att när pass utfärdas för barn information lämnas om att krav påintyg av angivet slag kan komma att ställas vid utresa. Enligt motionärerna kandet också ifrågasättas om inte klarläggande regler behöver utfärdas om i vilkasituationer särskild kontroll av rätten för den ene av föräldrarna att medföra barnur landet bör göras. Vårdnaden om barn, vari ingår rättatt bestämma om barnets vistelseort, tillkommer enligt 6 kap. 1 §föräldrabalken beträffande barn i äktenskap båda föräldrarna gemensamt. Om enav föräldrarna på grund av frånvaro, sjukdom eller av annan orsak är hindradatt delta i beslut rörande vårdnaden, vilket inte utan olägenhet kanuppskjutas, får bestämmanderätten utövas av den andre; denne får dock inteensam fatta beslut av ingripande betydelse för barnets framtid, om inte barnetsbästa uppenbariigen kräver det (6 kap. 5 § ). Vid längre tidsförhinder för den ene av föräldrarna kan domstolen på ansökan av den andreförordna att vårdnaden skall tillkomma honom ensam. Detsamma gäller om den eneav föräldrarna gör sig skyldig tUl grovt missbruk eller grov försummelse vidvårdnadens utövande, är hemfaUen åt missbruk av msgivande medel eller för ettlastbart liv. Förordnande kan ges också på ansökan av barnavårdsman eller påanmälan av allmän åklagare eller Är båda föräldrarna för längre tidförhindrade att delta i vårdnaden eller är båda på angivet sätt olämpligasom vårdnadshavare, kan domstolen överflytta vårdnaden på särskilt förordnadförmyndare (6 kap. 6 § ). Båda föräldrarna är inbördes fullt Ukställda i fråga omvårdnaden. Någon rättslig möjlighet att vid meningsskiljaktighet ge enderasåsikt företräde finns ej. Om den ene makens förhållande i dylikt fall kankarakteriseras som grovt missbruk eUer grov försummelse, kan han som sagtsskiljas från vårdnaden. Upplöses familjegemenskapen skall enligt 6 kap. 7 §föräldrabalken domstolen bestämma vem av föräldrarna som skall ha vårdnaden ombarnen eller, om inte alla barnen bör stå under den enés vårdnad, hur de skaUfördelas mellan föräldrarna. När vårdnaden om barn i äktenskap tiUkommer föräldrarnagemensamt och den ene dör, blir den efterlevande automatiskt ensamvårdnadshavare (6 kap. 8 § ). Om vårdnaden tUlagts den ene avföräldrarna och denne dör, skall domstolen förordna den andre tillvårdnadshavare, såvida inte vårdnaden med hänsyn till barnets bästa böranförtros åt särskilt förordnad förmyndare. Bam utom äktenskap står enligt 6 kap.' 12 § föräldrabalkenunder moderns vårdnad. Är föräldrarna ense om att fadern i stäUet skall havårdnaden, skall domstolen på anmälan förordna honom till vårdnadshavare, omhan är lämplig. Befinns modern inte vara lämplig att utöva vårdnaden eller dörhon, skall domstolen på ansökan av fadern eller barnavårdsmannen eller påanmälan av allmän åklagare eller överflytta vårdnaden påfadern eller särskUt förordnad förmyndare. I fråga om såväl barn i äktenskap som barn utom äktenskapgäUer att fader eller moder som är skUd från vårdnaden har rätt till umgängemed barnet, om inte särskUda omständigheter föranleder till annat. Kanöverenskommelse inte träffas med vårdnadshavaren, får domstolen bestämma omumgängesrätten (6 kap. 10 § ). Här må erinras om att enligt utländsk lagstiftningvårdnaden om barn i äktenskap kan helt eller tiU väsentliga delar tiUkommafadern ensam. Enligt svensk internationell privaträtt kan dock den svenskavårdnadslagstiftningen bli tillämplig. Straffstadganden rörande bortförande av barn m. m. Om någon bemäktigar sig samtbortför eller inspärrar barn eller annan med uppsåt att skada honom tiU liveller hälsa eller tvinga honom till tiänst eller att öva utpressning, skallenligt 4 kap. 1 § dömas för människorov tUl fängelse ,lägst fyra och högst , eller på livstid. Är brottet mindre grovt, skalldömas till fängelse i högst . Den som i annat fall berövar någon friheten,genom att bortföra eller inspärra honom eller på annat sätt, skall enligt 4kap. 2 § dömas för olaga frihetsberöyande till fängelse, lägst ettoch högst . Vid mindre grovt brott är straffskalan böter ellerfängelse i högst . Vid sidan av de nu nämnda bestämmelserna om egentligafrihetsbrott ges i 7 kap. 4 § ett ansvarsstadgande som riktar sigmot obehöriga ingrepp i eller missbruk av vårdnaden om barn. Enligt dettalagrum skall den som obehörigen skiljer barn under 15 är från den som harvårdnaden om det ej är brott mot frihet dömas för egenmäktighet med barntill böter eller fängelse . Detsamma gäller om make utan beaktansvärtskäl egenmäktigt bortför barn under 1 , som står under båda makarnasvårdnad, eller om make eller annan som skall ha vårdnaden obehörigen bemäktigarsig barnet och därigenom själv tar sig rätt. Pass och andra resedokument Enligt kungörelsen (1941 :836) omskyldighet för svensk medborgare att vid utresa ur riket innehava giltigt passfår med vissa undantag svensk medborgare inte resa ur riket till annat land änDanmark, , eller utan att han innehar giltigt pass. Förutlänning .som ankommer hit eller uppehåller sig här föreligger enligt 4 §utlänningslagen (1954:193) och 2 § utlänningskungörelsen (1969:136) i principskyldighet att inneha pass eller annan legitimationshandling som gäller sompass. Bestämmelser om utfärdande här i landet av pass åt svenskmedborgare för utrikes resa ges i passkungörelsen (1940:471). Särskilda reglerom utfärdande av pass på beskickningar och konsulat upptas i utrikesförvaltningenspasskungörelse (1940:548). Beträffande utlänning får statens invandrarverkutfärda främlingspass om utlänningen inte kan förete handling som gäller sompass och han saknar möjlighet att skaffa sådan handling. Om synnerliga skälföreligger får invandrarverket även i andra fall utfärda främlingspass (6 §utlänningskungörelsen). I särskilda kungörelser - kungörelsen (1955:29) omresedokument för vissa flyktingar, kungörelsen (1962:22) om resedokument förvissa flyktingar, som äro sjömän, och kungörelsen (1965:273) om resedokumentför vissa statslösa personer har uppdragits åt (numera invandrarverket) att i närmare angivna fall för personer som avses ikungörelserna utfärda särskild legitimationshandling för utrikes resa(resedokument). Beträffande förfarandet vid utfarande av pass åt svenskmedborgare enligt passkungörelsen gäller, såvitt nu är av intresse, i huvudsakföljande. Pass utfärdas av passmyndighet. är länsstyrelse eller,för ort som ej utgör länsstyrelses residensort, polismyndighet om rikspolisstyrelsenefter samråd med länsstyrefsen så bestämt. Pass får utfärdas endast för enperson och får ges en giltighetstid av högst eller, om den passökande ejfyllt , högst från utfärdandet. För barn får pass, sominte är försett med fotografi av barnet, inte ges längre giltighet än till dentidpunkt då barnet fyller . Pass för barn under 18 är får inte utfärdasutan medgivande av barnets vårdnadshavare, om det inte föreliggersynnerliga skäl att inte kräva 1* 1973. 1 sådant fall skall yttrande inhämtas frånbarnavårdsnämnden eller befattningshavare som nämnden givit i uppdrag att avgesådana yttranden. Vidare gäller att pass för barn som är kanåterkallas av passmyndigheten på begäran av barnets vårdnadshavare. Har sådanbegäran framställts och föreligger fara att passinnehavaren reser ur riketinnan passmyndigheten hinner återkalla passet, kan polismyndighet omhänderta passet.Beslut om iiterkallelse går i verkställighet utan hinder av anfördabesvär. Enligt före gällande bestämmelser kundepass ges en giltighetstid av högst . Enligt de äldre bestämmelserna kundegemensamt pass utfärdas för makar, och barn Under kunde införas igemensamt pass för föräldrarna eller i särskilda pass för dem, underförutsättning att vederbörande irihehade eller deltog i vårdnaden om barnet.Som framgår av det anförda är pass, som utfärdats enligt dessa bestämmelser,gällande längst till deh . I fråga om utfärdande av främlingspass och resedokumentför utländska medborgare enligt de i det föregående angivna kungörelsernatillämpas såvitt gäller barn enligt uppgifter från invandrarverket följandeordning. Barn kan införas i passhandling som utfärdats för en av dessföräldrar. Barn kan också erhåUa egen passhandling. I båda fallen kräverinvandrarverket alltid medgivande av bägge föräldrarna, såvida vårdnaden intetillkommer endast den ene av dem. Beträffande utlänningar med hemlandspass och liknandelegitimationshandlingar utfärdade enligt utländsk lagstiftning må härtilläggas, att enligt 9 § utlänningskungörelsen gemensamt pass för makar godtasför uiresa och vistelse i såväl när makarna följs åt som när endast denene reser in, .samt att för barn kravet på innehav avlegitimationshandling är uppfyllt om barnet åtföljer vuxen person, vars passinnehåller uppgifter som behövs for att fastställa barnets identitet. Sedan ett gemensamt nordisktpasskontrollområde infördes (se SFS 1958:122) har passkontrollen vid deinternordiska gränserna i princip upphävts. På begäran av polismyndighet ärdock utomnordisk medborgare alltjämt skyldig att visa upp sitt pass vid resatill eller från direkt från eller till annat nordiskt land (19 §utlänningskungörelsen). I övrigt är passkontrollen i princip begräiisad tillkontroll vid utresa till eller inresa från icke-nordisk stat. Passkontroll, som är anordnad vid s.k. passkontrollorter(se 17 § utlänningskungörelsen), fullgörs av de lokala polismyndigheterna underledning av . Rörande kontrollens omfattning och utförandehar i skilda sammanhang utfärdats anvisningar och riktlinjer av i huvudsak följandeinnehåll såvitt nu är av intresse. Det åligger gränsöver-vakningspersonal attövervaka att svensk medborgare inte reser ut ur riket utan att innehaföreskrivet pass (19 § i en av Kungl. Maj:t fastställd allmän instruktion för gränsövervakningsper- Gränsövervakningspersonal äger påfordra att densom reser in i eller ut ur landet företer pass eller annanlegitimationshandling samt lämnar de upplysningar personalen i och förövervakningstjänsten begär (11 § gränsövervakningskungörelsen (1944:728), jfrSFS 1958:128). Vid utresekontroll skall passkontrollanten noggrant granska denutresandes pass samt om särskild anledning därtill föreligger undersöka om denresande är efterlyst eller det eljest finns skäl att vägra honom utresa(Allmänna riktlinjer för passkontrollen, se SFS 1958:122). Polisens verksamhet vid misstanke om olagligt bortförandeav barn Enligt 23 kap. 1 § rättegångsbalkenskall förundersökning inledas så snart anledning förekommer att brott som hörunder allmänt åtal förövats. Enligt 3 § samma kapitel inleds förundersökningenav polismyndighet eller åklagare. Innan förundersökning hunnit inledas fårpolisman hålla förhör och vidta annan åtgärd i syfte att utreda brottet, omåtgärden inte kan uppskjutas utan olägenhet. Ett allmänt stöd för polismans åtgärder tUl förhindrandeoch uppdagande av brott ges i huvudbestämmelsen om polisens uppgifter i 2§polisinstruktionen (1972:511). Enligt detta stadgande åligger det polisen bl.a. att förebygga brott samt hindra att den allmänna ordningen och säkerhetenstörs genom brott eller på annat sätt samt att uppdaga brott som hör underallmänt åtal och vidta de åtgärder som behövs när den allmänna ordningen och säkerhetenkränkts på annat sätt än genom brott, ävensom att i övrigt lämna allmänhetenskydd, upplysningar och annan hjälp. Vid sidan av den allmänna befogenhet som tillkommerpolisen enligt de här redovisade reglerna ges i 21 kap. 9 § föräldrabalkenföreskrifter om interimistiskt ingripande av polismyndighet i vissa fall, bl.a. då fara föreligger att barn skall föras ur landet. Bestämmelsen infördes isamband med lagstiftning om verkställighet som gäller överflyttning avbarn. Om i verkställighetsärende fara föreligger att barnet förs ur landeteller ärendet av annan anledning är brådskande får enligt lagrummets förstastycke den myndighet som handlägger ärendet, länsrätten, förordnaatt barnet skall omhändertas. Kan dylikt beslut inte avvaktas får enligt andrastycket polismyndighet vidta sådan omedelbar åtgärd som kan ske utan skada förbarnet. Det är inte avsett att polismyndighets befogenhet enligt dennabestämmelse skall vara beroende av att verkställighetsärende är anhängigt hoslänsrätten. Pågående översyn m. m. riksdag (ILU 1970:10, rskr1970:88) har hos Kungl. Maj:t hemstäUt om förslag till lag om rätt för svenskmedborgare att resa ur riket. I samband med de överväganden inomjustitiedepartementet som föranletts härav kommer enligt vad chefen förjustitiedepartementet uttalat (prop. 1972:1, bilaga 4, s. 25) en översyn attföretas av samtliga bestämmelser i passförfattningarna. I sammanhanget bör även nämnas att efter remissbehandlingav betänkanden avgivna av utlänningsutredningen (In 1963:37) frågan om enöversyn av utlänningslagstiftningen är föremål för övervägande inominrikesdepartementet. Utskottet har inhämtat yttrandenöver motionen från justitiekanslern, hovrätten över och ,, statens invandrarverk, i ,i och . i har bifogat yttranden fränpolisstyrelserna i Stockliolms och polisdistrikt. iMalmöhus län har bifogat yttranden från polisstyrelserna i , ,och Ystads polisdistrikt, , styrelsen försocialförvaltningen i , länspolischefen i ochbarnavårdskonsulenten i . Det övervägande antalet remissinstanser intar en negativställning till motionsyrkandet. Sålunda avstyrker justitiekanslernmotionärernas förslag. avstyrker införande av ett generelltkrav på skriftligt medgivande från vårdnadshavare till barns utresa.Invandrarverket och i uttalar sig också mot ettsådant krav och finner icke heller behov av särskild information föreligga.Länsstyrelsen i anser med hänvisning till passkungörelsensutformning att rimliga garantier föreligger till förhindrande av att barnobehörigen förs ur landet. Hovrätten och tillstyrker utredningav motionsspörsmålet. Justitiekanslern uttalar att 2 § polisinstruktionen tordege rättslig grund för kontroll av det slag som anges i motionen. Kontrollensker enligt justitiekanslern inte i andra fall än där det av särskilda skälfinns anledning utröna om vederbörande vårdnadshavare givit sitt tillstånd tillbarnets utresa eller om barnet utförs ur landet egenmäktigt. Justitiekanslernanser att en närmare reglering än den som innefattas i polisinstruktionen intetorde vara möjlig eller lämplig att ge, och han framhåller att en merdetaljerad reglering inte torde vara ägnad att ge ökad trygghet mot att barnutförs egenmäktigt. Hovrätten uttalar till en början att av föräldrabalkensstadganden om vårdnad följer att en av föräldrarna måste anses legitimerad attföreträda båda när inga särskilda författningsföreskrifter kräver att bådasbeslut har kommit till uttryck. Hovrätten framhåller vidare att kravet påvårdnadshavares medgivande till utfärdande av pass åt barn under 18 är innebären viss kontroll av att barnet inte kan föras ut ur landet av den ene avföräldrarna utan den andres medgivande. Hovrätten pekar också pä derriöjligheter till ingripanden från polisens sida till förebyggande ellerbeivrande av brott som kan föreligga vid egenmäktighet med barn. I övrigt synes enligt hovrätten gällande lag icke ge underlag för någon kontroll från myndighets sida av att en fader eller modersom önskar föra barn ut ur landet har medgivande från den andre av föräldrarna,och hovrätten anser det tvivelaktigt om det i motionen beskrivna förfarandetatt avkräva intyg är lagligen grundat. Med hänsyn till den oklarhet somföreligger finner hovrätten det motiverat att en utredning görs av behovet avkontroll och det lämpliga tillvägagångssättet. Härvid bör enligt hovrättensmening också de situationer uppmärksammas då underärig utreser i sällskap medannan vuxen person än en av föräldrarna eller utan sådant sällskap. Slutligenpåpekar hovrätten att regler i ämnet av naturliga skäl måste utformas gemensamtmed övriga nordiska länder. anför att det vidupprepade tiUfällen inträffat att barn förts ut ur landet mot vårdnadshavaresvilja och att risken i detta avseende ökat genom att individueUa pass numera utfärdasför barn. Det ingår enligt styrelsen i polisens uppgift att så långt möjligtförhindra att barn genom brottsligt förfarande förs ut ur landet, och i de fallmisstanke om sådant förfarande föreligger torde polisen med stöd avpolisinstruktionens bestämmelser ingripa för att utreda om misstanken ärriktig. Något allmänt praktiserat intygsförfarande av det slag som beskrivs imotionen förekommer inte såvitt styrelsen kunnat utröna; förfaringssättet tordeha tUlämpats endast i något enstaka fall. Enligt styrelsens mening skulle ett generellt krav påskriftligt medgivande för varje utresa frän den icke medresande vårdnadshavareninnebära betydande praktiska olägenheter och sannolikt inte fullständigtmedföra de avsedda effekterna. Styrelsen avstyrker därför att en sådan ordninginförs. Styrelsen tillägger att frågan huruvida mera klarläggande generellaregler bör utfärdas rörande barns utresa ur riket torde kunna beaktas vid denöversyn av passlagstiftningen som pågår inom . redogör inledningsvis för denordning som tillämpas vid utfärdande av passhandlingar för utländska medborgaresom är bosatta i och önskar resa utomlands samt konstaterar att detfinns vissa garantier för att ett barn inte utan godkännande av den ene avföräldrarna förs in i den andres passhandling. påpekar vidareatt bara en liten del av invandrarna i har passhandlingar som utfärdatsav verket. Det stora flertalet av dem har passhandlingar som utfärdats av hemlandsmyndighet. ifrågasätter starkt om det kan vararimligt och lämpligt att en fader eller moder som önskar resa utomlands med ettbarn generellt skall kunna visa upp ett intyg med godkännande från den andre avföräldrarna, I sammanhanget påpekar invandrarverket att ett sådant intyg skullevara mycket lätt att förfalska samt tillägger att ett krav på att ifrågavarandeintyg skulle utfärdas av någon myndighet inte kan försvaras med hänsyn till denadministrativa omgång och det byråkratiska krångel en sådan ordning skulleinnebära. framhåller vidare att enligt lagstiftningen i mångaländer vårdnaden kan tillkomma den ene av föräldrarna ensam. Om bådaföräldrarna är medborgare i ett sådant land är det enligt invandrarverketsmening ytterst tvivelaktigt om formella möjligheter finns att kräva godkännande från den avföräldrarna som inte har del i vårdnaden enligt det andra landets lagstiftning. Med hänsyn tiU det sagda anser invandrarverket inte attett generellt krav på godkännande från den icke medresande av föräldrarnaskulle få åsyftad effekt. har däremot ingen erinran mot attpasskontrollmyndigheterna instrueras om att göra närmare undersökning om i detenskilda fallet skäl föreligger till misstanke att ett barn kan komma att förasut ur landet utan medgivande av vårdnadshavare. Att sådana konkreta misstankaruppkommer måste dock erUigt invandrarverket vara mycket ovanligt, ochinvandrarverket anser därför inte att det föreligger behov av information omatt närmare kontroll kan komma att ske. i anser att det ytterstsällan förekommer att svensk medborgare söker undandra den andre av föräldrarnavårdnaden om ett barn genom att föra barnet ur landet och bosätta sigutomlands. anser det därför inte erforderligt att vidpasskontroll för utresa ur kräva att en svensk medborgare, som skallresa utomlands med ett barn, visaratt han är ensam vårdnadshavare eUer har medgivandefrån den andre vårdnadshavaren. Inte heller är det enligt meningbehövligt att en svensk medborgare, som inte själv är vårdnadshavare förbarnet, visar att han har vårdnadshavarnas medgivande att resa utrikes medbarnet. När det gäller utländska medborgare har det förekommit i några enstakafall att den ene av föräldrarna sökt undandra den andre vårdnaden om barn genomatt föra det ur landet för att bosätta sig utomlands. Att kräva att denutresande medför intyg att han har medgivande från den andre av föräldrarnamåste dock enligt anses vara ganska meningslöst. Om någonegenmäktigt vill föra barn ut ur landet torde han nämligen inte dra sig för attförfalska ett dylikt intyg. Såvitt känner till finns inte någrarekommendationer om att vid utrikes resa medföra intyg om tillstånd att ta medbarn ur landet. anser i likhet med motionärerna detangeläget att man söker hindra egenmäktighet med barn. En viss kontrollhuruvida barnet medförs legalt eller ej sker i sådana fall där brott kanmisstänkas. Denna kontroll görs med stöd av poiisinstruktionens bestämmelser ompolisens aUmänna åligganden att förebygga och uppdaga brott. Vid passkontrollenpä har inte förekommit att någon tvingats inställa en utlandsresa ellerfått denna försenad på grund av polisens kontrollåtgärder. anserinte att det finns behov av att utvidga kontrollen utöver den som merarutinmässigt sker i sådana fall där misstanke föreligger om brott. En meraingående kontroll av rätten att medföra barn ut ur landet skulle enligtlänsstyrelsen förorsaka allmänheten och polisen alltför stora besvär ocholägenheter, vilka inte skulle stå i proportion till nyttan. Utfärdandet avmera klarläggande regler för kontrollen av rätten att medföra barn ut ur landetär enligt mening en internationell fråga, där inteensamt bör utfärda några regler. Länsstyrelsenanser inte heller att det i samband med utfärdande av pass för barn behövs någon information om att passpolisenkan komma att vidta vissa kontrollåtgärder i sädana fall där misstankeföreligger om egenmäktighet med barn. Det behövs nämUgen inte någrakontrollåtgärder och sådana förekommer såvitt känner till endast undantagsvis när det gäller svenska medborgare. Föräldrar - och då isynnerhet svenska sådana som är gifta med utländska medborgare - bör dockenligt allmänt uppmanas att se tiU att pass för barn inteförvaras hos den andre av föräldrarna om denne kan misstänkas ha för avsikt attutan medgivande vilja föra barnet ut ur landet. pekar i detta sammanhang på den i vissaländer bestående möjligheten att få barn infört i föräldrars pass samtkonstaterar att ett upphävande av denna ordning avsevärt skulle försvåramöjligheterna att utan vårdnadshavares medgivande resa ut ur landet med barn.Länsstyrelsen finner ämnet dock utgöra ett spörsmål som måste tas upp påinternationellt plan. i konstaterar att passet somsådant för en passkontrollant måste utgöra en garanti för att barnet medgesrätt till utresa i behörig ordning. Enligt mening gerpasskungörelsen inte passkontrollant rätt att avkräva intyg om att en intemedföljande vårdnadshavare har gett sitt tillstånd tUl utresa i fall därgiltigt pass för barnet uppvisas. Om misstanke föreligger att någon egenmäktigt ämnarbortföra ett barn, således att brott enligt 7 kap. 4 § föreligger,åligger det normalt polismyndighet att införskaffa upplysning om att t. ex.utresan sker i samförstånd med vårdnadshavare och att brott inte föreligger.Kontrollen måste enUgt i så fall ske på annat sätt än genom attavkräva den utresande intyg om rätt till utresa, eftersom ett intyg ju lätt kanförfalskas. Ett sådant intyg måste sakna bevisvärde innan intygets äkthetkontrollerats. Kontrollförfarandet måste bli tidsödande och förorsakafördröjning av utresan.