bet · FW01SoU27 · 1973-12-31 00:00:00 — I 5 §läkemedelsförordningen stadgas att läkemedel vid utlämnande skall varafullständigt deklarerat med avseende på sammansättning samt halt av ingåendebeståndsdelar, om inte medgivit annat. Vidare stadgas attbenämning på läkemedel inte får vara vilseledande med avseende på medletssammansättning, verkan eller egenskaper i övrigt och ej heller vara ägnad att åstadkomma förväxling med annatläkemedel. I 6 § är föreskrivet att priset på läkemedel skall vara skäligt. Ärenden om registrering avfarmacevtiska specialiteter och om återkallelse av sådan registrering handläggsinom av läkemedelsnämnd. Förläkemedelskontrollen finns vid en särskUd läkemedelsavdelningomfattande ett laboratorium, en allmän byrå och en registreringsbyrå. TUl ansökan om registrering av visst preparat, som görs avtillverkaren eller hans ombud, skall fogas dokumentation, som styrker medletsmedicinska ändamålsenlighet. Särskilda anvisningar finns utarbetade somvägledning för vad ansökan skall innehålla. I ansökningsavgift skall erläggas . Vid sker en genomgång ochbedömning av den insända dokumentationen. Under utredningsarbetets gång anmodastUlverkaren vid behov att inkomma med kompletterande upplysningar. Resultatetav utredningen föredras därefter för läkemedelsnämnd, sombeslutar om registrering. För varje registrerad farmacevtisk specialitet skallerläggas en ärlig avgift av . På den svenska läkemedelsmarknaden finns f. n. ca 2 700 registreradespecialiteter. Motsvarande siffror för och är ca 2 500 resp. ca 2400. Som jämförelse kan nämnas att i är antalet läkemedelomkring 50 000 och i nära 80 000 - i det sistnämnda landet är dockspeciahtetsbegreppet mera vidsträckt. De ca 2 700 i registrerade farmacevtiskaspecialitetema motsvarar ca 1 700 läkemedel. Varje form i vUken ett läkemedelkan förekomma exempelvis tablett, lösning och i olika styrkor räknas som enseparat farmacevtisk specialitet. Antalet registreringsansökningar var 256, år 1969177, 202 och 353. Sistnämnda år skedde en viss utökning av deregistreringspliktiga preparaten. har drygt hälften av de behandladeansökningarna lett tiU registrering. Övriga har som regel återkallats avtillverkaren efter det att denne tillställts meddelande attläkemedelsavdelningen föreslår att läkemedelsnämnden skaU avslå ansökan. Antalet återkallelser utgjorde 134.Orsaken tiU återkallelse var ofullständig dokumentation beträffandekemiskt-farma-cevtiska egenskaper i 20 fall, beträffandefarmakologiskt-toxikologiska egenskaper i 28 fall och beträffande terapevtiskaegenskaper i 64 fall. Återkallelse utan påpekande eller avstyrkan skedde i 17fall. har 12 ansökningar avslagits iläkemedels-nämnden. Handeln med läkemedel m. m. Detaljhandel med läkemedel, dvs.varor på vilka läkemedelsförordningen äger tUlämpning, får enligt lagen(1970:205) om detaljhandel med läkemedel drivas endast av staten eller av juridisk personi vilken staten äger ett bestämmande inflytande. Detaljhandeln sker genomApoteksbolaget . Enligt 5 § läkemedelsförordningen ägde medicinalstyrelsenrespektive äger nuvarande meddela föreskrifter rörande märkningoch utlämnande samt förordnande av läkemedel. Bland annat med anledning häravhar medicinalstyrelsen utfärdat en kungörelse angående förordnande ochutlämnande av läkemedel från apotek m. m. (receptkungörelsen), vilken ärintagen i samlingen medicinalförfattningar somMF 1965:100. I receptkungörelsen och tUl denna fogade förteckningaranges läkemedel varmed förstås sådan vara på vilken läkemedelsförordningenär tillämplig - som får utlämnas från apotek endast mot recept av person somäger utöva lakar-, tandläkar- eUer veterinäryrket. Kostnadsfrihet eller prisnedsättning för läkemedel ianknytning till sju kförsäkringen Läkemedelsförmånen i anknytningtill sjukförsäkringen regleras i en särskild förordning vid sidan av lagen omallmän försäkring, nämligen i förordningen (1954:519) angående kostnadsfria ochprisnedsatta läkemedel. Enligt denna förordning tillhandahålls läkemedel, vararecept utfärdats av läkare eller tandläkare, kostnadsfritt eller till nedsattpris på apotek. Med läkemedel förstås i förordningen sådan för människor avseddvara, pä viUicn läkemedelsförordningen är tillämplig. Med läkare avses den somäger behörighet att inom riket utöva läkaryrket och med tandläkare den som ägerbehörighet att inom riket utöva tandläkaryrket. Stöd till forskning på hälso- och sjukvårdens område På riksstaten finns under åttondehuvudtiteln uppfört ett reservationsanslag till medicinsk forskning, vilketdisponeras av statens medicinska forskningsråd. Anslaget är för innevarandebudgetår uppfört med ett belopp av ca 51 milj. kr. Enhgt instruktionen förforskningsråd inom verksamhetsområde skallforskningsråd, medelst anslag och annoriedes, inom sitt område främja forskningoch därmed sammanhängande verksamhet. Forskningsråd har till uppgift särskiltatt bl. a. stödja forskningsprojekt, som är särskilt betydelsefulla förvetenskapens utvéckhng samt vid behov ta initiativ till främjande av sådanaprojekt och deras utnyttjande. Bestämmelser om livsmedel samt upplysningsverksamhet omkostfrågor Grundläggande bestämmelser omlivsmedels beskaffenhet, hantering, märkning och saluhållande finns i livsmedelslagen(1971:511). I anslutning till denna lag har utfärdats livsmedelskungörelsen(1971:807). Med hvsmedel förstås enhgt I § livsmedelslagen matvara,dryckesvara, njut- ningsmedel eller annan vara som är avsedd att förtäras avmänniskor med undantag för vara på vUken läkemedelsförordningen ägertillämpning. Livsmedel som saluhålls får inte ha sådan sammansättningeller beskaffenhet i övrigt att det kan antas vara skadligt att förtära,smittförande eller eljest otjänligt till människoföda (5 § livsmedelslagen). Som livsmedelstUlsats får användas endast tUlsats somgodkänts för Uvsmedlet i fråga och godkännande kan förenas med viUkor (6 §hvsmedelslagen). Fråga om godkännande av livsmedelstillsats prövas avlivsmedelsverket. TUlsats får godkännas endast om den är av värde för konsumenternaeller av särskUda skäl behövs för hvsmedlets hantering (2 §Uvsmedelskungörelsen). Om det är påkallat från hälsosynpunkt kan livsmedelsverketförbjuda eller föreskriva villkor för hantering av livsmedel, som innehållerfrämmande ämne eller vari sådant ämne överstiger viss halt (10 § hvsmedelslagenoch 19 § livsmedelskungörelsen). Med främmande ämne förstås annat ämne änlivsmedelstillsats som, om det ingår i livsmedel, kan utgöra hälsorisk ellerförändra livsmedlets normala sammansättning eller beskaffenhet i övrigt. har i särskilda kungörelser angivit delivsmedelstillsatser som är godkända samt de högsta halter främmande ämnen somär tUlåtna. Ett huvudområde för detupplysningsarbete som bedrivs av m.m. - tidigare hälsoupplysningsdelegation är kost ochmotionsfrågor. Detta upplysningsarbete syftar till att ge individen ökade förutsättningaroch valmöjligheter att förbättra hälsa och välbefinnande. Åtgärder mot otillbörlig marknadsföring tillkom lagen (1970:412) omotillbörlig marknadsföring. Syftet med lagen är att, framför aUt ikonsumenternas intresse, skapa effektiva garantier för att reklam ochmarknadsföring inte bedrivs med otillbörliga metoder. Lagens centralabestämmelse utgörs av en generalklausul i 1 §, vilken gör det möjligt attmeddela förbud mot reklamåtgärd eUer annan vid marknadsföring företagenhandling, som genom att strida mot god affärssed eller på annat sätt ärotillbörlig mot konsumenter eller näringsidkare. Förbudet skall i regel förenasmed vite. Vid sidan av generalklausulen finns särskilda straffbestämmelserrörande vissa speciella marknadsföringsåtgärder avseende bl. a. vilseledandereklam. Tillämpningen av lagstiftningen är anförtrodd åt delsmarknadsrådet med dömande uppgifter, dels en särskild konsumentombudsman. Enligt 3 § instruktionen (1970:587) förkonsumentombudsmannen åligger det konsumentombudsmannen särskUt att bl. a.granska marknadsföringsåtgärder inom områden, där otiUbörliga förfaranden kanantas vara specieUt vanliga eller till särskilt men för konsumenterna, liksomandra marknadsföringsåtgärder av stor praktisk betydelse. har i juli1971 utgivit en skriftlig orientering om aUmänna riktlinjer förkonsumentombudsmannens granskning beträffande marknadsföring av varor inomhälsovårdsområdet. Det anges att granskningen omfattar marknadsföringen avfarmacevtiska specialiteter, s. k. extempore-beredningar samt hälsovårdsmedel.Med sistnämnda avses andra varor än läkemedel som säljs med medicinsk eUerhygienisk argumentering. Dessa varor säljs även från annat ställe än apotek.Det framhålls bl. a. att för varor och tjänster inom hälsovårdsområdet stäUshöga krav på att uppgifter om hälsobringande effekter är vederhäftiga och attuppgifter som lämnas vid marknadsföringen skall på ett invändningsfritt sättkunna styrkas av den som är ansvarig för marknadsföringen. Riksdagsärenden med anknytning tilli motionen aktualiserade frågor har varit följande. I en interpellation (nr 83)framställd (prot. § 22) ställdes tiU socialministern frågan omhan var beredd att vidta sådana åtgärder att ersättning från försäkringskassakan utgå vid behandling hos utbUdad kiropraktor. I ett (prot. § 6) avgivet svar nämndesocialministern, statsrådet , bl. a. att 1961 årssjukförsäkringsutredning i sitt slutbetänkande Ersättning vid vissasjukvårdande behandlingar och sjukresor (SOU 1970:56) föreslagit en omläggningav ersättningssystemet för de s. k. sjukvårdande behandlingarna.Socialministern anförde därefter bl. a. följande. förslaginnebär att man efter mönster av den s. k. sjukronorsreformen påläkarvårdsersättningens område skall gå ifrån den nuvarande metoden att lämnaförsäkrad återbäring för behandlingskostnaden och i stäUet införa ett systemmed direktdebitering av . Någon särskUd patientavgift föreslåsinte utan avsikten är att den nuvarande sjukronorsavgiften för läkarvård skallberättiga tiU remiss för kostnadsfri sjukvårdande behandling. Däremot anserutredningen att sjukförsäkringen skall bidra med en särskUd försäkringsandel ikostnaden för sådan sjukvårdande behandling. Denna försäkringsandel avses blifastställd efter överläggningar mellan staten och de kommunalasjukvårdshuvudmännen. Frågan om utvidgning av sjukförsäkringensersättningsåtagande till nya behandlingsformer kommer med det föreslagnasystemet i ett nytt läge. Utredningen framhåUer att sjukvårdshuvudmännen haransvaret för att erforderlig personal finns anställd eller på annat sätt ärknuten till vårdorganisationen för att god sjukvård skaU kunna meddelas.Prövningen av frågan om viss grupp av vårdgivare utredningen nämner här somexempel chiropraktorer - skaU knytas tiU huvudmannens vårdorganisation börenhgt vad utredningen också framhåller ske i samråd med . Ett genomförande av utredningensförslag förutsätter bl. a. överläggningar med sjukvårdshuvudmännen. Det harinte varit möjligt att ännu ta StäUning tUl förslaget. I en enkel fråga (nr 206) år 1972ställdes tUl socialministern frågan orn han var beredd att överväga åtgärderför att ge människor som är i behov härav vidgade möjligheter till en lämpligkiropraktisk behandling som komplement tUl övrig vård, t. ex. genom att införakiropraktik som en del i läkarutbildningen, införa en särskUd licensgivning förfritt verkande kiropraktiker och vidga rätten till ekonomisk ersättning vidbesök hos seriöst arbetande kiropraktiker. I ett (prot. § 3) avgivet svar anfördesocialministern följande. Det vårdområde som berörs i frågangäller främst lederna och rörelseorganen samt deras sjukdomar. Dennasjukdomsgrupp omfattar både enklare besvär och svårare invalidiserandesjukdomar. Orsakerna kan variera mycket. 1 vissa fall är sjukdomen begränsadti'l lokala förändringar i leder och rörelseorgan och i andra fall utgörbesvären endast symtom på mera aUmänna sjukdomstiUstånd, t. ex. infektioner,reumatiska och neurologiska sjukdomar samt tumörsjukdomar. Med hänsyn härtiUhar det ansetts nödvändigt att diagnostik och behandling sker under ledning avläkare med bred medicinsk sakkunskap. Patienter med här aktuella sjukdomar tas i huvudsak omhand av allmänläkare i öppen vård. För de svåraste sjukdomarna i led- ochrörelseorganen finns särskilda ortopediska kliniker och rehabiliteringsavdelningarmed specialutbUdad personal samt kvalificerad utrustning. Till specialutbildadpersonal räknas därvid inte bara läkare utan även sjukgymnaster,arbetsterapeuter m. fl. Den väsentligt utökade utbildningen bl.a. av läkare, sjukgymnaster och arbetsterapeuter väntas komma att skapasuccessivt förbättrade värdmöjligheter även inom detta område. I läkarnas grundutbUdning ingår undervisning i ledernasoch rörelseorganens sjukdomar. Undervisningen omfattar därvid vad som vidvarje tidpunkt kan anses svara mot vetenskap och beprövad erfarenhet;specialistutbildningen i kirurgi, neurologi och invärtes medicin samt framförallt i ortopedi och medicinsk rehabilitering ger fördjupade kunskaper på dettaområde. Vad beträffar frågan om utnyttjande av kiropraktiker inomsjukvården vill jag erinra om att fortlöpande har sinuppmärksamhet riktad på möjligheten och lämpligheten av att ta i anspråk nyapersonalkategorier i vårdarbetet. Styrelsen har därvid inte bedömt detsom motiverat att foga in den kiropraktiska verksamheten i hälso-ochsjukvårdsorganisationen och de därtill knutna ersättningsbestämmelserna i denaUmänna försäkringen. I samband med handläggningen avsjukförsäkringsutredningens betänkande om vissa sjukvårdande behand-hngar kandet bli anledning att vidare pröva hithörande frågor. I en interpellation (nr 6) framställdden (prot. § 6) ställdes till socialministern frågan om han varviUig att medverka till att garantier skapas för att sjuka människor, som kansägas vara beroende av THX-preparatet, även får tillgång tiU dettaläkemedel. I ett (prot. §8) avgivet svar anförde socialministern bl. a. följande. Tillverkning och registrering avläkemedel är omgärdade av bestämmelser som syftar tiU att skapa garantier föratt läkemedlen fyller de krav som bör ställas på dem. Sålunda fordras tillståndför tiUverkning av läkemedel, och innan försäljning får ske skall läkemedlet haregistrerats. En noggrann dokumentation och prövning av medlet skaU föregåregistreringen. Det s. k. THX-preparatet som tillverkats och använts avveterinärmedicine doktor är inte registrerat som läkemedel.TiUfredsställande vetenskaplig dokumentation beträffande preparatet saknas. Föratt söka bringa klarhet om effekten av preparatet har enligtvad jag inhämtat tagit kontakt med ett antal framstående specialister inomolika medicinska verksamhetsområden. Meningen är att dessa specialistertillsammans med skall gå igenom det material som föreligger beträffandeTHX-preparatet. Det är min förhoppning att en sådan vetenskapliggranskning skall skapa bättre förutsättningar för en bedömning avTHX-preparatets värde. tiUkallade ifebruari en expertgrupp för utredning av THX. Enligt vad utskottet inhämtat kommer utredningsarbetet attkunna avslutas . uppdrogsocialstyrelsen åt medlemmen av styrelsens vetenskapliga råd, professorn ianestesiologi vid i , att avge yttrandeöver den smärtstillande effekten genom akupunktur. har Holmdahltill avgivit yttrande jämte redovisning för gjorda försök. 1 motionen 1973:1174 av herrGernandt m. fl. (c, fp, m) begärs en förutsättningslös utredning rörande delsvidgade möjligheter att i vårt land tUlämpa i andra kulturländer etableradeläkemetoder, dels åtgärder som underlättar för svenska läkare att studera och ivårt land praktisera sjukvård enligt de medicinska skolor som ligger bakomdessa läkemetoder, dels möjligheterna att genom positiva åtgärder stödjaambitiöst och seriöst utövad hälsofrämjande verksamhet rörande renanatursubstanser för kurativt bruk, giftfria födoämnen etc. De i andra länder etableradeläkemetoder, som nämns i motionen, är s. k. naturliga läkemetoder (innefattandeörtterapi), fysioterapi eUer biologisk medicin samt akupunktur, antroposofiskmedicin, homeopati och kiropraktik. I motionen lämnas inte någon närmarebeskrivning av dessa läkemetoder. Även om det inte torde vara möjligt att heltinvändningsfritt definiera dem, lämnas vissa uppgifter om metoderna ibetänkandets recitdel (s. 2). Motionärerna påpekar att de genom motionen vill framhåUavikten av att de erfarenheter som finns med avseende på olika former avnaturliga läkemedel och läkemetoder tas till vara så att dessa kan användas somett komplement till övrig behandling. De anför bl. a., att enspeciell vetenskaplig metod och ett synsätt bland många kommit att nästan heltdominera läkekonsten i vårt land samt att synpunkter på läkekonst ochläkemetoder som inte faller inom den gängse ramen för sjukvård och medicinkommit att betecknas som mindre vetenskapliga, suspekta eller rent av bedräghga.Motionärerna framhåller att bland den svenska allmänheten och även hos svenskaläkare dock har funnits grupper och personer som ansett andraläkemetoder än de gängse vara berättigade och i vissa stycken överlägsna dessamen att intresserade läkare hindras att gå utanför konventionellabehandhngsmetoder. Vidare påpekas bl. a. att den medicinska skola som blivit sågott som allenarådande i vårt land också kommit att prägla socialstyrelsenshållning till mindre kända läkemetoder samt att svenska läkare i sin utbildninginte får någon kontakt med t. ex. de läkemetoder i andra europeiska länder somanges i motionen. Motionärerna betonar bl. a., att det är angeläget att s. k.hälsokostbutiker m. fl. får tillhandahåUa örter, naturenliga preparat samtvälodlade och i möjligaste mån giftfria födoämnen samt att man här börunderlätta för intresserade och specialutbildade läkare att göra en insats såatt eventueUt olämphga varor inte kommer att ingå i sortimenten. Lagstiftningen om utövande av verksamhet på hälso- ochsjukvårdens område utgår från principen att vem som helst äger frihet att utövasådan verksamhet. Från denna utgångspunkt har dels i lagen (1960:408) ombehörighet att utöva läkaryrket ställts upp regler för den specieUa form avbehörighet att utöva verksamhet på området som ansetts böra tiUäggas de påvetenskaplig grund arbetande och utbUdade läkarna, dels i lagen (1960:409) omförbud i vissa fall mot verksamhet på hälso- och sjukvårdens område meddelatsbestämmelser om de begränsningar i nämnda frihet som ansetts nödvändiga för attskydda allmänheten. Behöriga att utöva läkaryrket är enligt förstnämnda lag desom av meddelats legitimation som läkare samt vikarier påläkartjänster m. fl. För legitimation krävs avlagd läkarexamen samt fullgjords. Den grundläggande läkarutbildningen skall enligtkungörelsen (1969:330) om utbildning vid medicinsk fakultet bygga påvetenskaplig grund och ha till syfte främst att med ledning av vad som är avbetydelse för samtliga läkare ge den studerande de kunskaper och färdighetersamt den kritiska skolning som fordras för yrkesverksamhet eller förvidareutbUdning av läkare eller annan fortsatt utbildning. Den grundläggandeutbildningen omfattar de examensämnen, andra läroämnen och särskilda kurser somKungl. Maj:t eller, efter bemyndigande av Kungl. Maj:t,universitetskanslersämbetet bestämmer. Den för läkares yrkesutövninggrundläggande föreskriften är den i allmänna läkarinstruktionen (1963:341)inskrivna skyldigheten för läkare att i överensstämmelse med vetenskap ochbeprövad erfarenhet meddela patient de råd och, såvitt möjligt, den behandlingsom patientens tillstånd fordrar. Inom denna ram har läkaren frihet atttillämpa de läkemetoder han anser mest adekvata. Vad som utgör vetenskap och beprövad erfarenhet utformas ytterst av medicinalväsendetsansvarsnämnd och de aUmänna domstolarna i samband med behandling av frågor omfel och försummelser av läkare. Lagen om förbud i vissa fall mot verksamhet på hälso- ochsjukvårdens område gäller då annan än den, som har behörighet att utövaläkaryrket eller som eljest är i sin verksamhet på hälso- och sjukvårdensområde ställd under tiUsyn, mot ersättning undersöker annanshälsotillstånd eller behandlar annan för sjukdom eller därmed jämföriigttillstånd genom att vidta eller föreskriva åtgärd i förebyggande, botande eUerlindrande syfte. I lagen anges de behandlingar och undersökningsmetoder m. m.,som är förbjudna vid sådan verksamhet (se s. 6). Vem som helst har i enlighetmed det tidigare sagda frihet att utöva verksamhet på hälso- och sjukvårdensområde, som inte är uttryckligen förbjuden i lagen. Läkemedlen har genomgått en utveckling från att hautgjorts av växtdroger och enklare beredningar av sådana droger till att i daghuvudsakligen utgöras av på kemiska substanser grundade fabriksbereddafärdigpreparat. Grundläggande bestämmelser om läkemedelskontrollen finns iläkemedelsförordningen (1962:701). Med läkemedel förstås sådan vara, som äravsedd att antingen vid invärtes eller utvärtes bruk förebygga, påvisa, lindraeller bota sjukdom eller sjukdomssymtom hos människor eller djur eller atteljest på angivna sätt användas i samband med behandling av sjukdom, skadaeller kroppsfel eller vid förlossning, allt under förutsättning att varan försådant ändamål genom beredning, dosering eller doseringsanvisningiordningställts i bruksfärdigt skick. Om ett medel inte innehåller något verksamtämne i en myckenhet överstigande en miljondel av medlets vikt såsom vissahomeopatiska medel är den dock undantagen från läkemedelslagstiftningen.Läkemedel antingen det är individuellt komponerat (s. k.extempore-bered-ning) eUer det är ett standardiserat läkemedel, somtillhandahålls i tillverkarens originalförpackning (s. k. farmacevtiskspecialitet) - får endast säljas på apotek. Vissa läkemedel får utlämnas endastmot recept av läkare, tandläkare eller veterinär. Farmacevtisk specialitet, somskall försäljas, måste vara inregistrerad hos . Förregistreringen fordras att läkemedlet är av fullgod beskaffenhet och vid normalanvändning inte medför skadeverkningar, som står i missförhållande till denavsedda effekten, att dess sammansättning är fullständigt deklarerad, attbenämningen inte är vilseledande, att priset är skäligt samt att läkemedletbefunnits ändamålsenligt. Till ansökan om registrering skall fogasdokumentation, som styrker medlets medicinska ändamålsenlighet. Avgörande förregistrering är inte läkemedlets ursprung utan dess dokumenterade effekt. För andra varor än läkemedel som säljs med medicinsk ellerhygienisk argumentering, hälsovårdsmedel, gäller i förekommande fall vissa kravenligt livsmedelslagstiftningen. Från konsumentombudsmannens sida ställs högakrav på att vid marknadsföringen av läkemedel och hälsovårdsmedel uppgifter omhälsobringande effekter är vederhäftiga. uppgifter som lämnas vid marknadsföringen på ettinvändningsfritt sätt kunna styrkas. För att ersättning från den aUmänna försäkringen skallkunna utgå för kostnader för vård eller behandling i anledning av sjukdom krävsatt den meddelats av läkare eller föreskrivits av läkare. Förmånen avkostnadsfria eller prisnedsatta läkemedel i anknytning till den allmännaförsäkringen förutsätter recept av läkare eller tandläkare. Utskottet vill under hänvisning till ovanståenderedogörelse framhålla att varje läkare är oförhindrad att använda läkemetodersom anges i motionen under förutsättning att patientbehandlingen sker i överensstämmelsemed vetenskap och beprövad erfarenhet. Inom den av samhället bedrivna hälso-och sjukvården står man inte heller främmande för sådana läkemetoder.Fysioterapi, som omfattar bl. a. massage, sjukgymnastik, badterapi,värmebehandling, Ijusbehandhng och strålbehandling, används -vid behandlingenav många sjukdomar. Åtskilliga läkemedel, i vilka extrakt av växtdelar ingår,är godkända av och används i sjukvården. Som exempel kannämnas digitalis. Frågor om näringsriktiga födoämnen m. m. har stort utrymme iden upplysningsverksamhet i hälsofrämjande syfte, som nämndför hälsoupplysning m. m. bedriver. har den medicinska vetenskapenoch tekniken kännetecknats av en utomordenthgt snabb utvéckhng. Genom enintensiv forskning har alltmer ökade kunskaper vunnits om fundamentalasammanhang i sjukdomarnas mekanism, deras uppkomst och förlopp.