bet · FW01KU26 · 1973-12-31 00:00:00 — I motionen 1973:1874 (m) föreslås att uppräkningen avmyndigheter kompletteras med försvarsmakten i likhet med vadgrundlagberedningen föreslog. Såsom framhållits i propositionen passar intebegreppet försvarsmakten i uppräkningen av förvaltningsmyndigheter som lyderunder regeringen, därför att ifrågavarande begrepp åsyftar ett verksamhetsområdeoch inte anger en myndighet. Även utan särskild bestämmelse är det enligtutskottet fullt klart att försvarets organ är förvaltningsmyndigheter som lyderunder regeringen. Paragrafen innehåller bestämmelserom att ingen myndighet får bestämma hur förvaltningsmyndighet i särskilt fallskall besluta i ärende som rör myndighetsutövning mot enskild eUer mot kommuneller som rör tillämpning av lag. I motionen 1973:1874 (m) föreslås att paragrafen ändras såatt den får samma utformning som 3 §, nämligen att uttrycket "tillämpningav lag" utbyts mot "tillämpning av rättsregel". Den föreslagna ändringen synes enligt utskottet geparagrafen en ändrad innebörd. Begreppet rättsregel torde innefatta allaadministrativa bestämmelser om förvaltningsmyndigheternas interna förhållandenoch om förhållandet mellan olika statliga myndigheter inbördes. När det gällerärenden om tillämpning av sådana bestämmelser bör överordnad myndighet ha rättatt bestämma hur den underordnade myndigheten skall besluta i särskilt fall.Förbudet mot direktiv i särskilda fall i fråga om ärenden som rör tillämpningav lag har det särskilda motivet att regeringen eller annan överordnadmyndighet inte bör få ingripa i enskilda fall såvitt angår ämnen där dengrundläggande beslutats av . När det gäller myndighetsutövningmot enskild eller mot kommun garanterar paragrafen dock att den beslutandeförvaltningsmyndigheten är självständig och oberoende även i ärenden som rörtillämpning av regeringsförordningar eller andra författningar av lägre valörän lag och av sedvanerätt. Med hänvisning till det anförda avstyrker utskottet bifalltill motionsyrkandet. Paragrafen innehåller bestämmelserom tillsättning av statliga tjänster samt föreskrifter om i vilken utsträckningsvenskt medborgarskap skall krävas för innehav eller utövande av tjänst elleruppdrag hos staten eller kommun. Vid tillsättning av statlig tjänst skallenligt förslaget avseende endast fästas vid sakliga grunder, såsom förtjänstoch skickhghet. Enligt grundlagberedningens förslag skuhe avseende endast fåfästas vid förtjänst och skicklighet. 1 motionen 1973:1874 (m) kritiseras den omformulering avlagtexten i förhållande till grundlagberedningens förslag som gjortsbeträffande grunderna för tillsättning av statlig tjänst. Propositionensförslag innebär enligt motionen en uppluckring av grunderna för tillsättning avtjänst. 1 motionen yrkas att grundlagberedningens formulering bibehåhs. I motionen 1973:1884 av () begärs utredningav frågan om inrättandet av en av innehavare av högredomartjänster. Vad först beträffar beträffar befordringsgrundernaförutsätter utskottet att den möjlighet propositionens förslag medger att vägain även arbetsmarknadspolitiska och lokahseringspolitiska hänsyn vid bedömningenkommer att utnyttjas på sådant sätt att inga faror för den enskildesrättssäkerhet kommer att uppstå. Utskottet har inte funnit anledning att frångåpropositionens förslag på denna punkt och avstyrker således motionen 1973:1874såvitt nu är i fråga. Enligt utskottet förehgger inte något behov av utredningom inrättande av en av innehavare av högre domartjänstersom föreslås i motionen 1973:1884. Stadgandet reglerar frågan omdispensmakten. Enligt propositionens förslag, som inte förekommer igrundlagberedningens betänkande, får regeringen medge undantag från föreskrifti förordning eUer från bestämmelse som har meddelats med stöd av beslut avregeringen, om ej annat följer av lag eller beslut om utgiftsanslag. 1 motionen 1973:1874 (m) föreslås att bestämmelsernakompletteras med ett stadgande om permutationsrätt, dvs. jämkning av bestämmelseri testamenten, stiftelseurkunder och liknande handlingar. Efter tillkomsten av permutationslagen (1972:205) ärpermutations-institutet reglerat i allmän lag. Något behov av att iregeringsformen införa en bestämmelse i ämnet föreligger inte enligt utskottetsmening. Enligt detta stadgande får den somär eller har varit statsråd fällas till ansvar för brott i utövningen avstatsrådstjänsten endast om han därigenom grovt har åsidosatt sin tjänsteplikt.Åtal beslutas av och prövas av högsta domstolen. 1 motionen 1973:1874 (m) föreslås att ordet"grovt" i förslaget skall utgå. I motionen framhålls bl. a. att omriksrätten avskaffas bortfaller det motiv för kravet på grovt åsidosättande avtjänsteplikt som skulle kunna ligga i att beivrandet av obetydliga fel skullekräva riksrättens inkallande. Enligt motionen är det stötande att de högstapolitiska makthavarna skall beredas en särställning i straffrättsligthänseende. Som grundlagberedningen har utvecklat kan statsrådenställas inför intressekollisioner som inte har motsvarighet för andraämbetsmän. Enligt utskottet bör propositionens förslag på denna punkt intefrångås. Stadgandet innehåller vissagrundläggande bestämmelser om revisorer. 1 motionen 1973:1877 av i (s)föreslås att de av valda revisorerna benämns statsrevisorer. Utskottet anser skäl saknas att frångå den nuvarandebenämningen revisorer och avstyrker därför motionen. Beträffande punkten 2 tredjestycket i övergångsbestämmelserna vill utskottet erinra om att bestämmelsernaom prövning av riksdagsledamots behörighet återfinns i 4 kap. i förslaget tillregeringsform, inte som den i propositionen föreslagna lydelsen av förevarandeövergångsbestämmelse ger vid handen i 3 kap. Detta bör föranleda en vissändring av bestämmelsen i förhållande till förslaget i propositionen. Däriämtebör anges att bestämmelsen om behörighetsprövning skall gälla också såvittgäller ersättare för riksdagsledamot. Utskottet förordar att den berörda övergångsbestämmelsenändras i enlighet med vad utskottet anfört. Under punkten 6 har tagits in föreskrifter om giltighetenav äldre författningar. I propositionen föreslås att bestämmelserna i 8 kap. 17§ regeringsformen, vilka slår fast den formella lagkraftens princip, skallgälla även i fråga om ändring eller upphävande av sådana av Kungl. Maj:tbeslutade författningar som vid tillämpning av den nya regeringsformensbestämmelser skulle ha beslutats genom lag. De av Kungl. Maj:t beslutadeförfattningar som avses med bestämmelsen torde samtliga falla inom de områden som beskrivs i 8 kap. 3 och 5 §§ regeringsformen. framhålls i propositionen (s. 301) har 8 kap. 3 §utformats på sådant sätt att även föreskrifter, som begränsar omfattningen av tidigareföreskrivna ingrepp i enskildas förhållanden och därför kan sägas gå i"berättigande" riktning, omfattas av kravet på lagform. Motsvarandegäller uppenbarligen i fråga om 8 kap. 5 §. Ätt sådana av Kungl. Maj:tbeslutade föreskrifter, som enligt den nya regeringsformen skall beslutas genomlag, kan ändras eller upphävas endast genom lag följer således redan avbestämmelserna i 8 kap. 3 och 5 §§. Den i propositionen föreslagnaövergångsbestämmelsen går emellertid ett steg längre. Den torde nämligen göradet omöjligt för regeringen att ändra eller upphäva en föreskrift som inte ioch för sig vid tillämpning av den nya regeringsformen skulle kräva lagform mensom ingår i en författning innehållande någon annan bestämmelse som ifortsättningen måste beslutas genom lag, exempelvis en strafföreskrift medfrihetsstraff i skalan. Enligt utskottets uppfattning är en så vittgåendebegränsning av regeringens handlingsmöjligheter inte påkallad. Till vad som har sagts nu kommer att förhållandet mellanden i propositionen föreslagna övergångsbestämmelsen och föreskriften i närmastföregående stycke om giltigheten av äldre bemyndiganden inte är helt klar. Dettorde kunna hävdas att de två bestämmelserna står i viss motsättning tillvarandra. Utskottet föreslår därför att föreskriften, att bestämmelserna i 8kap. 17 § regeringsformen skall gälla i fråga om äldre författning som vidtillämpning av den nya regeringsformen skulle ha beslutats genom lag, får utgå. Förslaget till ny RO Inledning Såsom tidigare framgått har iförslaget till RO som inte behåller sin karaktär av grundlag men blir svårareatt ändra än lagar i allmänhet bestämmelserna uppdelats på huvudbestämmelseroch tilläggsbestämmelser. Huvudbestämmelserna omfattar de grundläggandereglerna om riksdagsarbetet som bl. a. avser att garantera riksdagsledamöternasarbetsmöjligheter, medan tilläggsbestämmelserna består av föreskrifter av bl.a. ordningskaraktär. Som tilläggsbestämmelser har i princip förts in sädanabestämmelser om inre organisation och arbetsformer som f. n. finns iriksdagsstadgan och inte i nuvarande RO. Av förslaget till RF (8 kap. 16 och 17§§) framgår att tilläggsbestämmelserna i skall kunna ändras och upphävas isamma ordning som vanlig lag. Det bör erinras om att förslaget till ROförutsätter att åtskilliga bestämmelser om riksdagsorganen får sin plats isärskilda instruktioner och reglementen. Vid behandlingen av det framlagda förslaget till ny RO harutskottet funnit att det nu - erfarenheter av arbetet ienkammarriksdagen föreligger behov av en ingående och bred översyn avriksdagens arbetsformer. Såsom närmare framgår av det av grundlagberedningenredovisade materialet har arbetsuppgifter blivit både mer omfattande och mer komplicerade. gången för arbetet såväl i kammaren som i utskotten haravsevärt ökat. Arbetsbelastningen under vissa perioder av riksdagsåret, framförallt vid slutet av sessionerna, har blivit alltmer svårbemästrad. Såsom beredningenframhållit torde man vidare ha anledning att räkna med att riksdagsärendenatill föhd av den offentliga verksamhetens expansion kommer attytterligare öka i antal, omfattning och svårighet. Även om det framlagda förslaget till ny RO i huvudsak harkaraktär av en tekniskt betonad översyn och anpassning av bestämmelsernarörande arbetsformer till reglerna i den nya RF innebär det ävenåtskilliga ändringar i förhållande till nuvarande ordning, främst föranleddaav omläggningen av årliga arbetsperiod. Utskottet har, såsom framgårav vad utskottet i det föregående anfört med anledning av omriksdagen och riksdagsarbetet, inte något att erinra mot de framlagda förslagentill omläggning av riksdagsåret eller de inom ramen för detta föreslagnaåtgärderna, som syftar till att effektivisera och rationaliserariksdagsarbetet. Det är enligt utskottets mening påkallat att tiUytterligare övervägande ta upp frågor som hänger samman med årsrytmen iriksdagsarbetet exempelvis genom omfördelning av ärenden mellan sessionernaoch arbetsfria perioder under pågående och också rörande veckorytmeni arbetet. Av stor betydelse härvidlag är att riksdagsledamöterna beredsrimliga möjligheter att verka även utanför och därmed bevarakontakterna med sina hemorter liksom med samhällslivet i övrigt. En annanfråga, som enligt utskottets mening också bör närmare övervägas, gällerfördelningen av ärenden mellan utskott. Med hänvisning till det anförda föreslår utskottet att ensärskild utredning tillsätts med uppdrag att göra en allmän översyn avriksdagens arbetsformer. Enligt utskottets mening bör denna utredningtillsättas av talmanskonferensen. Härigenom får riksdagsledamöterna motionsrättbeträffande de förslag som läggs fram av utredningen. I motionen 1973:1847 av m. fl. (c) begärsutredning i samma syfte som angetts. I motionen erinras om uppläggningen avarbetet i den västtyska förbundsdagen. Det bör enligt utskottet ankomma på denföreslagna utredningen att pröva även de synpunkter som anförs i motionen 1973:1847, vars syfte därmed får anses tillgodosett. I motionen 1973:4 av () hemställs attriksdagen måtte besluta att frågan om arbetsformer görs till föremålför en allsidig utredning genom en av talmanskonferensen utsedd parlamentarisktsammansatt kommitté. Enligt motionen bör utredningen bl, a. pröva om antaletriksdagsledamöter bör reduceras till förslagsvis högst 175 ledamöter, omenhälliga utskottsbeslut i vissa fall bör kunna bli bindande för utankammarbehandling, om en allmän motionstid eventuellt bör införas även vidhöstsessionens början, om försök med manuskriptfria överläggningar bör görassamt om arbetsformer bör bli mera schemabundna. Utskottethar i det föregående tagit ställning till vissa av de i motionen framförda förslagen, t. ex. beträffande antaletriksdagsledamöter. Utskottet vill vidare uttala, att utskottet ställer sigavvisande till förslaget att enhälliga utskottsbeslut skall kunna bli bindandeför utan behandling i kammaren liksom förslaget om förbud mot atttala från manuskript. Som nämnts föreslår utskottet att riksdagensarbetsformer görs till föremål för översyn. Utredningsyrkandet i motionen1973:4 får anses besvarat med vad utskottet i denna del anfört. Slutligen kan nämnas att utskottet avser att under hösten1973 överväga vissa ändringar i riksdagsstadgan i anslutning till det nubehandlade förslaget till ny RO. Härvid kommer utskottet att pröva huruvidavissa delar av förslaget till ny RO kan genom ändringar i nämnda stadga börja isak tillämpas redan innan det avsedda ikraftträdandet. Det bör tilläggas attenligt övergångsbestämmelserna till RF (p. 2) skall bestämmelserna i den nya ROkunna ändras genom tillämpning av 8 kap. 16 § RF, så snart den nya RF fåttkraft av grundlag. Härigenom kan sålunda, innan den nya RO börjar tillämpas den1 , beslut fattas om ändringar i denna, exempelvis med anledning avden förordade översynen av arbetsformer. RO 1 kap. Riksmöten I 1 kap. RO ges bestämmelser omlagtima och urtima riksmöten, om det första sammanträdet under ett ochom öppnande. Där har också vissa regler som avser riksdagsarbetet iallmänhet fått sin plats, nämligen de som gäller ledningen av riksdagsarbetet,ledamots ledighet från riksdagsarbetet och ersättares tjänstgöring. Enligt 2 § andra stycket skall , dåordinarie riksdagsval inte hålles, samlas till lagtima riksdag iseptember eller oktober som bestämt. I motionen 1973:1852 av herrNorrby i Äkersberga (fp) begärs den ändringen av 2 § att lagtima riksdag ejskall kunna samlas . Enligt utskottet är det av stor vikt att riksdagsarbetetplaneras och bedrivs så att ledamöternas möjligheter att verka även utanförriksdagen i möjligaste mån tillgodoses. Sorn framgått har utskottetförordat att bl. a. denna fråga bör beaktas i samband med en bred översyn avriksdagens arbetsformer. Enligt utskottet kan det i vissa fall visa siglämpligt att sammankalla . Utskottet avstyrkerdärför det föreslagna ändringsyrkandet och tillstyrker propositionens förslagsåvitt nu är i fråga. I 6 § stadgas att lagtima öppnas vid ett särskiltsammanträde med kammaren senast på tredje dag. Statschefen förklarardärvid på talmannens hemställan öppnat. Enligt tilläggsbestämmelsen1.6.1 äger sammanträdet för öppnande rum underriksmötet, om inte talmannen bestämmer annan tidpunkt. I motionen 1973:542 av m, fl. (m, fp, s och c)hemställs dels att uttalar att dess högtidliga öppnande även iframtiden bör äga rum i rikssalen med föregående gudstjänst iSlottskyrkan, dels att vissa praktiska förändringar vidtas för att riksdagsledamöternaoch deras gäster bättre än nu skall ställas i centrum föröppningshögtidligheten. Utskottet anser i likhet med vad som anförts avgrundlagberedningen att officiella öppningshögtidlighet bör anpassastill det mönster som gäller i ett parlamentariskt statsskick. Var öppningsceremoninskall äga rum regleras inte i RO:s huvud- eller tilläggsbestämmelser.Utskottet utgår, liksom grundlagberedningen utan meningsskiljaktighet gjorde isin motivtext, från att ceremonin normalt föriäggs till plenisal.Vad beträffar motionärernas förslag att öppningsceremonin bör föregås av engudstjänst i får utskottet framhålla att en gudstjänst självfalletkan anordnas, oavsett var högtidliga öppnande äger rum. föreligger inte behov av att föra in bestämmelser härom i RO eller itilläggsbestämmelse till denna. Ej heller bör enligt utskottets meningförslaget i motionen angående vissa praktiska förändringar i samband medöppningshögtidligheten föranleda något beslut. Med hänvisning till det anförda avstyrker utskottet bifalltill motionen 1973:542. RO 2 kap. Kammarsammanträden I 2 kap. RO ges bestämmelser omkammarsammanträden. Detta kapitel reglerar dock inte uttömmande arbetet ikammaren. Därutöver finns i praktiskt taget alla kapitel i RO föreskrifter somgäller kammarsammanträden. Särskilt bör nämnas bestämmelserna om beslutsordningenvid ärendenas avgörande i 5 kap, I 2 kap. har emellertid samlats regler medmera allmän innebörd för kammararbetet, dvs. regler som skall iakttas vid allhandläggning eller i vart fall vid mer än en handläggningsform. Kapitletinnehåller sålunda bl. a. bestämmelser om ledningen av kammarsammanträde, omoffentlighet, om kallelse, handläggningsordning och avbrott samt omyttranderätten. Särskilt i sistnämnda avseende innehåller förslaget vissanyheter i förhållande till nuvarande ordning. Utskottet tar i det följande upp vissa särskilda frågoravseende dels tillämpningen av offentlighetsprincipen vid kammarsammanträden(4-5 §§), dels debattreglerna (13-15 §§), dels ock viss fråga rörande kammarensprotokoll (16 §). Den i ett demokratiskt statsskick fundamentala principenatt förhandlingar skall vara offentliga slås fast i 2 kap. 4 § RO.För att syftet med offentligheten skall kunna uppfyllas är det viktigt attmassmedia får möjligheter att referera och redovisa kammarens överläggningaroch beslut. 1 nära anslutning till vad som på utskottets initiativ (se KU1964:38) införts i 2 § i riksdagsstadgan har i propositionen (2 kap. 5 § RO)föreslagits att upptagning från offentligt kammarsammanträde för sändning iradio eller television får äga rum efter överenskommelse medtalmanskonferensen. Enligt utskottets mening bör denna bestämmelse tolkas såatt dylika upptagningar generellt får förekomma och att avslag på framställning härom endast får meddelas då dettaav praktiska skäl bedöms nödvändigt. Bestämmelsen ger sålundatalmanskonferensen liksom befogenhet att lämna medgivande tills vidaretill upptagningar. Vadbeträffar debattreglerna får utskottet anföra följande. I samband med den partiella författningsreformen infördesfr. 1971 en befogenhet för att på förslag av talmannen genomsärskilt beslut begränsa tiden för varje anförande i viss fråga. Konstitutionsutskottetunderströk i detta sammanhang det angelägna i att yttrandefriheten i kammareninte beskärs mer än nödvändigt och anslöt sig till grundlagberedningensståndpunkt att man så långt som möjligt borde lita till frivilligaöverenskommelserom tidsbegränsning av anföranden. Något beslut omtidsbegränsning av angivet slag har inte fattats. De nu framlagda förslagen, som helt stämmer överens medvad grundlagberedningen förordat i sitt slutbetänkande, innebär att riksdagenfår möjlighet att både genom generella föreskrifter och genom särskilt beslutför viss debatt begränsa såväl antalet anföranden som en talare får hålla i enfråga som längden av varje anförande. Därvid får skillnad göras mellan olikakategorier av talare, såsom statsråd och företrädare för majoritet ellerminoritet i utskott eller för partigrupp, samt mellan talare, som harefterkommit anmodan av talmannen om förhandsanmälan inför en överläggning, ochtalare, som har underlåtit det. som vill yttra sig i en fråga skall dockalltid ha rätt till ett huvudanförande , vartill kommerreplikrätten. Särskilt beslut för viss debatt om tidsbegränsning skall fattasutan föregående överläggning. De berörda bestämmelserna har intagits i 2 kap.14 § RO med tilläggsbestämmelser. Bestämmelserna föregås av 13 §, där detstadgas att talmannen skall samråda med de av partigrupperna utseddaledamöterna i talmanskonferensen om uppläggningen av kammarens överläggningar.15 § avser talarordningen, replikrätten och statsrådens företrädesrätt idebatterna. En väsentlig nyhet är att statsrådens nuvarande debattprivilegierföreslås bli begränsade. Utskottet hänvisar till vad grundlagberedningen (prop.s. 503) och departementschefen (prop. s. 477) anfört därom. Om behovet av regler som kan möjliggöra debattbegränsningi kammaren råder numera allmän enighet. Meningarna bryter sig däremot när detgäller den närmare utformningen av dessa regler. Skall reglerna om tidsbegränsning av kammardebatternakunna fylla sin funktion på rätt sätt måste de kunna bidra till attkammardebatterna inie tar så i anspråk att utskottsarbetet ochledamöternas övriga funktioner i äventyras. Som grundlagberedningensärskilt framhållit får ledamöterna inte heller bindas vid riksdagsarbetet såhårt att utbytet av åsikter mellan ledamöterna och väljarna hindras. A andrasidan får debattreglerna inte ges sådan utformning att den väsentliga principenom varje ledamots rätt att ta till orda inför avgörandet av varje ärendeäventyras. 1 övrigt mäste debattreglerna medge variationer med hänsyn tillfrågornas allmänna vikt och intresset att låta olika meningsytt- ringar komma till tals på ett rättvist och effektivt sätt.De måste alltså ge utrymme för stor elasticitet vid tillämpningen. De debattbegränsande reglerna fyller bäst sin funktion omde sällan behöver tillämpas. Utskottet vill starkt understryka att det även ifortsättningen bör vara så att debattiderna i första hand begränsas påfrivillighetens väg. Det bör sålunda liksom nu ankomma på partigrupperna att isamråd med talmannen söka komma till rätta med debattproblemen. Genomförhandsanmälan och tidsangivelse för anföranden kan planeringen avkammardebatterna underlättas. Talmannens aktiva ledning av debatterna är vidareväsentlig. För att nå erforderliga resultat på de angivna vägarna och som ensista utväg om det inte går att komma fram på frivillighetens grund måste detemellertid finnas möjligheter till formella och bindandedebattbegränsningsbeslut. I det föregående har utskottet i korthet redogjort förhuvudinnebörden i de förslag som läggs fram i debattbegränsande syfte.Utskottet anser att de i huvudsak är välawägda och tillgodoser de intressen sommåste tillvaratas. Det bör framhållas att reglerna i huvudbestämmelserna i så allmänt utformade att de närmare föreskrifter som kan behövas kan stadgasi tilläggsbestämmelser. Detta är enligt utskottets mening en betydande fördel.Den angivna ordningen möjliggör sålunda att bestämmelserna kan differentierasför olika situationer. Vidare kan ändringar och tillägg beslutas i enklareordning. I det följande tar utskottet upp vissa särskilda frågormed anledning av väckta motioner. Den i motionen 1973:1893 av m. fl. (m och fp)föreslagna debattbegränsningsregeln, enligt vilken anförande i samband medkammarens behandling av utskottsbetänkande aldrig skulle få överstiga tiominuter, medger inte att hänsyn tas till skilda frågors olika betydelse. Denuppfyller därför inte det krav på elasticitet som enligt vad utskottet i detföregående anfört måste kunna ställas på regler varom nu är i fråga. Intresset att varje ledamot skall kunna yttra sig i allaärenden tillgodoses i förslaget genom regeln att envar som vill yttra sig i enfråga alltid skall fä tala och ha replikrätt. Utskottet,som utgår från att denna minimiregel ej kommer att tillämpas vid större ochviktigare debatter, är inte berett att tillstyrka att - som föreslås i motionen1973:1860 av m. fl. (fp) - statsråd och företrädare för partigruppskall ges en sådan särställning att de alltid garanteras en minsta taletid omfemton minuter. Skall beslut om debattbegränsning i viss särskildöverläggning vara meningsfullt måste gälla att frågan om sådant beslut inte gerupphov till en ny debatt. 1 enlighet med gällande ordning föreslås nu också attifrågavarande beslut skall fattas utan föregående överläggning. Utskottet anserdetta vara riktigt och avstyrker därför det ändringsyrkande i detta hänseendesom framförs i motionen 1973:1860 av m. fl. (fp). anfört i det föregående bör metoden med förhandsan- mälan med tidsangivelser kunna verksamt bidra till enrimlig debattordning.