bet · FW01JoU19 · 1973-12-31 00:00:00 — Departementschefenframhåller att de betydande kvalitativa förbättringar i livsvillkoren somuppnåtts exempelvis i fråga om hälsa, arbetstid, sociala förhållanden,utbildning och kultur inte skulle varit möjliga utan ekonomisk tillväxt. Menframstegen får inte åstadkommas genom misshushållning med våra naturresursereller betalas med ohälsa och vantrivsel i arbetslivet eller förstörelse av denyttre miljön. Produktionsutvecklingen får inte styras enbart av kortsiktigaekonomiska intressen. Omtanke om miljövärdena måste påverka utvecklingen ochbli en utgångspunkt för samhällets handlande. Måletför miljöpolitiken är enligt departementschefen att skapa ett sådant samhälleför dagens och morgondagens människor att vars och ens berättigade krav på enlivsvänlig miljö kan tillgodoses. Miljöförstörelsen måste hejdas och förstördmiljö så långt som möjligt återställas. Somett led i miljöpolitiken har tillkommit en rad lagar ochförfattningar på olika områden. I propositionen nämns naturvårdslagen,miljöskyddslagen, kommunala renhållningslagen, PCB-lagen, förordningen ombegränsning av svavelhalten i eldningsolja och lagen om förbud mot spridning avbekämpningsmedel från luften. Genom lagstiftning i anslutning till den fysiskariksplaneringen har möjligheterna till hushållning med vårt lands mark- ochvattentillgångar förbättrats. En omfattande administration har byggts upp påmiljövårdsområdet. Genom ökade anslag till forskning och utvecklingsarbete harvåra kunskaper om miljöproblemen ökat och nya metoder att lösa dessa kommitfram. Statliga stimulansåtgärder har resulterat i en kraftig utbyggnad avkommunala reningsverk och reningsanordningar inom industrin. Vårt land deltari det allt intensivare internationella samarbetet på miljövårdsområdet. Fortfarandeåterstår många miljöproblem att lösa. Nya forskningsrön blottlägger nyamiljörisker. stiger människornas krav på miljön. Reformarbetet på miljövårdsområdet måste därför fortsätta. Ettområde där en reformering av lagstiftningen enligt departementschefen ärangelägen är användningen av hälso- och miljöfarliga varor. Utskottet delardenna uppfattning. Allmännagrunder för en utvidgad lagstiftning om hälso- och miljöfarliga varor Som miljökontrollutredningen har redovisat i sittbetänkande (SOU 1972: 31) med förslag till lag om hälso- och miljöfarliga varorfinns f. n. inte någon samlad lagstiftning angående hälso- och miljöfarligavaror. Väl finns i miljöskyddslagstiftningen moderna och effektiva bestämmelseroin s. k. miljöfarlig verksamhet, dvs. vattenföroreningar, luftföroreningar ochandra immissioner, med vilkas hjälp utsläpp av bl. a. kemiska substanser frånfasta anläggningar kan motverkas. Men de bestämmelser om s. k. direktproduktkontroll, som har funnits i vår lagstiftning,medger ingripanden bara mot enstaka kemiska ämnen och produkter, främst dågifter, vådliga ämnen, bekämpningsmedel och PCB (polyklorerade bifenyler).Lagstiftningen för kontroll av kemiska produkter måste enligt utredningen gemöjlighet att snabbt och effektivt kunna utnyttja de resultat som forskningenger. Gällande bestämmelser ger emellertid inte möjlighet att i den omfattningsom behövs ingripa mot alla de ämnen och kemiska produkter som är eller kanmisstänkas vara farliga för människor och miljö. Utredningen föreslår därföratt den nu gällande, begränsade lagstiftningen för produktkontroll ersätts aven ny, effektiv lagstiftning som omfattar i princip alla kemiska varor som kanbefaras medföra hälsofara eller skadlig verkan i miljön. Remissinstansernavitsordar allmänt behovet av en utvidgad och skärpt lagstiftning om hälso- ochmiljöfarliga produkter. Ävendepartementschefen anser att det behövs en effektiv rättslig reglering avanvändningen av kemiska produkter. Vi har att på detta område emotse enfortsatt teknisk utveckling som kräver en skärpt produktkontroll. Vidgadkunskap om kemiska och biologiska sammanhang kan komma att visa att de kemiskavarorna utsätter människor och miljö för större risker än vi räknatmed. Av utredningens betänkande och remissyttrandena framgår enligtdepartementschefens mening klart att det behövs en utvidgning och skärpning avnuvarande lagstiftning pä området för att förebygga skador på människor och imiljön. Dennya lagstiftningen föreslås till skillnad mot giftförordningen omfatta intebara kemiska varors effekter för människors hälsa utan även sådana varorsverkningar i miljön. Det är enligt departeinentschefens mening viktigt attanlägga en helhetssyn på problemen med de kemiska produkterna med hänsyn tillatt ett och samma kemiska ämne kan på- verkanästan alla delar av miljön. Förutom en tidsenlig lagstiftning på området krävsockså en effektiv organisation och en brett upplagd forskning. Till dessaåtgärder på det nationella planet kommer ett allt starkare behov av samarbeteländerna emellan. Lagstiftningen bör i möjligaste mån anpassas tillinternationella förhållanden. Departementschefenanför att frågan om samordningen mellan en lagstiftning om hälso- ochmiljöfarliga varor och arbetarskyddslagstiftningen är viktig. En lagstiftningom hälso- och miljöfarliga varor får stor betydelse för arbetsmiljön.Tillämpningsområdet för den föreslagna lagen om hälso- och miljöfarliga varorkommer att i vissa avseenden sammanfalla med tillämpningsområdet förarbetarskyddslagen (1949: 1) som enligt 1 kap. 1 § i lagen med vissainskränkningar har tillämpning på varje verksamhet, vari arbetstagare användstill arbete för arbetsgivares räkning. F. n. arbetar arbetsmiljöutredningenmed den fortsatta översynen av arbetarskyddslagstiftningen. Vid den revision avarbetarskyddslagstiftningen som sålunda är att vänta får samordningsfrågan tasupp på nytt. Departementschefenförordar att de nya bestämmelserna som utredningen föreslagit enligt numeraofta tillämpade lagstiftningstekniska principer delas upp på enramförfattning, innehållande huvudsakligen grundläggande föreskrifter och entillämpningsförfattning med mera detaljerade regler. Eftersom dessa senarebestämmelser meddelas av Kungl. Maj:t eller myndighet som Kungl. Maj:tbestämmer, kan de på ett smidigt sätt anpassas till omständigheterna i detsärskilda fallet och till de vid varje tid rådande förhållandena och gerdessutom möjlighet till snabba ingripanden. Någonprincipiell invändning mot det för ifrågavarande lagstiftning föreslagnasystemet har inte framförts i de i ärendet väckta motionerna. Föregen del vUl utskottet framhålla att utskottet delar uppfattningen att det ärnödvändigt att i förevarande fall ha en flexibel lagstiftning. Bedömningen avriskerna med kemiska varor är beroende på många, varierande förhållanden. ex. kan en befarad skadeverkan behöva mötas med olika åtgärder för skildaprodukter. Dessutom måste intensiteten i ingripandet i det enskilda fallet bliberoende på en avvägning mellan å ena sidan risken med varan och å andra sidanbehovet av varan. Vidare kräver utvecklingen på det vetenskapliga området enfortlöpande omprövning av gällande regler och beslut. En mera preciseradreglering kan därför inte komma i fråga. Utskottet tillstyrker förslaget attden nya lagen får formen av en central ramförfattning, som innehåller dels allmännaoch grundläggande principbestämmelser om förutsättningarna för import,tillverkning, handel eller annan hantering av varorna i fråga, delsbemyndigande för Kungl. Maj:t eller myndighet som Kungl. Maj:t bestämmer att iadministrativ ordning utfärda särskilda tillämpningsförfattningar ochföreskrifter. Den nya lagen avses enligt 1 § bli tillämplig påämnen och beredningar som med hänsyn till egenskaper och hantering kan befarasmedföra skada på människor eller i miljön. Detyper av skadeeffekter som därvid åsyftas är i likhet med vad som gäller enligtgiftförordningen effekter av kemisk eller fysikalisk-ke-misk art, däremot inteskadeverkningar som är att betrakta som rent fysikaliska eller mekaniskaeffekter. Det är sålunda i första hand varor som kan betecknas som kemiska sombör omfattas av lagstiftningen. Tillbegreppet hälso- och miljöfarlig vara bör enligt propositionen också förasvaror som innehåller eller behandlats med ämne eller beredning, om varornadärigenom och med hänsyn till sin hantering är hälso-eller miljöfarliga.Motsvarande varubegrepp finns i gällande PCB-lag-stiftnbg. Enligt lagförslagetfår Kungl. Maj:t vidare möjlighet att ingripa även mot andra varor än kemiskaom det är av särskild betydelse från hälso- eller miljöskyddssynpunkt. propositionen sålunda anförts i fråga om tillämpningsområdet för den nyalagstiftningen bör enligt utskottets mening kunna godtas av . a. att utskottet ansluter sig till uppfattningen att kemiska varorsom är att anse som riskfria inte bör räknas som hälso-och miljöfarliga varor.En annan sak är att, såsom i det följande berörs, de tillämpande myndigheternaenligt Kungl. Maj:ts förslag bör få infordra uppgifter om kemiska varor överhuvud taget för att det skall bli möjligt att avgöra vilka varor som bör bliföremål för kontroll enligt den nya lagstiftningen. Utskottetär i likhet med departementschefen medvetet om att av-gränsningsproblem kommeratt uppstå, åtminstone under ett inledningsskede. Utskottet tror dock somdepartementschefen och att en fortlöpande kartläggningav det kemiska produktområdet kommer att göra det möjligt att bättre avgränsaoch precisera området'för hälso- och miljöfarliga varor. Imotionen 1973: 1601 konstateras att propositionens avsikter är goda men attförutsättningarna att uppfylla dem är mindre. Motionärerna påpekar att IVA isitt remissutlåtande över miljökontrollutredningens förslag ansett detrealistiskt att räkna med att 10 00020 000 kemiska föreningar förekommer i såstor utsträckning att kunskap om deras toxiska effekter har praktisk betydelse,och att ca 500 nya sådana änmen kommer ut på marknaden . Med nuvarandemetoder krävs enligt IVA för att få fram tillräckliga uppgifter om ettämnes hälso- och miljöfarlighet. Kostnaderna härför beräknas till ca 1 milj.kr. Därför måste enligt motionäremas mening göras en prioriteringav vilka substanser som i första hand bör kontrolleras. Utskottet finner det försin del rimligt att en prioritering av det slag motionärernaåsyftar måste bli en av de uppgifter, som det i det följande föreslagnaproduktkontrollorganet först kommer att få ägna sig åt. Att, såsom i motionenföreslås, från sida göra ett särskilt uttalande härom finnerutskottet dock inte nödvändigt. Imotionen 1973: 1599 framhålls att miljökontrollutredningen starkt betonat, attredan en på vetenskapliga grunder fastslagen misstanke om fara skall utgöratillräckligt underlag för åtgärder beträffande en produkt från producents ochmyndighets sida. Motionärerna anser att en rimlig tolkning av 1 § i lagen äratt innebörden skall vara den som utredningen anfört. För att ingen tvekanskall råda på denna punkt bör enligt motionärernas mening i sambandmed behandlingen av förevarande proposition klart uttala sig för denna tolkningav lagen. Sommotionärerna anfört har utredningen framhållit, att redan en på godavetenskapliga grunder uppkommen misstanke om risk, som inte är praktisktverifierad, skall utgöra tillräckligt underlag för åtgärder beträffande enprodukt från såväl producents som myndighets sida. I likhet medremissinstanserna anser departementschefen denna grundsats vara av allrastörsta betydelse för tillämpningen av regeln om skyldighet att vidtaförsiktighetsmått. Departementschefen avser därvid den grundregel förhanteringen av hälso- och miljöfarliga varor, som enligt lagförslaget fastslårskyldighet för var och en som tillverkar, försäljer eller eljest hanterareller importerar sådana varor att vidta de åtgärder och iaktta deförsiktighetsmått i övrigt som kan fordras för att hindra eller motverka attvarorna får skadlig verkan. anser det vara av största betydelse att redan en på godavetenskapliga grunder uppkommen misstanke om skaderisker bör utgöra tillräckliggrund för ingripanden enligt den nya lagen. a., som departementschefen också påpekat, att en producent som villmarknadsföra en otillräckligt känd vara som han har grundad anledning anta varafarlig från hälso- eller miljöskyddssynpunkt, vare sig det finns vetenskapligaeller eljest godtagbara indikationer för risken, måste beakta denna risk vidbedömning av om han skall marknadsföra varan eller inte. Grundsatsen innebärockså, sett från myndigheternas synpunkt, att dessa inte behöver vänta med ettingripande till dess skador har inträffat. För att i ett läge, varomhär är fråga, undgå förbud eller restriktioner måste producenten enligtpropositionen så långt det på vetenskapens nuvarande ståndpunkt är möjligtbevisa att misstanken är ogrundad. Annars får han finna sig i attmyndigheterna behandlar varan som hälso-och miljöfarlig. Departementschefenframhåller att den osäkerhet som i ett sådant fall kan råda rörande ett ämnesfarlighet alltså inte går ut över allmänheten utan drabbar den som villmarknadsföra varan i fråga. Företrädare för Kemikontoret har inför utskottethävdat att departementschefens refererade uttalande i propositionen äralltför långt- gående och att det beviskrav söm enligt nämnda uttalandeskulle åläggas en producent är ogörligt att uppfylla. Vad som rimligen kanåläggas en tillverkare är enligt Kemikontoret att belysa ' men ej att bevisa en varas egenskaper från hälso- ochmiljöskyddssynpunkt. Utskottet vill i sammanhanget erinra om att större kräv påundersökningsskyldighet rörande en varas hälso- och miljöfarlighet än denaktuella vetenskapliga kunskapsnivån médgér inte förutsatts 'i propositionen.För egen del anser utskottet departementschefens ståndpunkt i nu berörda frågavälgrundad, och utskottet kan helt ansluta sig till de synpunkterdepartementschefen i samband härmed framfört. Därest godtar vadutskottet här anfört torde önskemålet i motionen 1973: 1599 ha tillgodosetts. I enlighet med miljökontrollutredningens förslag ansesfrån den föreslagna lagen böra undantas varor som på ett effektivt sätt ärunderkastade direkt produktkontroll i annan ordning. Dit hör enligt departementschefensmening läkemedel, livsmedel, fodermedel samt radioaktiva ämnen och andrakällor till joniserande strålning. Regler härom återfinns i 3 § lagförslaget.Av desamma framgår vidare att lagen i likhet med vad som gäller enligtgiftförordningen endast blir delvis tilllämplig på brandfarlig eller explosivvara. Utskottet har inte något att invända mot den förordade avgränsningengenterriot annan lagstiftning rörande kontroll av vissa produkter. De grundläggande bestämmelserna omtillverkning, försäljning, annan hantering och import av hälso- ochmiljöfarliga varor återfinns i avsnittet Försiktighetsmått, tillstånd m. m. (5§10 §) i lagförslaget. Den i det föregående omnämnda grundregeln för hanteringenav hälso- och miljöfarliga varor fastslås i 5 §, vari föreskrivs skyldighet förvar och en som tillverkar, försäljer eller eljest hanterar eller importerarsådana varor att vidta de åtgärder och iaktta de försiktighetsmått i övrigt sombehövs för att hindra eller motverka skada på människor eller i miljön. Förtydlighetens skull har denna aktsamhetsregel kompletterats med allmännabestämmelser om undersöknings- och märkningsskyldighet. Aktsamhetsregelnriktar sig till alla som på ett eller annat sätt befattar sig med hanteringenav en vara. Vad som skall avses med hantering anges i 2 § lagförslaget.Undersökningsskyldigheten har i särskilt hög grad ålagts den som tillverkareller importerar hälso- och miljöfarliga varor. Märkningsskyldigheten imiebäratt varan skall märkas tydligt med uppgifter av betydelse från hälso- ellermiljöskyddssynpunkt. I fråga om deri närmare innebörden av reglerna skallKungl. Maj:t eller myndighet som Kungl. Maj:t' bestämmer enligt '5 § andrastycket kunna meddela särskilda föreskrifter. 2 1973.16 saml. i den allmänna motiveringen till förslaget att kraven påundersökning bör kunna skärpas allteftersom den vetenskapliga kunskapsnivån medgerdet. När det gäller bestämmelserna om märkningsskyldigheten ansesvarudeklarationsutredningens arbete böra beaktas. Utskottet har för sin del inte något att erinra mot denföreslagna utformningen av bestämmelserna i 5 § lagförslaget, och utskottetdelar också de synpunkter departementschefen i sammanhanget anfört. a. att utskottet således ansluter sig till propositionsförslagetatt det bör åvila Kungl. Maj:t eller myndighet som Kungl. Maj:t bestämmer attmeddela de särskilda föreskrifter som erfordras beträffande skyldigheten attundersöka och märka hälso- och miljöfarliga varor. I motionen 1973: 1601 anförs att det f. n. nästan heltsaknas möjligheter att inom landet få de tester utförda, som bör ingå i en utvidgadproduktkontroll. De företag som blir skyldiga att lämna uppgifter om sinaprodukter blir, anför motionärerna, i stor utsträckning hänvisade tillutländska laboratorier. I motionen hemställs (yrkande A 2) att föreskrifterutfärdas om vilka krav som bör ställas på testmetoder etc. vid kontroll somutförs utomlands. Vid bifall till vad utskottet i det föregåendeförordat bör förevarande spörsmål falla inom ramen för vad Kungl. Maj:t ellermyndighet som Kungl. Maj:t bestämmer kommer att närmare pröva. Något särskiltuttalande från sida synes i enlighet härmed inte behövas ianledning av motionsyrkandet. Vad nu sagts gäller i tillämpliga delar de vidriksdagens början väckta motionerna 1973: 318, 1973: 1405 och 1973: 1429, såvittde avser krav på upplysningar om innehållet i tvätt- och rengöringsmedel o. d.Ej heller dessa yrkanden synes således påkalla någon särskild riksdagensåtgärd. Likaså finner utskottet inte skäl att i detta sammanhangpåfordra någon särskild åtgärd från sida i anledning av motionen1973: 1502 om utredning av behovet att märka vissa giftiga krukväxter. Enligt 6 § i lagförslaget skall Kungl. Maj:t ellermyndighet som Kungl. Maj:t bestämmer, om det är påkallat från hälso- ellermiljöskyddssynpunkt, kunna föreskriva att hälso- och miljöfarlig vara av visstslag får hanteras eller importeras endast efter särskilt tillstånd eller attför hantering eller import av sådan vara skall gälla annat särskilt villkor.På grund av de långtgående konsekvenser som ett tillståndstvång beträffande envara eller hanteringen av varan kan få för den enskilde näringsidkarenförutsätts att föreskrifter om införande av tillståndstvång i allmänhetutfärdas av Kungl. Övriga föreskrifter för tillämpningen av 6 § ansesdäremot i regel kunna delegeras till myndighet. Utskottet biträder Kungl. Maj:ts förslag i nu förevarandeavseende. I likhet med departementschefen vill utskottet peka på den från säkerhetssynpunktviktiga bestämmelse som innebär att Kungl. bemyndigande att förordna att visst slag av hälso- ochmiljöfarliga varor får hanteras och importeras endast efter särskilt tillstånd.Med stöd av denna bestämmelse kan, som departementschefen anför, antaletvarugrupper som måste förprövas innan de får släppas ut på marknaden efterhand utvidgas. I specialmotiveringen till 6 § framhålls att olikaåtgärder måste tillgripas för skilda varor för att möta de risker som i olikaavseenden är förenade med varorna. kan sålunda blidels allmänt hållna regler om aktsamhet vid handhavandet, förvaringen,transporten, oskadliggörandet och hanteringen i övrigt, dels noggrant angivnabestämmelser i fråga om skilda hanteringsformer. I motionen 1973: 1599 erinras om att transporter avkemiska produkter och särskilt då flytande sådana tilldragitsig uppmärksamhet från allmänhetens sida. Som exempel nämns fenololyckorna iDanmark och i hamn. Motionärerna framhåller att vid transportersjöledes av hälso- och miljöfarliga varor endast förstklassigt tonnage bör fåanvändas. I fråga om landtransporter med bil av dessa varor krävs vidare enväsentlig skärpning av bestämmelserna. bör enligt motionärernas meninguttala att dessa frågor skall ägnas särskild uppmärksamhet av de myndighetersom skall ha att tillämpa den förevarande lagen. Enligt utskottets mening är de i motionen anfördasynpunkterna på behovet av skärpta regler för att minska skaderiskerna vid transporterav hälso- och miljöfarliga varor värda att allvarligt beaktas. Utskottet utgåremellertid från att Kungl. Maj:t och tillämpande myndigheter kommer att ha sinuppmärksamhet riktad på frågan och inom ramen för det föreslagna bemyndigandetkommer att vidtaga de åtgärder som kan befinnas påkallade. anfört bör dock framhållas att rätten och skyldighetenför en myndighet att i fråga om transporter utfärda föreskrifter ined stöd avlagen om hälso- och miljöfarliga varor kan komma att begränsas på grund avframdeles utfärdad särskild lagstiftning om transport. Utredningen angåendebefordran av farligt gods på väg m. m. framlade förslag tillbestämmelser som omfattar transport av bl. a. ämnen och beredningar hänförligatill hälso- och miljöfarliga varor. Ärendet är f. n. föremål för prövning inomkommunikationsdepartementet. Oavsett hur gränsdragningen i lagstiftningshänseendekommer att göras i avseende på kontrollen av förevarande transporter tordekunna förutsättas att åtgärder i enlighet med syftet med motionen 1973: 1599,såvitt nu är i fråga, kommer att vidtagas utan någon särskild åtgärd frånriksdagens sida. Utskottet har i detta sammanhang funnit lämpligt attbehandla motionen 1973: 777, som tar upp frågan om hantering och destruktionav överblivna läkemedel. Enligt motionen bör Kungl. Maj:t dels ge social- styrelseni uppdrag att informera om apotekens skyldigheter att ta emot överbliven medicin, dels utfärda regler för apotekens hantering och de struktion av medicin och biologiska preparat. Motionärerna påtalar att det i många hem finns stora medicinupplag, om vilka allmänheten inte vet hur de skall hanteras. Även bland apoteken råder enligt motionä rerna osäkerhet om hur överbliven medicin och bakteriologiska prepa rat bör oskadliggöras. Motionärernaberör en fråga som utskottet anser mycket viktig från såväl hälso- som miljöskyddssynpunkt. Redan vid tillkomsten av läke medelsförordningen omvittnades att det i hemmen förekommer en skrämmande nonchalans, då det gäller att skydda barnen för de förgift ningsrisker som en bristfällig förvaring innebär. Likaså torde det, som motionärerna påpekar, i alltför stor omfattning förekomma att allmän heten avhänder sig överblivna läkemedel på ett sätt som kan innebära allvarliga risker för miljöskador. Ifrågavarandeprodukter torde emellertid vara av det slag att de befinner sig i gränsområdetför vad som kan kontrolleras enligt den nya lagen om hälso- och miljöfarligavaror och vad som bör omfattas av läkemedelsförordningens bestämmelser. Enligtkommunala renhållningslagen är kommun skyldig att ta hand om och till allmänavstjälpningsplats eller allmän destruktionsanläggning forsla hushållsavfalloch därmed jämförligt avfall. Till hushållsavfall hör bl. a. överblivna läkemedel,giftiga eller eljest miljöfarliga preparat som används i hemmen eller förträdgårdsbruk. Det är enligt utskottets mening ytterst angeläget att skärptabestämmelser i nu berörda avseenden åstadkommes. Detstadgande som i läkemedelsförordningen närmast berör hithörande frågor finns iförordningens 14 §, vari fastslås att läkemedel som inte är avsett att användasskall oskadliggöras. Utredningen rörande omhändertagande och behandling avkemiskt avfall m. m. (UKA) har avgett ett delbetänkande medförslag till vissa ändringar av hithörande bestämmelser i syfte att bl. a.åstadkomma en ordning som skall möjliggöra att läkemedelsrester i fortsättningenskall kunna oskadliggöras på ett effektivare sätt än f. n. Medhänsyn till vad nu anförts finner utskottet inte erforderligt att påkalla någonsärskild åtgärd från sida i anledning av motionen 1973: 777.Utskottet vill avslutningsvis erinra om att frågan om hushållens möjligheteratt bli kvitt sina läkemedelsrester även berörts av socialutskottet i dessbetänkande 1972: 32 i anledning av motioner om åtgärder mot läkemedelsmissbruk,m. Utskottethar tidigare tillstyrkt förslaget att Kungl. Maj:t får bemyndigande atttillämpa den nya lagstiftningen på andra varor än de kemiska underförutsättning att det är av särskild betydelse från hälso-ochmiljöskyddssynpunkt.