bet · FW01JuU9 · 1973-12-31 00:00:00 — Justitieutskottetsbetänkande nr 1973 JuU 1973:9 betänkande i anledning av motion om ansvar för ekonomiskt förtal. 1 motionen 1973:1077 av herrarFridolfsson i (m) och () yrkas "att hosKungl. Maj:t anhåller om förslag till sådana ändringar i 5 kap. I §brottsbalken och 7 kap. 4 § tryckfrihetsförordningen att dessa även kommer attomfatta bestämmelser om ekonomiskt förtal". Rörande motionens innehåll i övrigt får utskottet hänvisatill motionen. Som ekonomiskt förtal brukarbetecknas förtal som riktar sig mot en fysisk eller juridisk person och sommedför ekonomiska skadeverkningar för den utpekade men inte innefattar angreppmot någons personliga heder. 1 (BrB) saknas uttryckliga straffstadgandenrörande ekonomiskt förtal och ärekränkning av juridiska personer och andrakollektiv. Regler om ärekränkning ges i 5 kap. Enligt 1 § första stycket skalldömas för förtal, om någon utpekar annan såsom brottslig eller klandervärd isitt levnadssätt eller eljest lämnar uppgift som är ägnad att utsätta denne förandras missaktning. Ansvar skall dock enligt andra stycket ej ädömas, om denåtalade var skyldig att uttala sig eller om det eljest med hänsyn tillomständigheterna var försvarligt att lämna uppgift i saken och han visar attuppgiften var sann eller att han hade skälig grund för den. Med detta undantagär förtal straffbart oavsett om beskyllningen var sann eller icke. Förstraffbarhet förutsätts bl. a. att fråga är om uttalanden med en vissbestämdhet, icke blott om värdeomdömen. Straffet för förtal är böter. För grovtförtal, varom stadgas i 2 §, är straffet böter eller fängelse i högst tvä år.Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas, om uppgiften genomsitt innehåll eller den omfattning i vilken den blivit spridd eller eljest varägnad att medföra allvarlig skada. Enligt 3 § skall ansvar för förolämpninginträda, om man smädar annan genom kränkande tillmäle eller beskyllning ellergenom annat skynifligt beteende mot honom. Om förolämpning utgör ettförtalsbrott, äger stadgandena om förtal företräde. Ansvar för förolämpningskall alltså ådömas endast om gärningen ej är belagd med ansvar enligt I eller2 §. Straffet för normalfall är endast böter men för grova fall böter ellerfängelse . 1 4 § stadgas att förtal av avliden skall bestraffas enligt 1 eller 2 § omgärningen är sårande för de efterlevande eller den eljest kan anses kränka denfrid, som bör tillkomma den avlidne. Därvid skall beaktas den tid som förflutitefter dödsfallet samt omständigheterna i övrigt. Vad beträffar ärekränkningsbrottens förhållande tilltryckfrihetsförordningen stadgas i 7 kap. 4 § nämnda förordning att såsomotillåtet yttrande i tryckt skrift skall anses sådan enligt lag straffbarframställning som innefattar, bland annat, ärekränkning mot enskild person. 1lagrummet stadgas vidare: "Med ärekränkning förstås i denna paragrafförtal och förolämpning. Förtal innebär, att någon utpekar annan såsombrottslig eller klandervärd i sitt levnadssätt eller eljest lämnar uppgift somär ägnad att utsätta denne för andras missaktning, dock ej om det med hänsyntill omständigheterna var försvarligt att lämna uppgift i saken och han visaratt uppgiften var sann eller att han hade skälig grund för den. Förtal avavliden innefattar att gärningen är sårande för de efterlevande eller att deneljest kan anses kränka den frid, som bör tillkomma den avlidne. Förolämpninginnebär att någon smädar annan genom kränkande tillmäle eller beskyllning ellergenom annat skymfligt beteende mot honom." Enligt 8 kap. I § tryckfrihetsförordningen gäller vidareatt för tryckfrihetsbrott genom periodisk skrift svarar i första handutgivaren. Vid bedömande av fråga om ansvar för honom skall enligt 12 § i nämndakapitel anses som om vad skriften innehåller införts däri med hans vetskap ochvilja. Den eller de andra personer som genom författande av artiklar eller päannat sätt medverkat till att skriften fått visst innehåll är uteslutna fränansvar. Anledningen härtill är att ett dylikt ansvar skulle kunna verkahämmande pä yttrandefriheten. Ett nödvändigt komplement till yttrandefrihetenhar även ansetts vara att artikelförfattare och andra bidragsgivare till entidning skall kunna göra anspråk på anonymitet (3 kap.tryckfrihetsförordningen). Även om ekonorniskt förtal, såsom av det anfördaframgår, inte direkt efter ordalagen omfattas av stadganden omärekränkning anses att spridande av oriktiga eller ogrundade uppgifter om enpersons yrkesutövning eller ekonomiska förhållanden ofta bör kunna åtkommas somvanlig ärekränkning. Även vad gäller ärekränkning mot kollektiva enheter tolkashuvudregeln i 1 § något vidsträckt, och den anses tillämplig på sådanayttranden som formellt avser t. ex. en juridisk person, ett företag eller envara, en kår, invånarna i ett hus eller annan grupp men som måste förstås såatt en eller flera bestämda personer därigenom utpekas. 1 lagen (1970:412) om otillbörlig marknadsföring harintagits en generalklausul, enligt vilken en näringsidkare, som vidmarknadsföring av vara eller tjänst företager handling som genom att strida motgod affärssed eller på annat sätt är otillbörlig mot konsumenter ellernäringsidkare, kan vid vite förbjudas att fortsätta därmed eller företaga annanliknande handling (1 §). Denna generalklausul ger näringsidkare ett visst skyddmot förtal från konkurrenters sida. Med stöd av klausulen kan man nämligeningripa mot att som ett led i marknadsföring oriktiga upplysningar lämnas rörande ett konkurrerande företageller av detta tillhandahållna varor och tjänster. 1 viss män torde det ocksåfå anses möjligt att ingripa mot framställningar som visserligen inteinnehåller annat än fullt sakriktiga uppgifter i dessa hänseenden men ärutformade på ett sätt som onödigtvis misskrediterar den utpekade. Enligt 12 §samma lag skall den som bryter mot vitesförbud ersätta skada som därigenomuppkoinmer för konkurrerande näringsidkare. Det kan tilläggas, att Allmänhetens pressombudsman ochPressens opinionsnämnd vid bedömning av om god publicistisk sed åsidosatts ävenupptar till behandling uttalanden som skulle kunna anses hänförliga till s. k.ekonomiskt förtal eller ärekränkning av kollektiv. Beträffande äldre rätt samtbehandling av frågan om ansvar för ekonomiskt förtal under förarbetena tillbrottsbalken och därefter av utredningen om illojal konkurrens och 1963 årskonsumentupplysningskommitté får utskottet hänvisa till den redogörelse häromsom upptagits i utskottets betänkande i samma fråga föregående år, JuU 1972:21s. Där återges även vad statsrådet i andra kammare ifebruari 1970 uttalade till svar på en enkel fråga om lagstiftning motekonomiskt förtal och vad han vid remiss till lagrådet av förslag till lag omotillbörlig marknadsföring anförde i frågan om lagstiftning rörande ekonomisktförtal (prop. I samband med riksdagsbehandlingen av propositionenmed förslag till lag om otillbörlig marknadsföring, m. m. upptog tredjelagutskottet även motioner vari hemställdes om utredning och förslag tilllagstiftning rörande ekonomiskt förtal och förtal mot juridiska personer m. m.(mot. 1:835 samt 1:1171 och 11:1380). Tredje lagutskottet fann någon åtgärd ianledning av motionsyrkandena inte påkallad. Utskottet yttrade i sitt avriksdagen godkända utlåtande (3LU 1970:45 s. 88) bl. Utskottet delar departementschefensuppfattning att frågan om ekonomiskt förtal inte bör behandlas i förevarandesammanhang. Motsvarande bedömning gäller frågan om ärekränkning av kollektiv.Departementschefen är som framgår av ovanstående redogörelse införstådd medatt ekonomiskt förtal kan medföra skada för dem som drabbas därav. Det tordedärför kunna förutsättas att hithörande frågor, dvs. också frågor omärekränkning av juridisk person, ägnas tillbörlig uppmärksamhet. Vid riksdag behandladesfrågan om lagstiftning rörande ekonomiskt förtal i anledning av en motion(1971:646) av m. fl. (m) med enahanda yrkande som i den nuföreliggande motionen. fann i sitt av godkändabetänkande (JuU 1971:22) inte anledning att frångå den bedömning av det imotionen upptagna spörsmålet som gjordes av riksdag och avstyrktebifall till motionen. 1 en vid betänkandet fogadreservation ansåg utskottets borgerliga minoritet att utskottet bort anföra bl.a. följande: I likhet med vad från olika hållframhållits i tidigare lagstiftningssammanhang anser emellertid utskottet attdet torde föreligga behov av allmänna bestämmelser mot ekonomiskt förtal, ochutskottet vill erinra om att både utredningen om illojal konkurrens och 1963års konsument-upplysningskommitte' funnit det angeläget att lagstiftningsfråganom ekonomiskt förtal bringas till en lösning. Ämnet bör enligt utskottetsmening bli föremål för utredning syftande tilllagstiftning. I enlighet härmed ansåg minoritetenatt utskottet bort hemställa att i anledning av motionen hos Kungl.Maj:t skulle anhålla om utredning samt förslag till lagstiftning rörande s. k.ekonomiskt förtal. Vid föregående års riksdag framställdes motionsvägen - imotionen 1972:913 av () - ånyo yrkande om straffbestämmelserangående ekonomiskt förtal. fann i sitt av den 10 november1972 godkända betänkande (JuU 1972:21) inte skäl till annat ställningstagande ifrågan än det som gjordes vid riksdag och avstyrkte bifall tillmotionen. Utskottets borgerliga minoritet vidhöll i en vid betänkandet fogadreservation den uppfattning som minoriteten uttalat . 1 motionen yrkas att riksdagenhemställer om lagstiftning rörande straff rättsligt ansvar för s. k. ekonomisktförtal. Med ekonomiskt förtal avses förtal som riktar sig mot enfysisk eller juridisk person och medför ekonomiska skadeverkningar för dennemen som inte innefattar angrepp mot någons personliga heder. 1 gällande rättsaknas uttryckliga bestämmelser som direkt reglerar ekonomiskt förtal ochärekränkning av kollektiv. Emellertid anses att spridande av oriktiga ellerogrundade uppgifter om en persons yrkesutövning eller ekonomiska förhållandenofta bör kunna åtkommas som vanlig ärekränkning. Även vad gäller ärekränkningmot kollektiva enheter tolkas förtalsstadgande något vidsträcktoch anses tillämpligt pä sådana yttranden som formellt avser t. ex en juridiskperson men som måste förstås så att en eller flera bestämda personer utpekas.Det bör tilläggas att lag om otillböriig marknadsföring kan genäringsidkare ett visst skydd mot förtal från konkurrenters sida samt attAllmänhetens pressombudsman och vid bedömning av om godpublicistisk sed åsidosatts även upptar till behandling uttalanden som skullekunna anses hänförliga till s. k. ekonomiskt förtal eller ärekränkning avkollektiv. Straffrättslig reglering av ekonomiskt förtal var, somframgår av redogörelsen ovan, föremål för ställningstagande isamband med lagstiftning om otillbörlig marknadsföring m.m. I dettalagstiftningsärende hade vid remissbehandlingen-från flera håll anförts att det förelåg ett behov av allmänna bestämmelser motekonomiskt förtal. Departementschefen ansåg emellertid att sådana bestämmelserinte hade sin naturliga plats vare sig i en lag om illojal konkurrens eller ien lag om otillbörlig marknadsföring utan i och tryckfrihetsförordningen.Han ansåg därför att frågan om införande av allmänna bestämmelser i ämnet ficktas upp i annat sammanhang. I anslutning till propositionen behandlades ocksåmotioner med delvis enahanda yrkanden som i den nu förevarande motionen. Isitt av godkända utlåtande hänvisade vederbörande utskott till attdepartementschefen var införstådd med att ekonomiskt förtal kan medföra skadaför dem som drabbas därav samt att det därför torde kunna förutsättas atthithörande frågor kommer att ägnas tillbörhg uppmärksamhet. Någon riksdagensåtgärd i anledning av motionerna ansågs på grund härav inte påkallad. Frågan om straffrättslig reglering av ekonomiskt förtalaktualiserades ånyo vid 1971 och riksdagar genom motioner med sammayrkande som i nu föreliggande motion. Motionerna behandlades avjustitieutskottet som inte fann anledning att frångå den bedömning avmotionsspörsmålet, som gjordes av riksdag. beslöt i enlighethärmed att avslå motionerna. Utskottet har inte funnit skäl till annatställningstagande i frågan än det som gjordes vid . Utskottet avstyrker således bifall till motionen. att riksdagenavslår motionen 1973:1077. Närvarande: (), fröken (),(), fröken (), herrar i (s), iVäxjö (c), (), (), (), (), herrar Schött (m), Måbrink (vpk), i (fp), Henmark (fp) ochNilsson i (s). av (), herrar (), iVäxjö (c). Polstam (c), Schött (m), i Röstänga (fp) och Henmark (fp). dels att den del av utskottetsyttrande på s. 5 som börjar med "Utskottet har" och slutar med"till motionen" bort ha följande lydelse: delar den av departementschefen ilagstiftningsärendet rörande otillbörlig marknadsföring uttalade meningen attfrågan om allmänna bestämmelser mot ekonomiskt förtal inte börbehandlas i samband med lagstiftning rörande otillbörlig marknadsföring ellerannan liknande näringsrättslig lagstiftning. I likhet med vad från olika hållframhållits i tidigare lagstiftningssammanhang anser emellertid utskottet attdet torde föreligga behov av allmänna bestämmelser mot ekonomiskt förtal, ochutskottet vill erinra om att både utredningen om illojal konkurrens och 1963års konsumentupplysningskommitté funnit det angeläget att lagstiftningsfråganom ekonomiskt förtal bringas till en lösning. Ämnet bör enligt utskottetsmening bli föremål för utredning syftande tilllagstiftning. dels att utskottets hemställan bort ha följande lydelse: att i anledning avmotionen 1973:1077 hos Kungl. Maj:t anhåller om utredning samt förslag till lagstiftning rörande s. k. ekonomiskt förtal.