bet · FW01NU41 · 1973-12-31 00:00:00 — Näringsutskottetsbetänkande nr 1973 NU 1973:41 betänkande i anledning av motioner om skärpt lagstiftning mot konkurrensbegränsningar. 1 detta betänkande behandlas dels motionen 1973:1470 av herrHelén m, fl. (fp), såvitt gäller hemstäUan (B 3) att rUcsdagen skall hos Kungl.Majl begära "att en översyn av lagstiftningen rörandekonkurrensbegränsningar och förslag med anledning härav föreläggsriksdagen", dels motionen 1973:1483 av herrLevin (fp), vari hemställs att skaU hos Kungl, Maj :t hemstäUa 1. att enarbetsgrupp tillsätts för att utarbeta förslag tih ny svenskkonkurrenslagstiftning, byggd på förbud mot monopol och karteller, 2. att förslag medanledning härav föreläggs . Motionen 1973:1470 har delvisbehandlats i utskottets betänkande 1973:9 och kommer i återstående delar attbehandlas i senare betänkanden. harinför utskottet lämnat upplysningar i ärendet. I motionen 1973:1470 anförs attutveckhngen och kanske mest påtagligt under 1960-talethar tenderat mot ökad företagskoncentration, framför aUt i produktionsledet.Motionärerna åberopar en undersökning av statens pris- och karteUnämnd, enligtvUken en- eller fåföretagsdominans förelåg i mer än hälften avde undersökta varugrupperna. Fåtalskonkurrensens problem är inte lättlöst,framhålls det. En första åtgärd för att motverka de ogynnsamma effekterna avstordrift bör vara skärpt pris- och konkurrensövervakntng. En stor ochlivskraftig sektor av mindre och medelstora företag är enligt motionärernaytterligare ett medel för att förhindra en aUtför långtgåendeföretagskoncentration. En effektiv lagstiftning anges vara ett av de viktigastemedlen i kampen mot monopoltendenserna. Den svenska konkurrenslagstiftningenframstår i jämförelse med sina motsvarigheter i många andra länder som mild,säger motionärerna. De hänvisar till att de amerikanskakonkurrensbegränsningsreglerna liksom motsvarande regler i byggerpå förbudsprincipen och att den engelska konkurrensbegränsningslagenföreskriver s. k. omvänd bevisbörda. Dessa båda vägar står öppna vid denskärpning av den svenska konkurrenslagstiftningen som motionärerna finnernödvändig. Vilken väg som skall väljas bör närmare övervägas av en särskildutredning. 1 7 saml. Samma synpunkter återfinns, någotutförligare framställda, i motionen 1973:1483. Företagssammanslagningar kan imånga fall vara berättigade, säger motionären, men fåtalsdominansen medförockså påtagliga problem. Som exempel på branscher med fåtalsdominans anförskvarnindustrin, glasstillverkningen och bryggeribranschen. Vid sidan av konkurrens-och prisöveryakning, en stark och utvecklingskraftig sektor av mindre ochmedelstora företag samt lagstiftning nämner motionären import som en möjlighetatt upprätthåUa konkurrens. Detta medel har dock, framhålls det, sinabegränsningar. Transportkostnaderna kan lägga hinder i vägen för import, och ivissa fall är den störste importören just det företag som dominerar påtillverkningssidan. Utgångspunkten för en revision av konkurrenslagstiftningenmåste enligt motionären vara att staten skaU ha effektiva instrument i sin handför att kunna ingripa mot konkurrensbegränsnmgar. Detta kräver möjlighet attförbjuda konkurrensbegränsande avtal, att hindra fusioner som leder tiUmonopol eller stark fåtalsdominans och att riva upp existerande monopol. Lagstiftning mot konkurrensbegränsningar' Konkurrensbegränsningar uppkommerdels genom själva marknadens struktur med faktiskt monopol, ettmarknadsdominerande företag och oligopol (fåtalskonkurrens) som olika varianter dels genom avtal och andra överenskommelser mellan företag. Avtalen kan varahorisontella, dvs. gälla företag i samma led av produktions- och distributionskedjan,och vertikala. Horisontella avtal kan avse formell eller faktisk företagssammanslagning,prissamverkan, marknadsdelning, överenskommelse att inte driva konkurrerandeverksamhet, m. m. En mera omfattande och varaktig samverkan, ofta i föreningsform,mellan flera företag brukar kallas kartell. Vertikala konkurrensbegränsningarkan få formen av säljvägran, tUlämpning av diskriminerande säljvillkor,vertikal prisbindning, exklusivavtal mellan leverantör och återförsäljare, m.m. För utformning av lagstiftning mot konkurrensbegränsningarfinns två huvudprinciper, förbudsprincipen och missbruksprincipen. Förbudsprincipeninnebär att man förbjuder vissa konkurrensbegränsande handlingssätt, i regelvid straffansvar, och bedömer överträdelser i judiciell ordning. Enlagstiftning byggd på missbruksprincipen öppnar möjlighet för administrativaorgan att ingripa mot enskilda fall av skadlig verkan av konkurrensbegränsningutan att stadga generella förbud. Som komplement gäller då vanligen skyldighetatt registrera konkurrensbegränsande åtgärder. Vid den praktiska tillämpningenär skillnaden mellan de båda principerna inte alltid så stor. Förbudsprincipenkan mUdras genom legala undantag eller frikostig dispensgivning.Missbruksprincipen kan skärpas ' Redogörelsen bygger på bl.a, ' arbetenMarknadsrätt (1969), Sven.sk och internationell marknadsrätt (1971) ochKonkurrens och priser i (1971) samt och ,Konkurrensen, samhället och lagen (1971), genom regler om att vissa konkurrensbegränsningarförutsätts vara skadliga tills motsatsen bevisats, dvs, genom tUlämpning avomvänd bevisbörda. Vid sidan av de bestämmelser som riktar sig mot konkurrensbegränsningarfinns i liksom i åtskilliga andra länder ett system av regler mototillbörliga konkurrensmetoder. Dessa regler har från början närmast uppfattatssom ett skydd för näringsidkare mot åtgärder från konkurrenters sida. Påsenare år har deras betydelse som skydd för konsumenterna kommit att betonas. Idet följande bortses i huvudsak från reglerna mot otillbörligakonkurrensmetoder. Konkurrensbegränsningsrätten harsitt ursprung i . Den grundläggande amerikanska konkurrensbegränsningslagen,, infördes men går tiUbaka på äldre rättspraxis. Den har senarekompletterats med ytterhgare författningar. , som ärstraffsanktionerad, riktar sig i första hand mot konkurrensbegränsandesamverkan mellan flera. Den grundläggande principen är att varje avtal,sammanslutning (trust etc.) och samverkan för att inskränka handeln mellan ohkadelstater eller med främmande länder är olaglig. En kompletterande bestämmelsevänder sig mot förfaranden i syfte att nå eller behålla en marknadsdominerandeställning. Den amerikanska rätten bygger sålunda i första hand påförbudsprincipen. I rättspraxis finns dock möjlighet tUl skälighetsprövning ifråga om många konkurrensbegränsningstyper. kompletteras med preciseradeförbudsregler, sammanförda i . Här finns bestämmelser riktade motbl. a. sammanslagningar av företag och vissa former av gemensamföretagsledning. För att lagen skall bh tUlämplig krävs att det rör sig omåtgärder med väsentlig konkurrensbegränsande effekt. Lagen är intestraffsanktionerad, utan överträdelser beivras genom förbuds- ellerskadeståndstalan. En federal förvaltningsmyndighet påkonkurrensbegränsningsområdet är (), som ärfristående frän åklagar- och domstolsorganisationen och vars ställning reglerasav en särskild lag. Denna innehåller en generalklausul, som ger möjlighet tUlingripande även mot konkurrensbegränsningar som inte formeUt strider motSherman Act eller . FTC kan efter ett domstolsliknande förfarandeutfärda föreläggande - med vitessanktion om att konkurrensbegränsandeåtgärder skall upphöra. Det övervägande antalet stora och centrala antitrustmålomhänderhas av en annan, äldre myndighet, Antitrust Division inom ,som ensam tillämpar och som jämte FTC är behörig att föra talanenligt . Bland möjliga sanktioner märks rättsliga förbud och påbudav domstol, t. ex. föreläggande om upplösning av en marknadsdominerande koncerni flera från varandra helt fristående enheter och om försäljning på denallmänna marknaden av alla aktier eller tillgångar som ett företag förvärvat iett annat företag i syfte att skaffa sig ett bestämmande inflytande över detta. var den amerikanskaantitrustpolitiken i första hand inriktad på att motverka olika slags lösabindningar mellan företag. Ar 1950 företogs en lagändring med syfte att införa etteffektivt förbud mot alla från konkurrenssynpunkt olämpligaföretagssammanslagningar. Sistnämnda begrepp ges en vidsträckt innebörd. Enfortsatt oligopolise-ring skall stävjas. Grundläggande vid bedömningen avföretagssammanslagningar är de berörda företagens marknadsandelar. SärskUdaproblem uppkommer vid bedömningen av branschblandade sammanslagningar, enföreteelse som ökat starkt i frekvens. Sammanfattningsvis kan om amerikansk rättspraxis sägas attdet utbildats en fast regel om förbud mot omfattandehorisontella och vertikala sammanslagningar. De verkligt stora amerikanskaföretagen torde numera inte tillåtas göra några nyförvärv av betydelse avföretag i samma eller närliggande branscher. En huvudfråga i är i vad månäven branschblandade sammanslagningar bör förbjudas. I har särskUdlagstiftning mot konkurrensbegränsning i allmänhet införts först under 1950-och 1960-talen. Konkurrensbegränsningslagarnas utformning och räckviddvarierar avsevärt staterna emellan. I flertalet länder överväger missbruksprincipen;många lagar framträder dock som kompromisser mellan den och förbudsprincipen.Till typer av konkurrensbegränsningar som ofta är förbjudna hör kartellavtal omprissamverkan eller marknadsdelning samt avtal om bruttoprissättning.Normsystemet är mest utbyggt i de stora länderna, såsom FörbundsrepublikenTyskland, och . Grundsynen på ingripandekonkurrensbegränsningar är inte lika negativ i som i Förentastaterna. Konkurrensbegränsningar anses i vissa fall kunna bidra tiU attförbättra näringslivets produktions- och distributionsförhåUanden eller främjatekniskt och ekonomiskt framåtskridande. Prövningen av konkurrensbegränsningarstillåtlighet får därigenom ofta en omedelbar inriktning på samhällsekonomiskalämplighetsbedömningar. En karakteristisk skillnad mellan flertaletvästeuropeiska konkurrensbegränsningslagar och den amerikanskaantitrustlagstiftningen är att de förra innehåller bestämmelser om registreringsom saknar motsvarighet i den . Registeringsverksamheten avses bidra tillsanering av missförhållanden genom att ge dessa publicitet. Den hänger ocksåsamman med förekommande dispensbestämmelser och inriktningen av den efterföljandeprövningen av de registrerade konkurrensbegränsningarnas tUlåt-Ughet. Det finnsi i fråga om konkurrensbegränsningslagstiftning fyra storanormsystem med lika många lösningsalternativ. I tiUämpas i principkartellförbud. Som karteller betraktas emellertid endast avtal mellan företagför gemensamt ändamål. Det tyska kartellförbudet är snävare än det amerikanskaoch omfattar bl. a. inte företagssammanslagning. Konkurrensbegränsande avtal avringa omfattning faller i allmänhet utanför förbudet. TiUämp-ningen av dentyska konkurrensbegränsningslagen ankommer i första hand på en centralförvaltningsmyndighet, Bundeskartellamt, som äger omfattande befogenheter attingripa ex officio'. Dess beslut kan överklagas i två högre domstolsinstanser.TUlåtna typer av konkurrensbegränsning är noga definierade i lagen. 1 vissafall kan dispens - vanligen med tidsbegränsning ges av BundeskarteUamt. Myndighetenäger numera befogenhet att ingripa mot alla förfaranden som innefattar missbrukav dominerande ställning. Stora företagssammanslagningar skall anmälas tUlBundeskartellamt, som dock normalt saknar möjlighet att ingripa mot dem.Koncentrationsgraden på den västtyska marknaden är betydande men genomsnittligtväsentligt lägre än i . Konkurrensbegränsningslagstiftningen i har ettnära samband med det franska planeringssystemet. 1 fråga om horisontella avtaloch marknadsdominerande företag utgår man från förbudsprincipen. Denna utgöremellertid i realiteten endast den legala utgångspunkten med hänsyn tiU devittgående undantagen. Förbuden gäUer inte för avtal och förfaranden som följervissa författningsbestämmeler eller som kan visas medföra ekonomisktframåtskridande, särskilt genom ökad produktivitet. Någon formell registreringav konkurrensbegränsande avtal eller dominerande företag förekommer inte.Undantagen är tUlämpliga utan dispensgivning i det enskilda fallet. Åtal motstraffbart förfarande har väckts blott i ett par fall. Praxis bestårväsentligen i ställningstaganden av ett för ändamålet upprättatbedömningsorgan, Commission Technique, bestående av domare, ekonomer ochnäringslivsrepresentanter. Ställningstagandena som skall vägleda men intebinda åklagare och domare brukar grundas på en avvägning i det enskUda falletmellan olika negativa och positiva verkningar som en viss konkurrensbegränsningmedför. Vertikala konkurrensbegränsningar bedöms strängt i . På dettaområde finns en omfattande domstolspraxis. I har steg försteg byggts upp ett omfattande normsystem, vilket bedömt som helhet framstårsom mera ingripande än det tyska. En samlad brittisk konkurrensbegränsningslagsaknas emellertid. Enligt den centrala lagen skall konkurrensbegränsande avtalregistreras och sedan prövas i judicieU ordning med tillämpning av omvändbevisbörda. Talan mot parterna i de registrerade avtalen förs inför enspecialdomstol, Restrictive Practices Court. Endast ett slagskonkurrensbegränsning är helt förbjuden, nämligen kollektiva bojkottåtgärderför att upprätthålla vertikal prisbindning. AUa övriga former avkonkurrensbegränsande avtal som faller under lagen prövas efter sina verkningari det särskilda fallet. Den omvända bevisbördan innebär att de företag somingått avtalet måste bevisa inför domstolen att överenskommelsen medför en mernyttig än skadlig verkan sett från allmän synpunkt. Lagen räknar härvidlag uppolika kriterier som företagen kan åberopa. I fråga om resultatet bedöms detinte föreligga någon större skillnad mellan det brittiska systemet med omvändbevisbörda och ett rent förbud i förening med en återhållsamt tUlämpadmöjlighet att bevilja dispens. Enligt en särskild lag är alla vertikalaavtalsklausuler om fast pris och minimipris ogiltiga om än dispens kan ges medan däremot maximipriser och vertikala prisrekommendationer tillåts. Genomen ytterligare lag har bl. a. särskilda regler tillkommit om motverkan avföretagssammanslagningar. Det kan uppdras åt en myndighet, MonopoliesCommission, att undersöka genomförda eUer föreslagna företagssammanslagningar, bl. a. i fall dåsammanslagningen skulle leda tUl eller förstärka ett marknadsdominerandeföretag. När en sammanslagning är under utredning kan tidsbegränsat förbud motfullföljande av den utfärdas. Regeringen har fått vissa befogenheter attuppställa villkor för sammanslagningar och föreskriva upplösning avmarknadsdominerande företag och sammanslagningar. har till huvudsyfte attsäkerställa att effekten av tullawecklingen och andra reformer i avsikt att fåtill stånd en fri rörlighet för varor och tjänster inte äventyras genomkonkurrensbegränsande förfaranden i näringslivet. Huvudreglerna återfinns iartiklarna 85 och 86 i . Överenskommelser mellan företag, beslut avföretagssammanslutningar och samordnade förfaranden som är ägnade att påverkahandeln mellan medlemsstaterna och har tiU syfte eller följd att konkurrenseninom marknaden inskränks eller förvanskas är i princip förbjudna. Dispens kanemeUertid meddelas enligt vissa normer. Missbruk från ett eller flera företagssida av en dominerande ställning inom EG eUer inom en väsentlig del därav ärförbjudet, dock endast i den mån missbruket är ägnat att påverka handeln mellanmedlemsstaterna. På de grundläggande bestämmelserna bygger entillämpningsförordning som innehåller bestämmelser om behöriga organ,förfarande, sanktioner m.m. Vid normsystemets tUlblivelse har den amerikanskaantitrustlagstiftningen utgjort en inspirationskälla och även i vissutsträckning tjänat som rättsteknisk förebild. Reglerna i är dockinte lika stränga. Bestämmelser om företagssammanslagningar finns iCECA-fördraget men saknas i . Ett ställningstagande av kommissionensom begränsar möjligheterna att ingripa mot företagssammanslagningar får sesmot bakgrunden av att man har funnit det lämpligt att främja uppkomsten aveuropeiska storföretag, tUlräckligt stora för att kunna ta upp tävlan med deamerikanska storföretagen. Kommissionen har också visat en välvilliginställning till samarbetsavtal, främst mellan mindre och medelstora företag.Det nämnda förbudet i artikel 85 är inte absolut utan öppnarmöjlighet till undantag för alla sådana konkurrensbegränsande avtal ochsamordnade förfaranden som kan ses som övervägande nyttiga från samhälleligsynpunkt enligt vissa angivna bedömningsgrunder. Dispens beviljas avkommissionen, dit konkurrensbegränsande avtal etc. skall anmälas om de intetilUiör vissa kategorier som betraktas som mindre allvarliga. Förbjudna avtalsaknar rättsverkan. 1 har ingreppen frånlagstiftarens sida mot konkurrensbegränsande åtgärder skett stegvis och början med ytterst försiktiga medel. Är 1925 antogs en lag om undersökningangående monopolistiska företag och sammanslutningar. Denna lag fick knappastnågon betydelse. tUIkom en lag om övervakning av konkurrensbegränsninginom näringslivet. En monopolutredningsbyrå inrättades inom kommerskoUegium,och ett särskUt kartellregister infördes. Byrån hade ingen befogenhet attingripa med tvångsåtgärder. Övervakningslagen bibehölls närkonkurrensbegränsningslagen (1953:603) infördes. i sin ursprungliga lydelse dels straffsanktionerade förbudmot vertikal prisbindning (bruttopriser) och mot anbudskarteller, dels enföreskrift om ingripande med förhandling till undanröjande av skadligkonkurrensbegränsning i två särskilt angivna situationer. En betydelsefullrevision av lagen genomfördes . Då upphävdes inskränkningen i fråga omförhandlingsingripanden. Sådana kan numera i kraft av en generalklausul skebeträffande all skadlig konkurrensbegränsning. Förbudsfallen bibehölls i sinförutvarande utformning. Lagen skärptes genom införande avvitessanktion vid leveransvägran och vissa andra former av diskriminering. 1946års övervakningslag har ersatts av lagen (1956:245) om uppgiftsskyldighetrörande pris- och konkurrensförhållanden (upp-giftsskyldighetslagen), som gervitessanktionerad möjlighet att inhämta uppgifter och som innehåller regler omkartellregistrering. Myndigheter på pris- och konkurrensområdet ärmarknadsdomstolen, , konsumentombudsmannen ochstatens pris- och kartellnämnd (SPK). avgör i första ochsista instans ärenden enUgt konkurrensbegränsningslagen och dessutom enligtlagen (1970:412) om otillbörlig marknadsföring och lagen (1971:112) om förbudmot otiUbörlUga avtalsvillkor. När prövar ärenden angåendekonkurrensbegränsning består den av ordförande och vice ordförande som skaU hadomarerfarenhet, en särskild ledamot som skall ha speciell insikt i näringslivetsförhållanden samt tre företrädare för företagarintressen och tre för konsument-och löntagarintressen. () kan betraktas som ettslags åklagare i konkurrensbegränsningsärenden. Han skall särskilt ta uppsådana konkurrensbegränsningar som är av betydelse för störrekonsumentintressen eller påverkar konkurrensförhåUandena inom en helnäringsgren. En ytterligare uppgift för NO är att ge förhandsbesked i frågorhuruvida en viss åtgärd kan komma att bedömas medföra skadlig verkan ikonkurrensbegränsningslagens mening. För frågor om otillbörlig marknadsföringoch om otUlbörliga marknadsvillkor fylls motsvarande funktioner av konsumentombudsmannen.SPK fungerar som utredande organ på pris- och konkurrensområdet. Från dess uppgifterpå prisområdet bortses här i huvudsak. Om skadlig verkan avkonkurrensbegränsning består däri att ett pris uppenbarligen är alltför högtoch saken har allmän betydelse kan Kungl. Maj;t sedan förhandling införmarknadsdomstolen har avslutats utan att rättelse har åstadkommits påhemställan av förordna orn visst högsta pris, som inte fåröverskridas utan domstolens samtycke. I fråga om kartellregistrering gäller attSPK skall registrera skriftlig eller muntlig överenskommelse som är konkurrensbegränsande,så snart uppgift om överenskommelsen har lämnats eller SPK eljest har fåttkännedom om den. Registreringen bygger på SPK:s initiativ, varföranmälningsplikt föreligger först efter anmodan. SPK går systematiskt igenomolika branscher och anmodar företagen att anmäla sina avtal. En stor del avSPK:s undersökningar äger rum på uppdrag av NO. Som ovan sagts är endast tvä särskilt angivna situationer straff- sanktionerade enligt konkurrensbegränsningslagen; straffetär dagsböter eller i grova fall fängelse i högst . Det ena fallet ärvertikala prisbindningar genom fastställande av bruttopriser. Endastcirkapriser, dvs. vägledande priser, är tillåtna. Det andra fallet äranbudskarteller. Förbudet mot sådana anses dock hindra blott i förvägorganiserad samverkan. har i betänkandet (SOU1972:40) Konkurrens i bostadsbyggandet föreslagit att förbudet motanbudskarteller skall utsträckas tUl att gäUa även samråd utan föregåendeöverenskommelse. Mål i frågor om överträdelse av de nämnda förbuden prövas avallmän domstol. Övriga ingripanden enligt konkurrensbegränsningslagen skerpå grundval av generalklausulen med ett förhandlingsförfarande som syftar tillatt undanröja skadlig verkan av konkurrensbegränsningen. Härtill kommer envitessanktion i vissa fall när rättelse inte har kunnat vinnas genomförhandling. Förutsättning för att förhandling skall upptas rörandekonkurrensbegränsning är att den anses på visst sätt ha skadlig verkan. Sä kanvara fallet om konkurrensbegränsningen påverkar prisbildningen, dvs. verkarprisförhöjande, om den hämmar verkningsförmågan inom näringslivet, dvs. verkareffektivitetsnedsättande, och om den försvårar eller hindrar annansnäringsutövning. För att skadlig verkan skall anses föreligga måste de nämndaeffekterna inträda på ett från allmän synpunkt otUlbörligt sätt. Hänsyn tasaUtså till samtliga förhållanden av samhällelig art som kan inverka motiverandeeller ursäktande. Den som påstår skadlig verkan har bevisbördan för sittpåstående. Flertalet fall kommer inte under bedömning utanstannar hos NO, som fattar motiverade beslut. Det bör särskilt noteras att det i inte anses varaen uppgift för konkurrensbegränsningslagstiftningen att motverkaföretagssammanslagningar och uppkomsten av marknadsdominerande företag. Detuttalas i förarbetena (prop, 1956:148 s. 41) att förhandling i monopol- ocholigopol fallen inte skall gå ut på att undanröja själva ofullkomligheten inäringslivets struktur och sålunda exempelvis inte får föras om uppdelning avett företag i flera. Ingripanden enligt konkurrensbegränsningslagen motföretagna eller planerade sammanslagningsåtgärder har följaktligen inte förekommit.SärskUd uppmärksamhet ägnas dock i den undersökande och övervakandeverksamheten åt de dominerande företagen. Mot missbruk av dominerandeställning kan ingripande ske med stöd av lagens allmänna bestämmelse. Konkurrensbegränsningslagarna i Danmark.Finland och bygger alla liksom den svenska primärt på missbruksprincipen.Storföretagen är i dessa länder föremål för en övervakning som i första hand ärknuten till ett speciellt registreringsförfarande. 1 råder lagstadgadanmälningsskyldighet för företagen, medan registrering i och Finlandsker först efter föregående anmaning från registreringsmyndigheten. I praktikenhar registrering skett i stor utsträckning i och men bara i någrafå faU i . Registren är offentliga. slagningarna har i de nordiska länderna inte kommit attses som en konkurrensbegränsningsfråga pä samma sätt som är fallet i t. ex.Storbritannien och . Den danska och finska konkurrensbegränsningslagstiftningentorde liksom den svenska över huvud taget inte ge befogenhet att ingripa motföretagssammanslagningar som sådana. I är de rättsliga befogenheternamera vidsträckta, men i praktiken torde sådana ingripanden inte ha skett.Bakgrunden till den här angivna inställningen kan bedömas vara de nordiskaländernas internationeUt sett likartade ekonomiska struktur med litenhemmamarknad, utveckling mot stordrift och ökande internationell konkurrens ochspecialisering. Av betydelse är importkonkurrensen och motverkande krafter,såsom konsumentkooperationen.