bet · FW01JuU33 · 1973-12-31 00:00:00 — Erfordras ytterligare skriftväxling kan hovrätt ellerhögsta domstolen förordna härom och därvid meddela närmare bestämmelser omskriftväxlingen. JuU 1973: 33 10 ombesvärsinlagor stadgas i 52 kap. 7 § och 56 kap. 8 § RB att de skall delgesmotparten om denne finnes böra höras över besvären. Motpartens hörande ärförutsättning för alt det överklagade avgörandet skall kunna ändras såvittgäller hans rätt. Förklaring från motparten skall delges klaganden. Hovrättoch högsta domstolen kan också förordna om ytterligare skriftväxling ibesvärsmål. Övrigahandlingar som part utan anmodan från rättens sida inger till denna torderegelmässigt delges eller på annat sätt överbringas till motparten, om debedöms vara av betydelse i målet. Publiceringav domar, m. m. EnUgt 6 kap. 10 § RB skall i varje mål parternasinlagor och andra handlingar samt rättens protokoll jämte avskrift av domar ochsärskilt uppsatta beslut sammanföras till en akt. I denna skall också i någonform redovisas kallelser, förelägganden och andra beslut som ej intagits iprotokoll. I 11 § stadgas skyldighet för domstol att föra dagbok över alla mål,upptagande bl. a. datum då målet inkommit och avgjorts. Därjämte skall rättensdomar enligt 17 kap. 10 § RB sammanföras till en dombok.Domböcker och akter ingår i domstolens arkiv och är sålunda tillgängliga förallmänheten. Allahögsta domstolens avgöranden återges vidare i den på privat initiativ , avdelning I. Regeringsrättens avgöranden ochkammarrättsavgöranden, som bedöms vara av allmänt intresse, utges genom statensförsorg i tryckta rättsfallssamlingar. Dessa rättsfallspublikationer finns iden allmänna handeln och torde hållas till hända på mera välsorteradebibliotek. Slutligen må nämnas att referat av hovrättsdomar av allmäntintresse publiceras i . Pågåendeöversyn m. m. Efter bemyndigande av Kungl. Maj:t tillkallades år1972 en särskild sakkunnig för att se över delgivningsbestämmelsema. Enligtutredningsdirektiven (se Ju 1973: 56) är översynen motiverad av de storaeffektivitetsförluster som misslyckade delgivningsförsök ofta innebär och destora kostnader som delgivningsförfarandet vållar det allmänna. I prop 1973: 87 framläggs förslag till lag omrättegången i tvistemål om mindre värden. Syftet med lagen är att förbättra denenskildes rättsskydd främst genom att nedbringa parternas kostnader irättegångar om mindre värden. Lagen föreslås gälla i tvister därtvisteföremålets värde uppenbart inte överstiger hälften av basbeloppet föroktober föregående år, dvs. Oavsett värdet skall dock tvistkunna handläggas enligt den nya lagen om den huvudsakligen rör fråga varöverutiåtande har avgetts av reklamationsnämnd. I propositionen anför departementschefen(s. 135) bl. a. att behovet av ett förenklat förfarande i sådana tvistemål ärpåtagligt och aktuellt samt att frågan om ett förenklat förfarande inte böruppskjutas . Enligt departementschefen hindrar det sagda inteatt frågan om de mindre tvisterna bör kunna tas upp på nytt j samband med enallmän översyn av tvistemålsprocessen. Departementschefen framhåller att ensådan översyn är påkallad av flera skäl och att han kommer att ta uppfrågan om en utredning på detta område. I anslutning till spörsmål oinrättegångskostnader i tvistemål om mindre värden behandlas i propositionen ävenparts skyldighet att erlägga rättegångsavgifter enligt expeditionskungörelsen.Beträffande frågan om skyldighet att lösa dom i målet förutskickar chefen förjustitiedepartementet (s. 158), att chefen för kommer attföreslå Kungl. Maj:t ändrade föreskrifter i huvudsaklig överensstämmelse medvad som föreslås i den till grund för propositionen liggandedepartementspromemorian (Ds Ju 1972: 6) Rättegången i mindre tvistemål. Ipromemorian hänvisas till att de belopp som i första hand kärande har attbetala enligt expeditionskungörelsen kan bli tämligen stora samt föreslås bl.a. att både käranden och svaranden bör kunna få dom i målet utan avgift. Som svar på en interpellation vid riksdag omexpediering av domstolshandlingar vid fri rättegång till både part och ombudutan särskUd beställning (prot. nr 37 § 6) framhöll justitieministern attfrågorna givetvis skulle uppmärksammas när den praktiska utformningen av rättshjälpssystemetövervägs. Justitieministern såg emellertid ingen anledning att då föreslånågra ändringar i systemet eftersom den gällande ordningen såvitt käntfungerat tillfredsställande. Justitieministern framhöll vidare att fråganegentligen rör förhållandet mellan ombud och hans huvudman och inåste lösas dememellan samt att man troligen inte domstolsvägen eller genom ändring avgällande bestämmelser skulle kunna komma tUl rätta med eventuella olägenheter ienskilda fall. Publicering av domar, m. m. Efter beslut av Kungl. Maj:t pågåri samverkan mellan domstolsväsendets organisationsnämnd och samarbetsorganetför ADB inom rättsväsendet en försöksverksamhet avseende publicering avreferat av rättsfall från regeringsrätten och kammarrätterna för åren 1972 och1973 (se Ds Ju 1972: 12 och 1973: 13). Utfallet av försöksverksamheten kommeratt bli vägledande för ett beslut om den fortsatta utgivningen av regeringsrättensårsbok och för överväganden beträffande publiceringen av rättsfall från bl. JuU 1973: 33 12 Utskottet har inhämtat yttrande över motionernafrån , hovrätten för Nedre , domstolsväsendets organisationsnämnd,. Föreningen och Sverigesadvokatsamfund. har bifogat yttrande frånStockholms tingsrätt. är i princip positivt inställd till syftet med motionernamen anser att dessa delvis skjuter över målet och att syftet i den mån somframstår som motiverat kan tillgodoses genom mindre genomgripande ochkostnadskrävande åtgärder. har i huvudsak ingen erinranmot yrkandet i motionen 1973:263 men avstyrker bifall tiU motionen 1973: 1080.Göta hovrätt, och avstyrker ihuvudsak bifall till motionerna. Övriga remissinstanser avstyrker heltmotionema. Samtligaremissinstanser har utgått från att motionerna ej avser förhållandena ibrottmål. Förhållandetmellan part och ombud ()framhåller att förslagen i motionerna i stor utsträckning synes bygga påuppfattningen att kontakten mellan part och ombud ibland inte skuUe fungeratillfredsställande. Efter en redogörelse för gällande regler anför att förhållandetmellan part och ombud bygger på förtroendet dem emellan. SkuUe detta förtroendebrista kan parten utnyttja sin rätt att återkalla ombudets fullmakt. DONframhåller vidare att ett ombud har en allmän skyldighet att ta partensintressen till vara, vari bl. a. ingår att hålla parten underrättad omprocessens gäng. Götahovrätt framhåller att de av motionärerna väckta frågorna om delgivning avrättegångshandlingar med part personligen rör förtroendet mellan parten ochdennes ombud och bör därför lösas dem emellan. Nuvarande bestämmelser medförregelmässigt inga olägenheter och synes enligt hovrättens mening fulltbetryggande från rättssäkerhetssynpunkt. frainhåller att även om domstol inte ansett deterforderligt att kalla en part personligen bör det kunna förutsättas attombudet i enlighet med vad som måste anses vara god advokatsed underrättarparten om tidpunkten för förhandlingar i målet. Ombudet torde för övrigt enligtDON bäst kunna bedöma om det finns anledning att parten är personligennärvarande även i fall där domstolen ej funnit sådan närvaro behövlig. Båderätten och ombudet kommer således att pröva frågan. anser att i sammanhanget bör beaktas att part, somkallas att inställa sig antingen personUgen eller genom ombud,erfarenhetsmässigt ofta tror att han måste inställa sig personligen tillsammansmed ombudet, trots att förhandlingen inte är av sådan natur att hans personliganärvaro fyller något egentligt ändamål. Detta kan enligt innebäranackdelar för parten personligen från både praktisk och ekonomisk synpunkt. Ett genomförande av motionsförslagen skulle också enligtDON:s mening innebära viss ekonomisk belastning för domstolarnas del. Om partskall kallas personligen till förhandling, även i de fall då f. n. delgivningav kallelsen bara behöver ske med ombudet, skulle det möjligen innebära ungefären fördubbling av antalet delgivningsförsändelser i dessa fall. Detta skulle,fortsätter , medföra ett inte oväsentligt merarbete för domstolama. Vidareskulle ökade kostnader uppkomma för statsverket antingen för ett ökat antalpostförsändelser om kallelser, som avses i motionen 1973: 1080, sänds i vanligtbrev eller för ytterligare delgivningar om delgivning, såsom torde avses imotionen 1973: 263, skall ske. har sig inte bekant att den nuvarandeordningen skulle ha medfört några olägenheter i praktiken. Det är emellertidklart att om en förhandling skulle äga rum utan att parten personligen kännertill saken, detta kan vara ägnat att inge betänkligheter. Åtgärder kan därförövervägas i syfte att undvika att en sådan situation skall behöva uppkomma, omdet kan ske utan större omgång eller andra olägenheter. En tänkbar ordning kanvara att part, trots att han inte ålagts personlig inställelse, likväl ivanligt brev underrättas om förhandlingen. Delgivning av underrättelsen börinte förekomma, eftersom det skulle medföra betydande merarbete för domstolenoch andra kostnader för det allmänna. Det bör av underrättelsen klart framgåatt parten inte behöver inställa sig personligen. Underrättelsen kan lämpligenske i form av kopia av kallelsen med påtryck av det innehåll som sagts . Hovrätten för Nedre Norrlandframhåller att i sådana fall då parts personliga närvaro ej är erforderlig vidförhandling det bäst torde överensstämma med vad parten önskat vid anlitande avombud att kallelse endast delges ombudet. Hovrätten anser att i den situationenparten inte bör personligen onödigtvis besväras av processen. Om part i sådantfall skulle personligen erhålla kallelse tUl förhandling kunde parten förledasatt helt i onödan inställa sig. Den avvägning som skett i gällande lag synesenligt hovrättens mening vara lämplig, och det föreligger därför ej skäl tillnågon ändring i detta avseende. anför att flertalet dispositivatvistemål avgörs i samband med första inställelse i målet, till vilken parternavanligen inte kallas personligen. Ett tUlgodoseende av motionsförslaget skulledärför innebära en ökning av arbetsbördan därigenom att kallelse till första inställelse skulle få sändas tUl både ombudet ochparten i stället för till endera. Tuigsrätten uppskattar att antaletkallelseförsändelser skulle fördubblas. I de fall mål utsätts till särskildhuvudförhandling kallas redan nu i tämligen stor utsträckning parternapersonligen, varför antalet kallelseförsändelser i dessa fall skulle ökasendast i blygsam omfattning. I indispositiva mål kallas parterna enligt tingsrättenmestadels personligen till såväl första inställelse som huvudförhandling. Enskild part måste rimligen hållasunderrättad om tiden för sammanträdesdagarna i målet. I den mån så inte skerför närvarande beror det på att man från domstolens sida räknat med som någotsjälvklart att ombudet skall hålla sin huvudman fortlöpande underrättad om vadsom skall hända och händer i målet. Förekommer det ofta brister i denna service vUket betvivlas kan det finnas skäl att lägga en underrättelseskyldighet pådomstolen. Det kommer att bli ett ökat arbete för tvistemålskanslierna mensannolikt inte av omfattning alt medföra behov av personalökning, enär somunderrättelse kan användas kopia av kallelse. Föreningen anför att gällande regler kar; medföra att ett tvistemål, ivilket part anlitat ombud, handläggs och avgörs utan att parten personligenhaft kännedom därom. Detta torde dock enligt föreningen mycket sällan förekommai familjemål, enär parterna i dessa regelmässigt åläggs personlig inställelse.I andra tvistemål är parts personliga närvaro vid förhandling i målet ickeerforderlig i samma utsträckning, varför kallelse mera ofta delges med ombudet.Ombudet är skyldig att hålla parten underrättad om vad som händer i målet.Dessutom torde, anser föreningen, part som erhåller egen kallelse tillförhandling icke sällan känna sig skyldig att inställa sig vid förhandlingenoch på så sätt åsamkas besvär och kostnader i onödan. I mål med många parterskulle enligt föreningens mening skyldighet att tillställa varje part egenkallelse innebära ett merarbete för domstolen sotn ej står i rimlig proportiontill det syfte man därigenom vill tillgodose. anser att expediering av särskildkallelse direkt tUl huvudmännen i många fall skulle kunna medföra betydandepraktiska svårigheter. konstaterar att den omständighetenatt part som anlitar ombud inte får egen kallelse tUl domstol, då hans personliganärvaro inte är erforderlig enligt lag, veterligt inte vållat problem. SärskUtgäller detta enligt samfundet i de fall där ombudet är advokat. Om förhållandetmellan advokat och klient fungerar som det skall och om advokaten iakttar godavokatsed, yppas inte några olägenheter. I och för sig anser samfundet att ettbifall till motionsförslagen givetvis skulle bidra till stärkande av denenskUde medborga- rens rättstrygghet, varför samfundet från den synpunktenskulle kunna vara benäget att föreslå bifall till förslagen. Samfundet villtrots det ifrågasätta om det praktiska behov förslagen avser att fylla är tillräckligtstort för att nu påkalla särskild lagstiftningsåtgärd. anmärker inledningsvis attenbart statsverkets intäkter av lösen av domar 1971 har beräknats till omkring2 miij. Om expeditionsavgiften slopas i enlighet med vad motionärernaföreslagit skulle alltså följden bli ett inte alldeles oväsentiigtinkomstbortfall för statsverket. bortser i fortsättningen från destatsfinansiella aspekter som berörts . Skulle domstolarna, i enlighet medvad som förordas i motionen 1973: 1080 och i fråga om dom motionen 1973:263, bli skyldiga att hålla både parter och ombud tUl hända skriftligahandlingar i mål kommer det enligt DON:s mening att medföra ett betydandemerarbete för domstolarna. Ytterligare minst två exemplar av protokoll ochminst ett exemplar av doin måste framställas och expedieras per mål. Engenomgång av tvistemålsdomarna vid och , vilken utförts av , ger vid handen att antalet parter permål i genomsnitt uppgick till något över två samt att oinbud förekom påkärandesidan i och på svarandesidan i avmålen. framhåller att protokollen ofta endast skrivs för hand underförhandlingen. Det skulle därför enligt DONs mening inte vara lämpligt attexpediera dem i form av fotokopia. Att tillställa part, som har ombud, protokoll frånförberedelser och andra förhandlingar skulle enligt medföra även andranackdelar än som angetts i det föregående. Sålunda kan processföringen försvårasgenom att part själv kan komma att agera i förhållande till domstolen utan attunderrätta sitt ombud. anser vidare att det torde kunna förutsättas attpart ofta inte förstår den rätta innebörden t. ex. i vad som redovisas i ettförberedelseprotokoll. Detta kan medföra att parten i onödan tar kontakt medombudet som får lägga ner tid på att förklara olika moment i förfarandet förparten, något som i sin mån ökar processkostnaderna. Både ekonomiska och andraskäl talar alltså enligt DON:s mening emot att part genomgående skall få allahandlingar som sagts . Vad härefter angår dom i tvistemål anser att detnaturligtvis är angeläget att part får kännedom om innebörden av avgörandet.Trots att part skall underrättas om tid och sätt för meddelande av dom och attkäranden skall lösa domen torde det förekomma, kanske främst i fråga omsvarande som saknar ombud, att parten ändå inte skaffat sig kännedom omutgången i målet. Enligt ter sig detta, särskUt i fråga om familjemål,mindre tillfredsställande. JuU 1973: 33 16 avser att, åtminstone för de mest frekventamålen och då i första hand familjemål, söka få fram formulär för domslut itvistemål som liknar dem som f. n. används i brottmål. I samband härmed anserDON att det lämpligen kan övervägas om inte på det aktuella området ettlikartat förfarande kan införas som i fråga om brottmålsdomarna utan attalltför stora olägenheter skulle behöva uppkomma för domstolama. Underrättelsebör i så fall ske till båda parterna och, som sker i brottmål, sändas i vanligtbrev. Medanledning av vad som anförs i motionen 1973: 1080 anmärker att redan nufinns möjlighet att utfå domen i flera exemplar enligt 12 §expeditionskungörelsen. Förekommer flera parter på någondera sidan, men för deinte gemensam talan, skall utan vidare utfärdas separata expeditioner. Götahovrätt anser att ett genomförande av motionsförslagen om parts rätt atterhålla ett exemplar av dom utan kostnad inte skulle nämnvärt komma att ökadomstolamas arbetsbelastning. Hovrätten ifrågasätter också om inte nu gällandeexpeditionsavgifter överstiger självkostnadspriset beroende på att domstolarnaförfogar över modern kopieringsapparatur. Hovrätten anser emellertid att enlösning av frågan i överensstämmelse med motionärernas förslag främst tordevara beroende av statsfinansiella överräganden. Utan närmare utredning i dettaavseende anser sig hovrätten inte kunna uttala sig i frågan. Frågan om partsom har ombud skall ha eget exemplar av dom och andra rättegångshandlingaranser hovrätten liksom när det gäller kallelse beröra förtroendet mellan partoch ombud. Enligt hovrättens mening medför nuvarande bestämmelser regelmässigtinga olägenheter och synes fullt betryggande från rättssäkerhetssynpunkt. Hovrättenför Nedre framhåller att genom den rättshjälpsreform, som nyligenträtt i kraft, parts rätt att erhålla dom och annan expedition utan kostnadvidgats i inte obetydlig omfattning. Hovrätten anser att det inte gärna kankomma i fråga att nu med frångående av sålunda fattade beslut i frågaom parters skyldighet att bidra till det allmännas kostnader förrättsskipningen medge parterna befrielse från expeditionsavgifter i vidaremån än som anges i nämnda lagstiftning. Att underrättelse om meddelande av dom,protokoll och andra rättegångshandlingar endast sänds till ombudet anserhovrätten ligga bäst i linje med partens önskemål när ombud anlitas. Rent praktiskaöverväganden talar vidare för en dylik ordning enligt hovrätten. Det skullesäkerligen vara olämpligt om domstolen kommunicerade med såvälparten som ombudet. En olycklig splittring skulle enligt hovrättens meningkunna föranledas härav. Hovrätten finner därför ej skäl till ändring avgällande regler. Stockholmstingsrätt framhåller att protokoll beställs endast i begränsad omfattning samtatt bestäUare nästan uteslutande är ombud. Eftersom det sätts upp minst ett protokoll i varje målskulle enligt tingsrätten en föreskrift om översändande utan särskild begäranav protokoll till både part och ombud medföra ett ganska betydande merarbeteför tingsrättens tvistemålskanslier, bestående i minst två ytterligareförsändelser per mål. Med hänsyn till att protokoll inte ger och inte hellerskall ge annat än en mycket schematisk bild av händelseförloppet vid enförhandling ifrågasätter tingsrätten om tillgång till protokollet verkligen kananses så betydelsefull för part att han bör erhålla det utan föregåendebeställning. Enligt tingsrättens mening borde det vara tillräckligt om partenexempelvis på kallelse underrättades om att protokoll kan erhållas på begäran. Även i fråga om tillhandahållande av dom anser tingsrättenatt ett tillmötesgående av motionskraven skulle medföra ett inte obetydligtmerarbete för domstolens tvistemålskanslier. Detta skulle emellertid kompenserasi viss mån av ett bortfall på tingsrättens aktuariekontor av det arbete sombestår i debitering och expediering av domar till lösenskyldiga parter ochbeställare. Tingsrätten anser att merarbetet totalt inte torde bli så stort attdet medför behov av ökad arbetskraft under förutsättning att domama får sändasi vanligt brev. Tingsrätten ifrågasätter dock behovet av att part alltid skallfå ett eget exemplar av dom. Enligt tingsrätten måste det anses åligga ombudetatt tUlse att huvudmannen möjligt får tillfälle att läsa domen, och såsker helt säkert i de flesta fallen. Tingsrätten påpekar också att fömtom ökatarbete ett tillgodoseende av förslagen skulle medföra extrakostnader förpapper och kopiering. Om motionsförslagen även avser mål om lagsökning ochbetalningsföreläggande skulle enligt tingsrätten ett bifall innebära attbeslut och utslag fick sändas tUl samtiiga inblandade i stället för som tillblott sökande eller dennes ombud. I vissa fall torde emellertid ettbifall till motionerna inte medföra någon arbetsökning. Detta gällerbeträffande dels gemensamma ansökningar om hem- och äktenskapsskillnad, delsärenden, dels ock beslut meddelade i mål utan förhandling. Vad först angårgemensamma ansökningar erhåller vardera maken, då dom meddelas i sådana mål,skriftliga underrättelser härom med uppgift att domen finns tillgänglig pårättens kansli. Sedan domen vunnit laga kraft sänds denna till ingivaren,vilken i många fall är ett ombud. I denna typ av mål förekommer emellertidoftast endast ett ombud, som i praktiken fungerar som gemensamt ombud för bådamakarna. Det skulle således i varje sådant mål behöva framställas ochexpedieras ytterligare två domar. meddelas ca 260 sådana domarper månad, dvs. 6070 domar per familjerättsavdelning och månad. Om domenexpedieras till parterna den meddelas, skulle emellertidunderrättelse inte behöva utsändas. Motsvarande betraktelsesätt torde vidarekunna anläggas på de flesta domstolsärenden. Vad slutiigen angår beslutmeddelade i mål utan för- handling erhåller part eller i vissa fall parternaunderrättelse om beslutet. Såsom exempel kan nämnas beslut om avvisande avstäinningsansö-kan eller avskrivandet av mål. anser att ettgenomförande av motionsförslagen att såväl part som ombud skall erhålla kopiorav domar m. m. skulle fömtom visst inkomstbortfall för staten komma attmedföra ett betydande merarbete för domstolama med kopiering och expedieringav handlingarna. påpekar vidare att kostnaderna förexpeditionsavgifter i regel torde vara relativt ringa i förhåUande tiU helaprocesskostnaden samt att de fall, där det från ekonomisk synpunkt är angelägetatt befria part från kostnaden för expedition, tillgodosetts genomrättshjälpsreformen. avstyrker därför motionsförslagen menanser att vissa av motionärernas syften skulle kunna tillgodoses genom ändringav expeditionskungörelsens bestämmelser om lösningsplikt, vUka otvivelaktigtinnebär en belastning för den rättssökande allmänheten och även kan medföra atthandlingar skrivs av eller kopieras i onödan. anser därföratt en närmare utredning synes böra göras huruvida part kan befrias frånskyldighet att lösa handlingar och i StäUet om han så önskar få ett exemplarav handlingen mot avgift såsom för avskrift. Föreningen anser att de skäl somåberopats till stöd för avgiftsplikt enligt expeditionskungörelsen alltjämtsynes vara aktuella. Föreningen påpekar också att genom den n3'arättshjälpslagen kommer en större krets än de som tidigare kunnat erhålla frirättegång att få tillgång tUl fria expeditioner. Enligt föreningen är kostnadenför en dom i allmänhet ej högre än att den väl kan bäras av dem som ej fårrättshjälp. Kostnadsskäl synes därför föreningen ej böra föranleda ändring igällande regler om expeditionsavgift för tvistemålsdomar. Ej heller anserföreningen att kontakten mellan ombud och klient kan underlättas genom ettslopande av avgiftsplikten. framhåller att någon olägenhet ipåtaglig omfattning ej torde ha föranletts av att endast ombudet får ettexemplar av dom. Som framgått av det föregåendeanser redan av arbetsekonomiska skäl att ett delgivningsförfarande intebör förekomma i aktuellt hänseende. Den i motionen 1973: 1080 föreslagnaordningen i fråga om fullföljdstidens beräkning skulle enligt DON:s meningmedföra ovisshet i fråga om när domen vinner laga kraft. Detta skulle i sin turinnebära osäkerhet och besvär för parterna samt svårigheter för domstolen bl.a. när det gäller lagakraftbevis. avstyrker bestämt bifall till motionen idenna del. anser att en ändringav utgångspunkten för beräkning av fullföljdstiden inte skulle överensstämmamed uppbyggnad. Verkställighet av dom skulle exempelviskunna uppskjutas om part ej kan delges domen. Enligt hovrättensmening är regler i förevarande avseende helttillfredsställande.