bet · FW01LU30 · 1973-12-31 00:00:00 — att önskemålet om att uppnå enhetlighetmellan lag, å ena sidan, och hittegodslagen m. fl. författningar, åden andra, kan anses vara ett skäl för att den i förstnämnda lag stadgadesexmånadersfris-ten avkortas tiU . Det bör dock enhgt länsstyrelsenbeaktas att den i hittegodslagen avsedda situationen skiljer sig från den häraktuella i så måtto, att en person som borttappat gods i regel begränsar sinaefterforskningar till tiden närmast efter förlusten och knappast räknar med attåterfå godset förflutit. När det gäller tiU hantverkareinlämnat gods är en så kort förvaringstid som inte Uka naturlig.Länsstyrelsen erinrar dock om att godset enligt gällande lag inte får säljas,förrän hantverkaren i förväg, och efter det att arbetetslutförts och fordringen förföll tiU betalning, anmanat beställaren att lösagodset. Om denna bestämmelse kan få en effektiv tillämpning torde enligtlänsstyrelsens uppfattning bestäUarens intressen ha iakttagits i tillräckligmån, även om tidsfristen avkortas . Också hovrätten för Skåneoch framhåller att den lag angivna sexmånaderstiden intehar samma motivering som hittegodslagens tremånaderstid och inte kan sägaskorrespondera med denna. I fråga om formföreskrifterna rörande rekommenderadeförsändelser och anmaningar delar i intemotionärernas uppfattning att bestämmelserna skuUe vara onödigt betungandeutan att i egentlig mening ge ett tillfredsställande skydd för beställaren.Inte heller kan instämma i vad motionärerna anfört om atttillämpningsproblem skulle uppstå om beställare och ägare inte är identiska.Att bestäUaren skall anmanas i rekommenderat brev att lösa godset vid äventyrav försäljning torde enligt mening vara ett minimikrav för atttiUvarata dennes rättssäkerhetsintressen. påpekar därvid attanledningen till att beställaren inte löst ut godset kan vara glömska, sjukdomeller tiUfälliga betalningssvårigheter. Mellan hantverkaren och beställaren kanmåhända också föreligga tvist, som den senare vill anhängiggöra vid domstol. omtalar att många av landetstvättföretag genomfört en modernisering av inlämningsförfarandet som innebäratt kunden endast erhåller ett numrerat kvitto vid inlämning av tvättgods.Uppgifter om kundens namn och adress inhämtas således ej. Detta system hartillkommit för att rationalisera verksamheten och sänka kostnaderna i sambandmed inlämning av tvätt. Förfarandet innebär emellertid att tvättföretagetsaknar möjlighet att avhända sig godset om kunden inte löser ut det, eftersomnågon skriftlig underrättelse tUl kunden inte kan ske. Förbundet hemställerdärför om en förenkling och ändring av lagen så att försäljning av ickeavhämtat gods kan ske även när kundens namn och adress är obekanta förföretaget. I vad gäller lagens krav på att försäljning skall ske påoffentlig auktion delas motionärernas kritiska synpunkter av Stockholmshandelskammare som finner det nuvarande realisationsförfarandet både komphcerat och dyrbart samt betonar vikten av attförfarandet görs enkelt och biUigt. SHIO framhåUer att lagens bestämmelser idenna del inte alltid tillgodoser beställarens och rörelseidkarens intressen avatt få ett skäligt pris för godset i fråga. En revidering av dessa bestämmelserär därför enligt SHIO angelägen. Även instämmer imotionärernas krav på en förenkling av realisationsförfarandet. understryker att de offentliga auktionerna åtminstone inombilområdet inte fyller sin funktion att ge det marknads-mässigt rätta prisetför godset. Intresset för auktioner av detta slag har enligt förbundet varitytterst begränsat och oftast tvingas bilverkstaden att själv ropa m bUen föratt över huvud taget kunna avveckla mellanhavandet utan alltför storaförluster. Förbundet finner det därför helt nödvändigt med en modernisering avdet nuvarande i princip ovillkorliga kravet på offentlig auktion. TiUförlitligavärderingssystem torde enligt förbundet kunna åstadkommas exempelvis genomanknytning till handelskammarnominerade värderingsmän och/eller kronofogdemyndighet,varjämte man från rättssäkerhetssynpunkt kan komplettera bestämmelserna med enslutlig prövningsmöjlighet inför allmän domstol. Förbundet erinrar om att detinom bilområdet finns tillföriitliga prisverk, som utgivits av förbundet ochsom kan tjäna som riktlinjer för en sådan värdering. i påpekar att förfarandet medoffentlig auktion torde vara nödvändigt för att bereda ägaren möjlighet attsjälv ropa in godset eller på annat sätt bevaka sin rätt. har försäljning enligt lag under de gångna årenförekommit i mycket begränsad omfattning och har endast avsett bilar. Dessaförsäljningar liksom bilförsäljningar över huvud taget har lockat mångaspekulanter och de uppnådda försäljningspriserna har varitförvånansvärt höga. Erfarenheterna av auktionsverks försäljningarger sålunda inte vid handen att ett auktionsförfarande är OtUlfredsstäUandefrän konsumentsynpunkt. Pä en mindre ort med ett begränsat antal intressenterkan försäljning efter föregående värdering troligen leda tUl ett förkonsumenten mer tUlfredsställande resultat, framhåller auktionsverket.Hovrätten för och anser beträffande kravet på att försäljningskall ske på offentlig auktion att en reform enbart på ifrågavaranderättsområde ter sig mindre- lämplig. Reformer av formföreskrifterna i 1950 årslag bör enligt hovrättens mening över huvud taget inte vidtagas utan attmotsvarande bestämmelser i andra författningar ses över. Vad motionärerna anfört om vissa olägenheter inombilverkstadsområdet understryks ytterligare i yttrandet från . Förbundet framhåller att de i motionen angivna bristerna i lagenframstår som särskUt komplicerade inom bilreparationsbranschen. Detta har enligtförbundet flera orsaker. Dels är bilinnehav förenat med en hel del offentligreglering av typ registreringsplikt, skatteplikt, försäkringsplikt,besiktningsphkt etc. Vidare rör det sig i normalfallet om jämförelsevis dyrbara kapitalvaror. anföras att förvaringen av motorfordon innebär enbetydande kostnad ej blott beroende på objektens skrymmande storlek utan ocksåpå de olika ansvarsfrågor som förvaringsförhållandet innebär. Ett specielltproblem utgör vidare enligt förbundet de utlandsregistrerade fordon somkvarläm-nas på verkstäderna. Svårigheterna är i dessa fall specielltframträdande med hänsyn tiU tullbehandling m. m. Frekvensen avutlandsregistrerade bilar är betydande, påpekar förbundet. En försiktigtillämpning av lagen innebär enligt förbundet att man knappast torde ansedensamma tillämplig i det av motionärerna angivna fallet, att ett skadat objektinkommer till en bUverkstad utan att reparationsuppdrag ges. Erfarenhetenvisar entydigt att utomordentligt många bUägare underlåter att. ta hand om sinegendom sedan verkstäderna fastställt att fordonen icke har något ekonomisktvärde och måhända enbart innebär kostnader för ägarna. Att i dessa lägen kunnagöra sig kvitt bilen under lagliga former har enhgt förbundet visat sig varautomordentligt komphcerat. I och för sig torde 191 § utsökningslagen varatillämplig, men även om överexekutor förklarar att fordonet skall avlägsnasfrån verkstadsonirådet återstår problemet vart det i så fall skaUtransporteras. Härtill kommer vårdnads-pliktsfrågan i de fall då bUen mottagitsav verkstaden. I stor utsträckning förekommer också att bilvrak utan något somhelst medgivande från bilverkstaden placeras på dess område. På de svenskabUverkstäderna torde det enligt förbundet finnas tusentals mer eller mindreskrotningsfärdiga bilar som bilverkstäderna på grund av oklara försäkrings-eller legala förutsättningar inte har ansett sig ha rätt att utan vidareundanskaffa. Även SHIO påtalar det otillfredsställande i att laglig möjlighetatt avyttra godset saknas i de fall bUverkstäder förvarar skadade bilar utanatt ha någon reparationsfordran på bilägaren. Enhgt hovrätten över och synes det i ochför sig vara angeläget att komma till rätta med de av motionärerna särskUtpåtalade olägenheterna inom bilverkstadsområdet. Emellertid ifrågasätter hovrättenom inte denna fråga lämpligare kan lösas genom anknytning tUl 1967 årsflyttningslag eller eventuellt till hittegodslagen. SärskUd lagstiftning ombilskrotning har tidigare övervägts (SOU 1964:21) och skulle naturligen kunnaomfatta även hithörande spörsmål. Hovrätten hänvisar i denna del tiU sittremissyttrande över förslaget. I vart fall synes det mindre lämpligtatt frågan löses inom ramen för försäljningslagen med hänsyn tUl dennas snävabegränsning till situationer där fordran för arbete på annans sak föreligger. Iså fall vore enligt hovrättens uppfattning särskild lagstiftning att föredra.Därvid torde det ligga nära till hands att uppmärksamma de önskemål somframfördes redan i samband med tUlkomsten av lag om lagstiftning omförsäljningsrätt vid lån och deposition i allmänhet. Motionärernas åsikt att en översyn av laglämpligen bör anförtros konsumenttjänstutredningen såsom lämpligt forum delasuttryckligen av kommerskollegium, handelskammare, och . Hovrätten över och framhåller däremot attde av motionärerna berörda frågorna under alla omständigheter ej bör hänskjutas till dennautredning, vUken i övrigt torde komma att syssla med helt andrafrågeställningar. Hantverkare, som på bestäUningutfört arbete på en lös sak, har enligt en särskild lag (här kallad /a; jämför ovan s. 1) fått befogenhet att under vissa förutsättningar sälja ejavhämtade saker och ta ut sin fordran ur köpeskillingen. Såsom framhölls ilagens förarbeten (prop. 1950:77 s. 25) innebär denna lagUga reglering avfrågan om hantverkares försäljningsrätt att en detalj rörande det s. k.arbetsbetinget gjorts till föremål för speciallagstiftning. Någon allmänreglering av arbetsbetingsav-talet finns däremot inte i vår lagstiftning, medundantag för det särskilda slag av arbetsbeting som faller in under köplagensbestämmelser. I detta sammanhang viU utskottet emellertid framhålla attavtalstypen arbetsbeting - dvs. avtal varigenom någon mot vederlag åtar sigatt prestera visst arbetsresultat mot bakgrund av den utveckling som skett påserviceområdet numera framstår som rätt diffus och att det är diskutabelt, omman längre bör räkna arbetsbetinget som ett särskilt rättsinstitut. Såsom framgår av den föregående redogörelsen (ovan s. 3 f)syftade lag tiU att råda bot på de olägenheter av olika slag som kandrabba hantverkare och mindre industriidkare genom att bestäUare av arbeteninte inom rimlig tid hämtar och betalar de beställda arbetena. Genomifrågavarande särlagstiftning skulle i dyUka faU hantverkarna få tUlgång tillett enkelt och bUligt förfarande, som skulle skapa största möjliga trygghet fördem att få betalt för sina fordringar. En laglig reglering av frågan omhantverkares realisationsbefogenhet ansågs även Ugga i beställarens intresse. lag innebär att hantverkaren, sedan sex månaderförflutit från det arbetet slutfördes och fordringen förföll till betalning,har rätt att sälja godset och ta ut sin fordran ur köpeskillingen eller, omgodset uppenbarligen saknar saluvärde, bortskaffa detsamma. För att godset skaOfå säljas eller bortskaffas krävs ytterligare att hantverkaren minst tvåmånader i förväg anmanat beställaren att lösa godset. Försäljningen skall iprincip ske på offentlig auktion. Om det är uppenbart att hantverkarens fordranjämte de med auktionen förenade kostnaderna inte kommer att täckas avköpeskillingen, får dock försäljningen i stället ske under hand. Eventuelltöverskott skall utan dröjsmål tillstäUas beställaren. I förevarande motion tas frågan upp om en modernisering av1950 års lag. Motionärerna anser att denna lagstiftning alltjämt fyller ettpåtagligt behov men att lagens formföreskrifter numera framstår som delvisföråldrade. Detta gäller enligt motionärerna bl. a. föreskrifterna om sexmånadersfristen,anmaningsskyldigheten och auktionsförfarandet. 1 motionen påtalas också vissaolägenheter inom bilverkstadsbranschen med vilka det ej går att komma tUl rättasåsom lagen är utformad. Man hemställer att hos Kungl.Maj:t anhåller att konsumenttjänstutredningen får i uppdrag att behandla ävende frågeställningar som berörs i motionen. Förslaget har fått ett positivt mottagande vidremissbehandlingen (se ovan s. 9 f). De brister som enligt motionärerna medtiden gjort sig gäUande vid tillämpningen av lag har omvittnats avflera remissinstanser. I vissa remissyttranden har dock understrukitsvikten av att bestäUarens rättssäkerhetsintresse blir tillräckligt tillgodosettvid en eventueU revision av lagens formföreskrifter. Utskottet finner i Ukhet med flertalet remissinstanser attdet tUl följd av utveckhngen på serviceområdet numera föreligger ett behov aven översyn av formföreskrifterna lag. Såsom motionärerna anförtverkställs en utredning angående konsumentskydd vid privatserviceverksamhet av den tillsatta konsumenttjänstutredningen. Idirektiven för utredningen (se ovan s. 6) erinras om att när det gäller avtalom serviceverksamhet saknas i stort sett reglering i lag. Det framhålls därvidatt avsaknaden av allmän lagstiftning på serviceområdet leder till betydandeosäkerhet om vilka rättigheter och skyldigheter som tillkommer parterna närsärskild överenskommelse saknas. Det finns enligt direktiven därför skäl attkomplettera den genom propositionen 1973:138 föreslagna konsumentköplagen meden civilrättslig lagstiftning till konsumentemas skydd på serviceområdet. Densakkunnige bör enligt direktiven bilda sig en uppfattning om vilka slag avavtal som har särskild betydelse för konsumenterna och om var det finnsspeciellt behov av skyddsregler i lag. Det framhåUs uttryckligen i direktivenatt en typ av avtal som naturligen får en central plats i detta sammanhang äravtal om arbete på lös sak. Som exempel härpå nämns i direktiven underhålls-,reparations- eller ändringsarbeten, t. ex. tvättning av kläder, reparation avbil eller omklädsel av möbler, ävensom sådan nytUlverkning på vilkenköpreglerna inte är tUlämpUga därför att beställaren själv tillhandahållermaterialet. Utskottet vill beträffande de meddelade direktivensärskilt peka på att utredningsuppdraget avser ett i huvudsak oreglerat områdeav civilrätten, vilket bland andra avtalstyper rymmer även det i äldre juridiskdoktrin uppställda begreppet arbetsbeting. Vid utarbetandet av förslag till encivilrättslig lagstiftning på detta rättsområde i enlighet med vad somskisseras i direktiven är det därför sannolikt att utredningen - t. ex. isamband med behandlingen av hävnings- och skadeståndsregler kommer in på defrågor som aktualiseras i motionen. Enligt utskottets mening faller dessafrågor också inom ramen för de allmänna rikthnjerna för utredningsarbetet ochkan följaktligen övervägas av den sakkunnige. Med hänsyn härtill finnerutskottet inte påkallat att konsumenttjänstutredningen ges tilläggsdirektiv ide hänseenden som yrkas i motionen. Utan att i sak ha tagit ställning tillmotionärernas yrkanden i övrigt är det enligt utskottets mening lämpligt attmotionen jämte detta betänkande överlämnas till konsumenttjänstutredningen föratt tas under övervägande i det fortsatta utredningsarbetet. På anförda skäl hemställer utskottet att i anledning avmotionen 1973:1096 hos Kungl. Maj:t anhåller att motionen jämte dettabetänkande överlämnas till konsumenttjänstutredningen för övervägande. Närvarande: herrar i (fp), ().Svanström (c). (), fröken i (s), herrar ()*.Hammarberg (s), (), ()*, (), fmJonäng (c), herrar i (s), (). (vpk)och i (c). * Ej närvarande vid betänkandets justering. GOTAB 735283 S 1973