bet · FW01LU20 · 1973-12-31 00:00:00 — Ianslutning tUl vad anfört i sitt remissyttrande vill utskottetemellertid deklarera att vid prövningen av vad som i det konkreta fallet ärbarnets bästa får enbart ekonomiska faktorer inte tillmätas avgörande betydelse.Såsom framhållit bör det förhållandet att fadern har godekonomi inte kuima i och för sig utgöra något argument för att han skall fåöverta vårdnaden om ett barn, som lever i små ekonomiska omständigheter menunder emotionellt och i övrigt trygga för-håUanden hos modern. Motionärerna harockså uttryckt oro för att det skall uppstå problem när den ena av föräldrarnaoch då framför allt fadern är utlänning. De torde däirvid ha stött sig på vadLO och anfört i sina remissyttranden. påpekat kan det vara mycket svårt att avgöra vad som kan varaförenligt med barnets bästa, då den ena av föräldrarna är utlänning och villuppfostra barnet i sitt hemland, som kanske har helt annan kultur, andratraditioner och en annan syn på barnuppfostran än vad som gäller hos oss.Utskottet kan instämma i vad föredragande statsrådet i specialmotiveringen(prop. s. 162) anför om att något entydigt svar på frågan vad som är barnetsbästa i sådana konfliktsituationer inte kan lämnas. Såsom föredragandestatsrådet påpekar är problemet emellertid inte nytt. I princip uppkommersamma problem när det gäller att besluta angående vårdnaden om barn i äktenskapvilkas föräldrar har olika nationalitet. Problemet är enligt utskottets meninginte av den omfattningen att det.bör förhindra en angelägen reform. Inteheller vad motionärema i övrigt anfört bör få en sådan konsekvens. Utskottetavstyrker på anförda skäl motionen 1973: 1796, såvitt nu är i fråga. Utskottetövergår därefter tUl att behandla yrkandena i motionen 1973: 1793 om attmoderns legala företrädesrätt samt det fastslagna ansökningsförfarandet förfadern skall slopas. Med utgångspunkt i grundprincipen att barnets bästa skallvara avgörande i fråga om vårdnad kan man, såsom motionärerna gör, rent logiskthävda att ingen av föräldrarna bör ha ett legalt företräde till vårdnaden ombarnet utan att det i varje enskilt fall får bestämmas vem som är lämpligastevårdnads- LU 1973: 20 109 havaren.Ett sådant resonemang leder dock till att barnet från födseln kommer att saloiavårdnadshavare fram till dess sådan hinner förordnas. Detta måste självfalletvara olämpligt med hänsyn till att det kan vara erforderligt med omgåendebeslut av vårdnadshavare t. ex. i fråga om blodbyte. HärtUl kommer att innanfaderskapet fastställts kan frågan om faderns vårdnad av barnet inte prövas.Barn utom äktenskapet får rättslig fader först genom att faderskapetfastställs, vilket kan ske genom dom eller genom erkännande i laga form föreeller efter födseln. Ett genomförande av motionärernas förslag skulle sålundakunna få konsekvenser som helt strider mot barnets bästa. Utskottet avstyrkerdärför bifaU till motionen 1973: 1793 i denna del. Möjlighetför ogifta föräldrar att utöva vårdaden gemensamt m. m. Enligt gällande rätt saknar ogifta föräldrarmöjlighet att gemensamt få handha vårdnaden av och förmynderskapet för sinabarn på samma sätt som föräldrar till barn i äktenskapet. Familjelagssakkunnigaföreslog att ogifta föräldrar skulle kunna få denna möjlighet underförutsättning att de sambodde. Samma rätt föreslogs bli tillagd föräldrar somsammanbott efter dom på äktenskapsskillnad. Föräldrar som önskade utnyttjadenna möjlighet skulle enligt förslaget tUlsammans anmäla till myndighet, somKungl. Maj:t bestämde, att de ville utöva vårdnaden om barnet gemensamt.Sakkunnigförslaget var emellertid inte enhälligt. Även under remissbehandlingenvar meningarna delade. Ipropositionen förklarar föredragande statsrådet att han inte kan ansluta sig tiUsakkunnigmajoritetens förslag. Propositionen innehåUer följaktligen ingetförslag om gemensam varnad i förevarande fall. Statsrådetsställningstagande kritiseras i motionerna 1973: 1779, 1973 1793 och 1973: 1795.I motionerna 1973: 1779 och 1973: 1795 yrkas att skall bifalla desakkunnigas förslag om gemensam vårdnad för samboende föräldrar. I motionen1973: 1795 yrkas därutöver att gemensam vårdnad skall kunna förekomma även omföräldrarna inte bor tillsam.mans. Av det till motionen 1973: 1793 fogadeförslaget till lag om ändring av FB framgår att motionärerna yrkar att barntill samlevande föräldrar skaU stå under deras gemensamma vårdnad. Motionärernaanser dock inte att gemensam vårdnad skall uppkomma efter anmälan, såsom yrkasi de båda övriga motionema, utan hävdar att gemensam vårdnad skall uppkommavid födelsen i likhet med vad som för motsvarande faU gäller beträffande barn iäktenskapet. Somstöd för motionsyrkandena anförs i motionerna 1973: 1779 och 1973: 1795 att omföräldrarna faktiskt utövar vårdnaden gemensamt bör de också kunna få denrättsliga vårdnaden gemensamt, om de så önskar. Enligt motionäremas meningskulle det vara av värde från LU 1973: 20 110 psykologisksynpunkt om föräldrarna bereddes möjhghet att markera lika stort ansvar försitt barn, även om de inte är gifta. I motionen 1973: 1779 understryks ocksåatt rent praktiskt skulle den av motionärerna förordade lösningen vara förenadmed vissa fördelar genom att den ene av föräldrama vid förfall för den andreensam kan besluta i brådskande frågor rörande vårdnaden. I motionen 1973: 1795påpekas vidare att det torde förekomma fall där föräldrarna är ense om attskiljas men vill ta ett gemensamt ansvar för barnen och manifestera detta genomatt gemensamt handha den rättsliga vårdnaden om dem. Att i sådana fall tvingafram ett beslut om att den ene skall vara vårdnadshavare kan enligtmotionärens mening innebära att man skapar konflikter som annars kundeundvikas. Utskottetvill i denna del anföra följande. Den målsättning som utskottet tidigare vidett par tillfällen gett uttryck för, nämligen att i fråga om vårdnaden om bambör eftersträvas i sak enhetliga regler för alla samlevande, talar onekligenför de sakkunnigas och motionäremas förslag. Såsom utskottet ävenledesframhållit måste emeUertid bamets bästa vara utgångspunkten när man i laguppställer regler om vårdnaden om barnen. Avgörande för om ogifta ellerfrånskilda föräldrar skall kunna gemensamt tilläggas den rättsliga vårdnaden ombamen är därför om detta kan anses förenligt med bamens bästa. Sålänge förhållandet mellan föräldrarna är gott torde det, såsom föredragandestatsrådet anför, vara från bamets synpunkt utan nämnvärd betydelse omföräldrama utövar den rättsliga vårdnaden gemensamt eller om endast en av demhar vårdnaden. Den faktiska omvårdnaden synes nämligen inte rimligen varaavhängig av hur den rättshga vårdnaden är anordnad. Enligt utskottets meningtorde man kunna räkna med att beslut rörande bamets personliga förhållanden somär av mer ingripande betydelse för barnet fattas i samråd mellan föräldrarnaoavsett vem som har den formella beslutsrätten. Det kan naturligtvis förekommaatt frågan, hur den rättsliga vårdnaden är anordnad, har betydelse för harmonininom familjen. I sådana fall torde det kunna påstås att det är förenligt medbamets bästa att bägge föräldrarna har vårdnaden om barnen. Problemenuppkommer emellertid om föräldrarna separerar. Erfarenheten visar att det ärolämpligt att föräldrar, som bor åtskilda, har gemensam vårdnad om barnen.Såsom framhåUer i sitt remissvar medför detta bl. a. vissabesvär vid tillämpningen av barna-vårdslagen i fall där ingripanden frånbamavårdsnämnds sida är erforderliga och bägge vårdnadshavarna skall fåtillfälle att samtycka till åtgärderna. Enhgt harbamavårdsnämnderna redan nu erfarenhet av problem då vårdnadshavare vistas påskUda orter. Även i andra hänseenden kan för barnet viktiga beslut komma attfördröjas på grund av svårigheter att få ett ståndpunktstagande från den avför- LU 1973: 20 111 åldrarnasom inte utövar den faktiska vårdnaden. Visserligen kan hävdas att sammaolägenheter kan uppkomma då gifta föräldrar separerar utan att begäraskilsmässa. Detta förhåUande kan emellertid enligt utskottets mening inte varaett skäl för att, när det gäller ogifta föräldrar, tillskapa en ordning sominnebär nackdelar från barnets synpunkt. Utskottet kan på grund av det anfördainte tillstyrka bifall till yrkandet i motionen 1973: 1795 att även ogiftaeller frånskilda föräldrar, som inte bor tUlsammans, skall kunna få hagemensam vårdnad om barnen, Isamband med skilsmässa åligger det domstolen enligt 6 kap. 7 § FB att förordnaom vårdnaden om bamen. Någon motsvarighet härtill finns inte i fråga om ogiftasamboende, som separerar. Skulle de utöva vårdnaden tUlsammans måste därförvårdnadsfrågan aktualiseras hos domstol av en av föräldrarna. Såsom framhålls istatsrådsprotokollet (prop. s. 130) finns det inte någon garanti för att såverkligen sker. Utskottet delar därför föredragande statsrådets uppfattning måste räkna med att det kan uppkomma åtskilliga fall där den rättsligavårdnaden kvarstår som gemensam trots att familjen har upplösts och endast enav föräldrama utövar den faktiska omvårdnaden. I dessa fall uppkommer desvårigheter som utskottet belyst ovan. Motionärernasförslag om gemensam vårdnad efter anmälan medför också komplikationer när detgäller underhållsbidrag och bidragsförskott. Utskottet hänvisar till vad somanförs därom i propositionen på s. 130. I nu angivna hänseenden kan detuppkomma situationer som är klart oförmånliga sett från bamets synpunkt. Beträffandeförslaget i motionen 1973: 1793 om att gemensam vårdnad om barnet skall kunnauppkomma automatiskt vid dess födelse fordrar detta en genomgripandeomarbetning av reglema om faderskap till barn födda utom äktenskap. Utskottetkan därför inte biträda det förslaget. Motbakgrund av det anförda delar utskottet statsrådets uppfattning att nackdelamamed en ordning, där ogifta föräldrar har gemensam vårdnad, överstigerfördelarna. Utskottet kan därför inte finna att motionäremas förslag omgemensam vårdnad för ogifta eller frånskilda samboende är förenligt medgrundregeln om barnets bästa. Utskottet avstyrker därför bifall tillmotionerna 1973: 1779, 1973: 1793 och 1973: 1795 i denna del. Utskottetvill emellertid tillägga följande. Såvitt utskottet kunnat finna saknas förnärvarande en kartläggning av i vilken utsträckning det kan föreligga önskemålhos samboende om att få gemensam vårdnad av barnen med de nackdelar detta ivissa situationer kan innebära. Skulle det bli ett mer allmäntönskemål om gemensam vårdnad bör saken kuima tas upp till förnyad prövning,varvid reglema om underhållsbidrag och bidragsförskott får ses över. LU 1973: 20 112 påpekatkan då även ändringar i bamavårdslagen bli aktuella. Föredragande statsrådetframhåller emellertid att med det mycket förenklade regelsystem, somäktenskapet i fortsättningen kommer att omfatta, hinder inte bör möta församboende föräldrar, som vill uppnå från deras synpunkt önskvärda fördelar medgemensam rättslig vårdnad, att underkasta sig det regelsystem samhälleterbjuder genom att gifta sig. Från många synpunkter måste detta enligtutskottets mening te sig fördelaktigare än att man skulle behöva inrätta ettsärskilt kontrollsystem med övervakning av personliga förhållanden för attsäkerställa att vid separation på motsvarande sätt som vid äktenskapsskillnadden rättsliga vårdnaden upplöses. På grand av vårdnadsfrågornas viktföratsätter utskottet att utvecklingen på området följs med uppmärksamhet frånKungl. Den av föräldrarna som inte har vårdnaden om barnethar normalt rätt till umgänge med barnet, om inte särskilda omständigheterföranleder tUl annat. Detta gäUer i fråga om barn såväl i som utom äktenskapet.Kan överenskommelse inte träffas med vårdnadshavare får domstol bestämma omumgängesrätten (6: 10 FB). Domstolens dom är verkställbar. Från den 1 januari1968 gäller beträffande verkställighet särskUda regler i 21 kap. FB. Enligtdessa kan länsrätten, som har att besluta i verkställighetsfrågan, förelägga och även utdöma vite eller, om det anses nödvändigt, besluta att barnet skaUhämtas genom polismyndighets försorg. För sådan hämtning skall myndigheternaiaktta särskilda försiktighetsåtgärder som syftar till att skydda barnet. Detförekommer att vårdnadshavare saboterar den av domstolen fastställdaumgängesrätten. Av de sakkunnigas betänkande framgår att organisationer ochenskilda i framställningar till de sakkunniga begärt ändringar i FB syftandetUl att säkra umgängesrättens utövande. De sakkunniga ville dock inte förordanågon ändring i verkställighetsreglerna. Däremot uttalade de att man måste seallvarligt på åtgärder från vård-nadshavarens sida som syftar tiU attomintetgöra umgängesrätten. Sådana åtgärder ansåg de kunna utgöra enomständighet som ger anledning till att ompröva vårdnadsfrågan. Inte hellerföredragande statsrådet har förordat någon ändring i verkställighetsreglerna.Vad de sakkunniga anfört om möjligheten att ompröva vårdnadsfrågan synes emeUertidstatsrådet välgrandat. Det får enligt statsrådet föratsättas att de framfördasynpunkterna om de inte möter några invändningar från sida kommer att beaktas i rättstillämpningen. Förevarandeproblem har tagits upp i motionen 1973: 1798. Motionären framhåller att detinte sällan förekommer att vårdnadshavare förhindrar utövandet av umgängesrätti repressaliesyfte eller på grund LU 1973: 20 113 Detta är enligt motionärens mening inte endast ettingripande i den andra förälderns utan framför aUt i barnets rätt. Somkortektiv står nu handräckningsförfarandet tUl buds något som motionärenanser att en ansvarskännande förälder av hänsyn tiU barnet borde avstå från.Motionären föreslår därför att som korrektiv införs ett bötesstraff. Motionärenyrkar vidare att domstol i samband med beslut i vårdnadsfrågan skaU fastställaregler för imigängesrättens utövande. Utskottetvill för sin del betona att det här är fråga om ett allvarligt och svårlöstproblem. Uppenbart är att samhället inte kan tolerera åtgärder frånvårdnadshavares sida som syftar till att omintetgöra eller försvåra för denumgängesberättigade att träffa barnet. Såsom motionären påpekar innebär ensådan åtgärd även ett allvarligt ingrepp i barnets rätt. Enligt utskottetsmening måste det anses ligga i barnets intresse att få hålla en god kontaktockså med den av föräldrarna som inte har del i vårdnaden. Före lagändringen1968 skedde verkställighet av umgängesrätt medelst handräckning enligt 191 §utsökningslagen. Sådana förrättningar ledde understundom till situationer somvar uppenbart skadUga för barnen. En ledande tanke vid utformandet av de nyareglema i 21 kap. FB var därför att barnet såvitt möjligt skulle skonas frånåtgärder som är skadliga för dess psykiska eller fysiska hälsa. Hur försiktigman än är kan dock ett handräckningsförfarande avseende bam enligt utskottetsmening innebära en risk för barnets psykiska hälsa. Utskottet delar därförmotionärens uppfattning att en ansvarskännande förälder i vissa situationer kanbli tvungen att avstå från att påfordra fullgörandet av umgängesrätten. Ävenom utskottet sålunda hyser förståelse för motionärens syfte delar utskottetinte motionärens uppfattning hur man bör söka lösa problemet. Såsom utskottetanfört ovan finns det i samband med verkstäl-ligbetsförfarandet möjlighet attförelägga tredskande förälder vite. Om en sådan ekonomisk sanktion inte kanförmå en förälder att avstå från att hindra utövandet av umgängesrätten harutskottet svårt att tro att han inför risken av en bötespåföljd lättare skullekunna förmås därtUl. Dessutom anser utskottet det olämpUgt att kriminalisera enhandling av förevarande karaktär. Utskottet kan därför inte biträda motionärensförslag om ett införande av bötesstraff. Enligt utskottets mening synes i vartfall den enda möjliga lösningen vara den som de sakkunniga ochföredragande statsrådet förordat. Att en förälder konsekvent vidtar åtgärdermed åsidosättande av bamets intresse talar enligt utskottets mening för atthans lämpUghet som vårdnadshavare kan behöva omprövas. Utskottet föratsätter ilikhet med föredragande statsrådet att dessa synpunkter kommer att beaktas irättstillämpningen. Utskottet utgår även från att Kungl. Maj:t med hänsyn tillfrågans vikt LU 1973: 20 114 kommeratt följa utvecklingen på området och vidta de åtgärder som kan blierforderliga. Beträffandeyrkandet att domstolen regelmässigt skulle ge föreskrifter för umgängesrättensutövande vill utskottet understryka att i flertalet fall kommer makarna överensom bamets rätt att träffa den av föräldrarna som inte har hand om barnet.Enligt utskottets mening skulle det i sådana fall vara direkt olämpligt att idom låsa fast tidpunkterna för barnets sammanträffande med föräldern. Pågrund av det anförda avstyrker utskottet bifall till motionen 1973: 1798. har det funnits en provisorisklagstiftning om makars gemensamma bostad. Den nu gällande lagen, som tillkom år1959, gäUer till utgången av . Lagstiftningen syftar till att göra detmöjligt att vid upplösning av äktenskap ge den gemensamma bostaden tUl den avmakarna som bäst behöver den. Någon motsvarande lagstiftning finns inte närdet gäUer personer som sammanlever under aktenskapsliknande förhållanden utanatt vara gifta med varandra. Den av parterna som har tecknat sig som hyresgästeller innehar bostadsrätten till den gemensamma lägenheten får behållalägenheten när samlevnaden upplöses, även om den andra parten skulle ha störrebehov av denna. Inte heller för det fall att båda parter står som hyresgästerfinns det någon regel som ger företräde åt den som bäst behöver bostaden. Desakkunniga förordade att man skulle införa särskild lagstiftning i sakmotsvarande nuvarande lag om makars gemensamma bostad med bestänomelser omrätten till hyres- eller bostadsrätt vid upplösning i vissa fall av aktenskapsliknandesamlevnad. Ipropositionen, som bygger på de sakkunnigas förslag, föreslås nu införandet aven särskild lag om, ogifta samboendes gemensamma bostad. Vid upplösning avaktenskapsliknande samlevnad får den av parterna som inte har hyres- ellertiostadsrätten rätt att mot lösen överta denna, om han bäst behöver bostadenoch det med hänsyn till omständighetema kan anses skäligt (1 §). Om parternainte har eller haft barn tillsammans får övertagande dock ske endast om detföreligger synnerliga skäl. I förhållande tUl de sakkunnigas förslag innebärpropositionen att tillämpningsområdet för lagen vidgats. Sakkunnigförslagetvar nämligen tillämphgt endast på ogifta samboende, som har eller haft bamtUlsammans. Imotionen 1973: 1796 yrkas avslag på lagförslaget. Till stöd för yrkandet anförmotionärema att vad man i andra sammanhang ovan anfört om principerna förlagstiftning för samboende med avsikt att LU 1973: 20 115 jämställadessa med gifta äger sin tillämpning även här. Enligt motionärerna kan storasvårigheter uppkomma när det gäller att tolka uttrycken"äktenskapsUknande samlevnad" och "bäst behöver den". Denföreslagna lagen kan, anser motionärerna, dessutom komma att bidra till attkonservera den orättvisa som drabbar den som blir utan bostad och förhindra attbefintlig bostad bytes mot två mindre. An mer orättvist finner motionärernaförslaget vara mot bakgrand av att den part som står för bostaden medvetet haravstått från att ingå äktenskap och därmed velat stäUa sig utanför de reglersom gäller för gifta. Motionärema anser att förslaget innebär ett intrång iden enskildes rättssäkerhet och föreslår att lagförslaget avslås. Utskottetvill till en början betona att förevarande lagförslag avser att tillgodose ettstarkt socialt behov. Redan det skälet gör att lagförslaget inte bör avslås.Uppenbart kan nämligen den nuvarande ordningen ge stötande och från socialsynpunkt olämpliga resultat när en aktenskapsliknande samlevnad upphör. SärskUtframträdande är detta i de fall då det finns barn i den upplösta famUjen. ovan (s. 75) anfört bör det inte i en modern lagstiftning fåförekomma att bams intressen blir sämre tillgodosedda av det skälet attföräldrar inte vill ingå äktenskap. Utskottet medger dock att det vid lagenstUlämp-ning kan uppstå tolkningssvårigheter. Risken härför har onekligen ökatmed det i propositionen föreslagna vidgade tillämpningsområdet. Utskottethänvisar beträffande lagens tillämpning till vad föredragande statsrådet anföri specialmotiveringen (prop. s. 167169). Utskottet vill särskilt understrykastatsrådets uttalande att uttrycket "synnerliga skäl" skall tolkasrestriktivt. Det måste således föreligga mycket starka skäl av i första handsocial natur för att övertagande skall kunna ifråga-komma trots att partemainte har eller haft barn tUlsammans. Med en sådan tillämpning av lagen tordeenligt utskottets mening avgränsnings-problemen kunna bemästras. Pågrand av det anförda avstyrker utskottet bifall tUl motionen 1973: 1796 i dennadel. Utskottetvill i detta sammanhang erinra om att det uppstår särskUda tillämpningsproblemnär det gäller förhållandet tUl tredje man, dvs. Utskottethänvisar till vad utskottet anför därom i betänkandet LU 1973: 21 i anledningav de ändringar i hyreslagstiftningen som föranleds av ifrågavarandelagförslag. Utskottet har i det föregående behandlatäktenskapet samt annan samlevnad meUan man och kvinna under aktenskapsliknandeförhållanden. I motionen 1973: 1793 tas även upp frågan rörande vissa andrasamlevnadsformer. LU 1973: 20 116 Motionärerna framhåller att även de sexuelltavvikande bör ges möjlighet att använda en registrerad samlevnad som enrättslig form för en tvåpartsrelation. För den sociala toleransen ochförståelsen är det enligt motionärerna av vikt att staten formellt fastslårdetta. I motionen yrkas därför (yrkandet 4) att de sexuellt avvikandes rätttUl lika villkor med andra grapper erkänns. Utskottetvill till en början framhålla att uttrycket "sexuellt avvikande" idetta sammanhang äi mindre väl valt och kan leda till missförstånd. Uppenbartsynes emellertid motionärerna avse homosexuella samboende och utskottet kommerdärför att uppehålla sig vid deras problem. Dessa har utskottet fått belystagenom en skrivelse från samt genomen uppvaktning av representanter för förbundet inföi- utskottets presidium ochett antal av utskottets övriga ledamöter. Enligt utskottets mening finns detanledning att uppmärksamma de homosexuellas problem. Tydligt är att de i mångaavseenden är sämre ställda än samboende av olika kön. Att i detta sammanhang taställning tiU förbundets önskemål på olika områden finner utskottet dock intemiijligt. Utskottetvill dock betona alt en samlevnad mellan två parter av samma kön är frånsamhällets synpunkt en fullt acceptabel samlevnadsform. Utskottet utgår därförifrån att i lämpligt sammanhang de homosexuellas problem blir föremål förnärmare utredning. Utskottet hänvisar även tUl vad med fleraremissinstanser anfört i denna fråga (prop. s. 214). Genom vad utskottet nuanfört får syftet med motionsyrkandet anses tillgodosett. Imotionen framhålls vidare att det även förekommer samlevnad mellan fler parterän två. I regel består den enligt motionärema av en kombination avtvåpartsförhållande med ensamstående eller av flera ensamstående. Enligtmotionärerna upplevs sådana gruppkollektiv av medlemmarna, inte minst deensamstående, som ett positivt stöd. Motionärema yrkar därför (yrkandet 3) attsamhället officiellt skall erkänna existensen även av dessa friasamlevnadsformer. I det tUl motionen fogade lagförslaget har angetts att sådansamlevnad bör regleras genom enskild överenskommelse mellan parterna. Handlingrörande sådan överenskommelse föreslås få av part deponeras hos rätten. Såsommotionärerna framhållit har det uppstått en del samlevsnadsformerav grappkaraktär. De måste dock fortfarande anses ovanliga. Uppenbartinnehåller de, vilket även motionärerna medger, mycket av konfliktstoff ochkomplikationer. Utskottet anser inte att de nu bör bli föremål för någrauttalanden från sida. Utskottet kan dock instämma i att det kan varalämpligt att de inblandade inbördes reglerar sina förhållanden. Någonanledning att medge dem rätt att deponera avtal hos rätten finns dock inte. Pågrand av det anförda avstyrker utskottet bifall till motionen i denna del. LU 1973: 20 117 I motionen 1973: 1748 påtalas att det ofta uppstårproblem för ungdomar som ingår äktenskap med utländska medborgare.