bet · FW01KU20 · 1973-12-31 00:00:00 — Tillämpasen sådan ordning, förlorar nämligen allmänheten möjlighet att få upplysninghuruvida en handhng över huvud taget existerar och därmed också möjlighet tillprövning av frågan huruvida handlingen får hemlighällas. Ä andra sidan fåranteckning i diarium rörande hemlig handling inte avfattas så, att handlingenssekretesskyddade innehåll röjs. I allmänhet torde några svårigheter inte möta isistnämnda hänseende. För tydlighetens skull bör här påpekas att vad som sagtsi detta avsnitt inte innebär att särskUt diarium över hemliga handlingar intefår föras. Men det bör i sammanhanget uppmärksammas att sådant särskilt diariuminte är hemligt i sig. Som angetts i det föregående skall anteckningarna idiarium beträffande en viss handling ha en sådan avfattning att handlingen bl.a. kan identifieras. Om sä inte är fallet fyller allmänt sett interegistreringen någon uppgift. Endast i de fall då detta minimikrav inte kantillgodoses utan att ett sekretesskyddat intresse åsidosätts, får registreringske i hemligt diarium. Det sagda innebär med andra ord att endast sådanhandling, vars själva existens måste hållas hemlig, får registreras i hemligtdiarium. I detta sammanhang bör uppmärksammas att det inte är uteslutet atthandling vilken är att hänföra till ett ärende, som redovisats i öppet diarium,kan vara av sådan beskaffenhet att den bör registreras i hemligt diarium. Beslut om att handling skall registreras i hemligt diariumbör inte få meddelas av annan än chefstjänsteman, i första handexpeditionschefen. Slutligen bör här anmärkas att skälen för hemlighåUande aven handlings existens ofta förfaller, när det ärende, till vUket handlingenhör, har avgjorts. I sådant fall skall givetvis handlingen, i den män den inteär hemlig i annat hänseende, lämnas ut när detta begärs. Av det sagda tordevidare följa att den del av det hemliga diariet som upptar anteckningar omsådant ärende inte längre får hemlighållas, eftersom diariet som sådant ärallmän handling. Består diariet av lösa blad skall aUtså det ifrågavarandebladet lämnas ut på begäran. Kan inte anteckningarna avskiljas på detta sätt,skall i stället avskrift av den aktuella delen av diariet lämnas ut. Beträffande förenämnda ärenden ombefrielse från reaUsationsvinst-skatt har framställningar att få ta del avfinansdepartementets diarium avslagits bl a. genom departementschefsbeslut den6 . Beslutet innehåller följande: G. har anhållitom medgivande att taga del av diarium i vad avseransökningar om befrielse från tUlämpning av bestämmelserna om beräkning avskattepliktig realisationsvinst vid avyttring av aktier i samband medstrukturrationalisering. Departementschefen, statsrådetSträng, lämnar med stöd av bestämmelserna i 17 § 4 stycket lagen (1937:249)om inskränkningar i rätten att utbekomma allmänna handlingar ansökningen utanbifall. EnUgt 2 kap. 10 § tryckfrihetsförordningen må beslut, sommeddelats av departementschef i fråga om utbekommande av allmän handling, ejöverklagas. Angivna bestämmelse i sekretesslagen har följande lydelse: Handlingar i ärenden angåendebefrielse från tillämpning av bestämmelserna om beräkning av skattepliktigrealisationsvinst vid avyttring av aktier eller liknande egendom i samband medstrukturrationalisering och angående rätt att erhålla avdrag vid taxeringen föravsättning till särskUd nyanskaffningsfond må ej utan samtycke av den som söktbefrielse utlämnas till annan tidigare än tjugu år från handlingens datum. Frågan om diarieföring av hemUgahandlingar i statsdepartementen har varit föremål för uppmärksamhet avriksdagens ombudsmän. Med anledning av vad som framkom i ett ärende somanhängiggjorts 1969 av redaktören sedan han vägrats att ta del av bl.a. särskilda diarium över hemliga handlingar avlätförutvarande justitieombudsmannen en skrivelsetill Konungen (se JO:s ämbetsberättelse 1971 s. 341 ff.) vari han påtalade attdiarieföringen av hemUga handlingar i i vissa hänseendeninte stod i överensstämmelse med vad som förordades i statsrådsberedningensförenämnda promemoria samt framlade spörsmålet för den åtgärd framställningenkunde föranleda. Angående till inkomna ansökningar omskattebefrielse i samband med strukturrationalisering, vilka enligt vad somupplysts rutinmässigt fördes i hemligt diarium, anförde i skrivelsenbl. a. följande: Skälet till att ärenden av dettaslag förs i hemligt diarium har uppgivits vara angelägenheten att förekommabörsspekulationer. Intresset härav är helt visst beaktansvärt. Det äremellertid inte det allmännas intresse härav som är grunden för sekretesskyddeti denna typ av ärenden. Det lagstöd som åberopats för sekretessen är 17 §sekretesslagen. På sätt framgår av detta lagrum är sekretessen avsedd attskydda enskilda intressen. Sekretessen skall sålunda efterges, om den som söktskattebefrielse medger det. Lämnas sådant medgivande, kan handUngarna lagligeninte hemlighäUas, hur stor risken för sjjekulation än är. När nu ett utlämnandeav handlingar är beroende uteslutande av ett medgivande av sökanden, bör detfinnas möjlighet att utverka sådant medgivande. Allmänheten uteslutes frånmöjlighet härtUI, om en handling diarieföres i ett diarium som hålles hemligt.Det kan därför enligt min mening inte anses tUlräckligt motiverat att på sättsom sker med denna typ av ärenden frångå eljest vedertagna principer fördiarieföring. Enligt statsrådsprotokollet den 28januari 1972 beslöt Kungl. Maj:t -efter att ha uttalat att ' skrivelsevarit föremål för behandling inom finans-, industri- och handelsdepartementen att skrivelsen skulle läggas tUl handlingarna. Även det förut återgivna avslagsbeslutet som chefen förfinansdepartementet meddelade föranledde JO-anmälan avMichanek. a. anförde följande: Ytterligare några omständigheteranser jag anmärkningsvärda i sätt att behandla dennafråga: ExpeditionschefenNils Fjellander har upplyst mig om att i samband med JO:sförra ingripande i denna sak utfärdade direktiv om att de företag eller personer,som ansökte om nämnda skattebefrielse, inte längre skulle tUlfrågas om deville medge att sekretessen hävdes i deras fall, en möjlighet somsekretesslagen anvisar i offentlighetens intresse. Genom dessa direktiv hardepartementet avsiktligt stängt den av lagen klart anvisade utvägen att skapaoffentlighet. Det har ocksåmeddelats mig att direktiv därefter utfärdats om att alla handlingar i dessaskatteärenden skall föras i ett särskUt hemligt diarium och att ansökningar omatt få se detta diarium skulle avslås. Slutligen hardet meddelats mig att beslut i dessa frågor skulle fattas avdepartementschefen, vilket innebär att de inte kan överklagas iregeringsrätten. Härigenom har vägen att få sekretessbesluten prövade på lagligväg också stängts. JO anförde vid ärendetsavgörande följande (JO:s ämbetsberättelse 1973 s. 317 ff): Den av förutvarandejustitieombudsmannen i ovannämnda skrivelse till Konungen uttaladeuppfattningen, att införandet av ifrågavarande typ av ärenden i hemligtdiarium inte kan anses tUlräckligt motiverat, delas av mig. Jag måsteemellertid konstatera att de skäl för uppfattningen, som anförts iskrivelsen, tydligen inte förmått övertyga i lika mån sommig om uppfattningens riktighet. Det är bara att beklaga att JO ochfinansdepartementet sålunda stannat i olika meningar i den bedömningsfråga detgäller. De direktiv angående diarieföringen, som utfärdats inomdepartementet, har departementschefens sanktion. Denne har också meddelat detbeslut, varigenom vägrats ta del av diariet. Eftersom statsråd ej stårunder JO:s tillsyn, kan jag ej ingå på någon prövning av departementschefenshandlande. JO lämnade medhänvisning till det anförda klagomålen utan åtgärd och då det upplysts attKungl. Maj:t genom beslut 28.1. 1972 förordnat att JO BexeUus' skrivelse skulleläggas tUl handlingarna, förklarade JO att principfrågan varberoende av om vid sin granskning av statsrådsprotokolletoch JO:s verksamhet finner anledning att göra något ät saken. PM med vissa uppgifter angående handläggningen av ärendenom befrielse från aktievinstbeskattning Genom en ändring av 35 §kommunalskattelagen (1928:370) som genomfördes (SFS 1966:215) skallskattepUktig reaUsationsvinst vid icke yrkesmässig avyttring av aktier ochlikartade tillgångar beräknas även om egendomen innehafts mer än fem år.Tidigare förelåg skattefrihet i sådant fall. Enligt de nya reglerna beräknasden skattephktiga realisationsvinsten för aktier som innehafts minst fem årtill av vad den skattskyldige erhållit för egendomen. SkattepUktigreaUsationsvinst skall dock inte beräknas om det framstår som sannolikt attavyttringen skett utan vinst eller med en vinst som inte överstiger av vadden skattskyldige erhållit. Bestämmelserna gäller ej vid avyttring av aktier ibostadsaktiebolag och andelar i bostadsföreningar, ej heller vid omflyttningav s. k. organisationsaktier inom en koncern. Maj:t kan medge befrielsehelt eUer delvis från beskattning enUgt schablonregeln, om regelns tUlämpningkan antas hindra strukturrationaUsering som är önskvärd frän aUmän synpunkt.Framställning om befrielse från realisationsskatt skall göras senast den dagavyttringen sker. Förslag om de nya skattereglerna för aktier framlades iproposition till riksdag (prop. Angående frågan omskattebefrielse i samband med strukturrationalisering anfördedepartementschefen bl. a. följande (s. 111-112): En i tiden obegränsad beskattningav aktievinster kan emellertid tänkas få en hämmande inverkan påstrukturrationaliseringar inom näringslivet i det fall en sammanslagning avföretag kan föranleda vinstbeskattning. En sådan effekt av en utökadbeskattning anser jag i princip bör om möjligt undvikas. Skatt enligtschablonmetoden bör därför inte utgå när organisationsaktier flyttas mellan företaginom en koncern eller när köp och försäljningar av aktier och i undantagsfallandelar har direkt samband med en från allmänna synpunkter önskvärdstrukturrationalisering. Den nu gällande friheten frånrealisationsvinstbeskattning vid fusion mellan helägda bolag bör givetviskvarstå. Undantagsbestämmelsen för överföringar avorganisationsaktier mellan företag i en koncern synes lämpligen kunna intas i35 § 4 mom. avses här ett moderföretag, som skall varaaktiebolag eller ekonomisk förening, och dess dotterföretag. Hur aktierna eUerandelarna i moderföretaget innehas - av fysiska personer, handelsbolag,stiftelse etc. har inte någon betydelse för bedömningen. Huruvida två företagskall anses tillhöra samma koncern får avgöras med ledning av aktiebolagslagensregler om koncernföretag. Dotterföretag bör dock kunna vara aktiebolag,ekonomisk förening eller handelsbolag. Det är däremot inte möjligt att i lagtext närmare ange defall då en försäljning skall fritas frän beskattning enligt schablon, därföratt beskattningen kan anses hindra en från allmänna synpunkter önskvärdstrukturrationalisering. Möjlighet bör därför finnas att befria frånvinstbeskattning i sådana fall. Dispens skall givetvis inte medges i alla defall då försäljningen leder tiU att två företag sammanslås. Det måste bh enbedömning från fall till fall. Om köpeskillingen lämnas i form av aktier i detandra företaget torde i regel förutsättningar för dispens få anses föreligga. Betalas köpeskillingen i likvida medel har man däremot anledning ställa större krav på att det är fråga om ensådan från allmän synpunkt angelägen strukturrationalisering som bör medföraskattefrihet. Skattebefrielsen bör gälla endast vinster som beräknas enligtschablonregeln. Dispenser av detta slag bör, åtminstone tills vidare,ankomma på Kungl. Om emellertid erfarenheterna av dispensgivningenskulle ge vid handen att den lämpligen kan delegeras till riksskattenämnden ellerannan central myndighet bör Kungl. Maj:t ha rätt att besluta om sådandelegation. Ansökan om dispens bör inges av de berörda företagen eller ett avdem för aktie- eller andelsägarnas räkning. Då en sådan ansökan ofta kan kommaatt innehålla uppgifter, som då ansökan inges inte bör bUoffentliga, bör sådan ansökan vara hemlig på samma sätt som t. ex. ansökan omförhandsbesked i taxeringsfråga. Propositionen antogs av riksdagensåvitt gäUde den ifrågavarande dispensregeln (BeU 1966:46, rskr 1966:26). Vid förra årets riksdag yrkades i motionen 1972:77 attbefrielse från realisationsvinstbeskattning vid aktieförsäljningar i sambandmed strukturrationalisering skulle meddelas av i stället för avKungl. Maj:t. TUl stöd för yrkandet åberopades att dispensregeln i vissa falltillämpats alltför generöst. avslog motionen ienlighet med skatteutskottets hemstäUan i betänkandet SkU 1972:3. Maj:t 59 ärenden angåendebefrielse från aktievinstbeskattning i samband med strukturrationalisering.1972 avgjordes 63 sådana ärenden. Härav bifölls 32 resp. 22 ansökningar. I defaU ansökningen bifallits har regelmässigt tillståndet begränsats att gälla viden eller två taxeringar, i något fall . Har försäljning av aktiernainte kommit till stånd tillståndet avser eller har villkoren förtransaktionens genomförande ändrats prövas ärendet ånyo efter förnyad ansökan.Antalet ej bifallna ansökningar 1971 var 25 och 1972 36. Återståendeansökningar prövades ej i sak på grund av att ansökan ej gjorts i rätt tid,dvs. efter det avyttring av aktierna skett. Både 1971 och ärenden har i drygt ett tiotal fallberört börsnoterade eller s. k. fondhandlarnoterade bolag. Det största ärendet1971 gällde bankfusionen Skandinaviska banken-EnskUda banken. Bland 1972 årsärenden förekom en större industrisammanläggning samt ett par störreförlagssammanläggningar. Ansökningarna biföUs i dessa faU. Många ärenden rörmindre familjeföretag som skaU uppgå i större företag. Maj:ts praxis rörande ifrågavarandedispensärenden har vissa uppgifter inhämtats från . a. att stor hänsyn tas tUl köpeskUlingarnas storlek. Några gränserhärvidlag är dock inte fastlagda. Det är vanligt med avslag om köpeskUUngenunderstiger ett par . Vidare beaktas om köpeskillingen lämnas iform av aktier eller i likvida medel. I det senare fallet eller om det är frågaom övervägande kontantlikvider är utsikterna tUl bifall avsevärt mindre än omköpeskiUingen utgörs av aktier. Vidare iakttas restriktivitet om transaktionenendast rör sig om ren kapitalplacering. Däremot ser man i princip positivt päfaU där det säljande företagets ägare och personal får sysselsättning i detköpande företaget. Vad gäller branschfrägor ställer man i allmänhet större kravför bifall beträffande rena serviceföretag än beträffande industriföretag. SkaUdet med ansökan avsedda företaget uppgå i ett utländskt företag krävs i principspeciella skäl för bifaU. Några få sådana ärenden har förekommit 1971 och 1972. biföUs ansökan i ett sådantärende. Det har uppgetts att Kungl. Maj:ts praxis när det gäUer bifaU tUl ansökningarom befrielse frän aktievinstbeskattning skärpts . Beträffande slutligen handläggning av ansökningarnaförekommer i allmänhet inte något remissförfarande. Ansökningshandungarnabestår oftast endast av själva ansökan samt en eller flera årsredovisningar.Ofta förekommer det att företrädare för berörda företag uppvaktar finansministernoch redogör för sina planer. Undersölining av Kungl. Maj:ts handläggning av ärendenrörande utlännings förvärv av svenskt medborgarskap (naturaUsation) 1/7196931/12 1972 Något om den historiska bakgrunden och gällande rätt Möjligheten för utlänning som bosatt sig här i riket attvinna erkännande som svensk undersåte har gammal hävd i vårt land. I laginfördes dock regler härom först . Genom en grundlagsändring fastslogsdå i regeringsformen att Kungl. Maj:t ägde att genom naturaUsation upptautländsk man till svensk medborgare i den ordning och under de villkor sombestämdes i särskild lag. I den utfärdade förordningen (1858:13 s. 2)reglerades ordningen och vUlkoren för naturaUsation. I övrigt blev den svenskamedborgarskapsrätten föremål för närmare reglering i lag först genom lagen(1894:71) om förvärvande och förlust av medborgarrätt, som byggde på ett av ensvensk-dansk-norsk kommitté är 1890 avgivet förslag och i huvudsak utgjorde enkodifiering av vad som redan före lagens tillkomst ansågs vara gällande rätt.Såväl lag som förordning gällde rill dålagen (1924:130) om förvärvande och förlust av svenskt medborgarskap trädde ikraft. Även denna lag var ett resultat av skandinaviskt samarbete. Under aktualiserades frågan om en revisionav den svenska medborgarskapslagstiftningen, men med hänsyn till att samverkanmed våra nordiska grannländer då inte var möjlig, fick frågan anstå tillsvidare. Efter krigets slut upptogs emellertid frågan ånyo till behandUng iskandinaviskt samarbete, vilket resulterade i ett gemensamt förslagtill nya medborgarskapslagar för , och (SOU 1949:45). Dennya, ännu gällande lagen (1950:382, prop. 217, ILU 27, rskr 351) om svensktmedborgarskap (MbL) trädde i kraft . Resultatet avmotsvarande beslut i och blev, att de tre ländernaslagar i sakligt hänseende helt överensstämmer, bortsett från att den danskalagen, till följd av att gmndlagen kräver lagstiftningsmaktens medverkan i varjesärskilt natura-Usationsärende, saknar föreskrifter om villkoren förnaturaUsation. I har ordningen med Kungl. Maj:t somnaturaUsationsbe-viljande myndighet varit grundlagsfäst fram till år 1965.Genom ett då infört tiUägg tiU RF § 33 öppnades möjlighet att genom föreskrifti MbL tUlägga annan myndighet än Kungl. Maj:t befogenhet att avgöranaturaUsationsärenden. RF § 33har nu följande lydelse: Utländsk man eller kvinna må i denordning och under de villkor, som bestämmas genom särskild lag, stiftad i denordning 87 § 1 mom. stadgar, genom naturaUsation upptagas till svenskmedborgare. Sålunda naturaUse-rad utlänning njute samma rättigheter ochförmåner som infödd svensk medborgare, dock utan att kunna till ledamot avstatsrådet utnämnas. Ärende rörande naturaUsation prövas av Konungen, i den månej annat stadgas i nyssnämnda lag. Genom ändringar (1968:704, prop.158, ILU 54, rskr 395) i MbL, vilka trätt i kraft , harbeslutanderätten i naturalisations- ärenden förts över från Kungl. Maj:t till den centralautlänningsmyndigheten, dvs. det inrättade statens invandrarverk.Till grund för berörda ändringar låg ett av en särskUt tiUkallad utredningsman(dåvarande landshövdingen ) avgivet betänkande"Decentrahsering av naturaUsationsärenden m. (SOU 1966:20). Somfrämsta motiv för denna decentrahsering av beslutanderätten i naturaUsationsärendenframhölls angelägenheten av att utan dröjsmål i möjligaste mån befria Kungl.Maj:t från den betungande handläggningen av dessa ärenden. Härvid upplystes ombl. a. att antalet till inkomna ansökningar under senaretid närmat sig 7 000 per är och att av dessa ärenden lämnats utanbifaU. Efter invandrarverkets tiUkomst handlägger Kungl. Maj:t som förstainstans i princip endast sådana medborgarskapsärenden som avses i MbL 11 §andra st., nämligen vissa förklaringsärenden (att vederbörande är svenskmedborgare), i vilka regeringsrättens yttrande först inhämtas. Mot den centrala utlänningsmyndighetens beslut imedborgarskapsärenden kan enligt 12 § MbL talan föras genom besvär hosKonungen. Dylika besvär avgörs av Kungl. Maj:t i statsrådet.' Vidare kan nämnas att invandrarverket jämlikt 9 a § MbLfått rätt att överlämna vissa medborgarskapsärenden till Kungl. Maj:t föravgörande, om det förehgger särskilda skäl, t. ex. att ärendet har påtagligautrikespolitiska aspekter eller på annat sätt är av särskilt grannlaga natureller är av principiell betydelse. Förevarande undersökning avser Kungl. Maj:ts handläggningav ärenden rörande utlännings förvärv av svenskt medborgarskap (naturaUsation)eller fr. o. m. den genomförda decentraUseringentill invandrarverket. Det stora flertalet av de undersökta ärendena avserbesvär över invandrarverkets beslut i naturaUsationsärenden enligt 6 § MbL, menäven överlämnandeärenden jämlikt 9 a § förekommer. Likaså förekommer i denna undersökning ett mindre antaldirekt hos Kungl. Maj:t anhängiggjorda ansökningsärenden avseende befrielsefrån stipulerat villkor (jämlikt 6 § tredje st.) vid förvärv av svensktmedborgarskap; normalt har emellertid även denna grupp ärenden kommit underKungl. Maj:ts prövning besvärsvägen. Efter ovannnämnda ändringar samt efter enändring i tredje stycket, vilken trätt i kraft , av innebördatt tidigare befattning med villkorsärenden upphört och attdessa numera handläggs av den centrala utlänningsmyndigheten har 6 § MbLföljande lydelse: 6 § Utlänning, som 2. har hemvist här i riket; Utlänningar - i första handnordiska medborgare - kan under vissa förutsättningar förvärva svenskt medborgarskapgenom att hos aH/nä/a sin önskan härom (se MbL 3, 4 och 10 §§).Sådant förvärv betraktas inte som naturaUsation. Besvär över länsstyrelsensbeslut i dylika ärenden har tidigare avgjorts av regeringsrätten men avgörs fr.o. m. av kammarrätten. Detta gäller ansökningar om svenskt medborgarskap vilkaavgjorts av Kungl. Maj:t före och som det sålunda, i vad avserbefrielse frän dä stipulerade villkor, ej ankom på invandrarverket att pröva. 3. fört en hederUgvandel; samt 4. har möjlighetatt försörja sig och sin familj, kan på ansökan upptagas till svensk medborgare(naturaUseras). Fråga om naturaUsation prövas av den centrala utlänningsmyndighetsom avses i 3 § utlänningslagen (nr 193). Finnes det medföra gagn för riket att sökanden upptagestill svensk medborgare eller har sökanden förut ägt svenskt medborgarskap ellerär sökanden gift med svensk medborgare eller föreligga eljest med hänsyn tillsökandens förhållanden särskilda skäl för dennes upptagande till svenskmedborgare, må naturaUsation beviljas, även om de i första stycket stadgadevillkoren icke äro uppfyllda. Är sökanden dansk, finsk, isländsk eller norskmedborgare, må även om annat särskilt skäl ej föreligger avvikelse ske från detunder punkt 2 angivna villkoret. Förlorar sökande, som har utländskt medborgarskap, ejdetta i och med sin naturaUsation utan fordras härför medgivande av denutländska statens regering eller annan myndighet, må som villkor för medborgarskapetsförvärvande stadgas, att sökanden inför den centrala utlänningsmyndigheteninom styrker att dylikt medgivande lämnats. Då utlänning enligt denna paragraf upptages till svenskmedborgare, bestämmer den centrala utlänningsmyndigheten, huruvidanaturaUsa-tionen skall omfatta även sökandens ogifta barn under aderton är. I den ovannämnda proposirionen1968:158 förutsatte föredragande departementschefen att den centralautlänningsmyndigheten vid sin prövning av ärendena i största möjligautsträckning skulle följa samma principer som Kungl. Maj:t dittills gjort.Givetvis kunde tid efter annan anledning uppkomma att ändra praxis, bl. a. pågrund av förskjutningar i den allmänna utlänningspolitiken, men i propositionenframhölls särskilt att "ärenden, i vilka fråga uppkommit att genomföra ensådan ändring som får särskild räckvidd och betydelse, exempelvis förbedömningen av ett stort antal ärenden , synes böra avgöras av Kungl.Maj :t" (s. 71). Detsamma sades gäUa de förekommande ärendensom har utrikespoUtisk anknytning samt andra ärenden av särskUt grannlaganatur. Att ärenden i vilka utlänningsmyndigheten avsåg att mjuka upp praxis ifråga om dispens frän naturalisationsVillkoren borde hänskjutas tUl Kungl.Maj:ts avgörande ansågs vara särskUt angeläget mot den bakgrunden att dylikaärenden inte kunde besvärsvägen bU föremål för Kungl. Densamtidigt införda nya paragrafen (9 a §) i MbL utformades som en allmän rättför den centrala utlänningsmyndigheten att hänskjuta ärende till Kungl. Maj:tsprövning, när särskilda skäl föreUgger. Härvid förutsattes attutlänningsmyndigheten skulle undantagslöst utnyttja hänskjutningsmöjUgheten ide ärenden för vilka förfarandet i första hand är avsett (jfr prop. s. 73). Det bedömdes dock inte som nödvändigt eller ens önskvärtatt binda utlänningsmyndighetens tillämpning av MbL:s bestämmelser genomsärskilda föreskrifter i författningsform. I stället lämnades i en bilaga tillpropositionen en redogörelse för huvuddragen i Kungl. Maj:ts dittills-varandepraxis i de vanligaste typerna av naturaUsationsärenden, vilken avsågs getillräcklig ledning för det nya verkets prövning av dessa ärenden.