bet · FW01JuU36 · 1973-12-31 00:00:00 — Justitieutskottetsbetänkande nr 1973 JuU 1973:36 Justitieutskottetsbetänkande i anledning av propositionen 1973: 87 med förslag till lag omrättegången i tvistemål om mindre värden, m. m. jämte motioner. Ipropositionen 1973: 87 har Kungl. Maj:t () föreslagitriksdagen att anta i propositionen framlagda förslag till 1. lag om rättegången i tvistemålom mindre värden, 2. lag om ändring iutsökningslagen (1877: 31 s. 1), 3. lag om ändring i lagen (1929:145) om skiljemän, 4. lag om ändring irättshjälpslagen (1972: 429). Beträffande propositionens huvudsakliga innehållhänvisar utskottet till vad utskottet anför på s. 9 och 10. Isamband med propositionen behandlar utskottet två i anledning av propositionenväckta motioner, 1973: 1914 och 1973: 1931. Motionsyrkandena redovisas nedanpå s. 8 och 9. De vid propositionenfogade lagförslagen har följande lydelse. Lagom rättegången i tvistemål om mindre värden Härigenomförordnas som följer. 1 § Derma lag skalltillämpas på rättegången vid allmän domstol i tvistemål vari förlUcning omsaken är tillåten, om värdet av vad som yrkas uppenbart ej överstiger hälftenav det enligt lagen (1962: 381) om allmän försäkring bestämda basbeloppet föroktober näst föregående år. Första stycket gäller ej om part första gången hanskall föra talan i tvistemålet yrkar att denna lag ej skall tUlämpas och därvidgör sannolikt att bakomliggande tvist rör högre värde eller att utgångeneljest är av synnerlig betydelse för bedömningen av andra föreliggande rättsförhållanden.Har talan väckts genom ansökan om betalningsföreläggande, skaUpart som begär målets hänskjutande till rättegång senast därvid framställayrkande som sagts. Medvärde enligt första stycket avses det värde som vid tiden för talans väckandekan antagas gälla. Har talan väckts genom ansökan om lagsökning ellerbetalningsföreläggande eller som enskilt anspråk i brottmål, avses värdet vidrättens beslut att tvisten skall handläggas som tvistemål. Vid bedömningenskall hänsyn ej tagas tUl rättegångskostnad. 2 §Är värdet av vad som yrkas högre än som anges i 1 § första stycket, skall denna lag ändå tillämpas, om 1. tvisten huvudsakligen rör frågavaröver utlåtande avgivits av reklamationsorgan som Konungen bestämmer, eller 2. parterna överenskommit attlagen skall tillämpas och rätten finner detta lämpligt. Förstastycket gäller endast om part första gången han skall föra talan i tvistemåletyrkar att denna lag skaU tUlämpas och därvid åberopar utlåtandet elleröverenskommelsen. Har talan väckts genom ansökan om betalningsföreläggande äger1 § andra stycket andra punkten motsvarande tiUämpning. 3 § Denna lag skall ej tillämpasi fråga om mål som av tingsrätt handlägges i särskild sammansättning eller medtillämpning av konkurslagen (1921: 225) eller ackordslagen (1970: 847), ellermål som skall upptagas av högre rätt. 4 § I stället för bestämmelsernaom förberedelse i 42 kap. 622 §§ och om huvudl'örhandling i43 kap., 50 kap. 1518 §§ och 2122 §§ samt 55 kap. 12 och 15 §§ samma balk,gäller denna lags bestämmelser om sammanträde och skriftlig handläggning. Iövrigt tUlämpas i den mån dess bestämmelser ej strider motdenna lag. Därvid jämställes sammanträde enligt denna lag med huvudförhandling. 5 § Mål beredes föravgörande; vid sammanträde eller genom skriftlig handläggning. Med iakttagande av 15 och 27 §§ bestämmer rätten efter omständigheterna i vilken mån handläggningen skall vara muntlig eller skriftlig. Domskall gmndas på vad som förekommit vid sammanträde och vad handlingarnainnehåUer. 6 §Rätten skall vägleda parterna vid talans utförande samt skall tillse att tvistefrågorna blir klarlagda och målet utrett efter vad dess beskaffen het kräver. JuU 1973: 36 3 Rätten skall söka förlika parterna, om ej särskildaskäl föranleder annat. 7 § I tvist mellan näringsidkareoch konsument rörande vara eller tjänst som tillhandahållits för huvudsakligenenskilt bruk (konsumenttvist) skall rätten, om det är till gagn förutredningen, inhämta yttrande från reklamationsorgan som avses i 2 §. 8 § Ersättning förrättegångskostnad får ej avse annat än kostnad för 1. rådgivning enligträttshjälpslagen (1972:429) för varje instans, 2. ansökningsavgift, 3. resa och uppehälle för parteller ställföreträdare i samband med sammanträde eller, om personlig inställelseej föreskrivits, resa och uppehälle för ombud, 4. vittnesbevisning, 5. översättning av handling, 6. inkassoåtgärd som vidtagitsföre rättegången. Ersättningutgår endast i den mån kostnaden varit skäligen påkallad för tillvaratagande avpartens rätt. Ersättningsom anges i första stycket 3 och 6 utgår enligt bestämmelser som Konungenmeddelar. Medkostnad som sägs i första stycket 1 jämställes kostnad för annan rådgivning somlämnas av advokat eller biträdande jurist på advokatbyrå, i den mån den ejöverstiger i rättshjälpslagen bestämd rådgivningsavgift. Harmål till en början handlagts i annan ordning än enligt denna lag, utgårersättning för kostnad som uppkommit i samband därmed enligt vad som gällerdärom. 9 §Ersättning tUl vittne skall bestämmas efter de grunder som gäller om ersättning av allmänna medel till vittne. 10 § Beslutar rätten att yttrandeav sakkunnig skall inhämtas, bestämmer rätten efter parternas hörande vem somskall anlitas. Kostnaden för sådan sakkunnig betalas av allmänna medel. Omsärskilda skäl föreligger, får rätten förordna att kostnad för utlåtande avsakkunnig, som ej utsetts av rätten, skall betalas av allmänna medel efter degrunder som gäller för av rätten utsedd sakkunnig. 11 § I konsumenttvist fårnäringsidkaren sökas där konsumenten har sitt hemvist, om värdet av vad somyrkas uppenbariigen ej överstiger hälften av basbelopp som anges i 1 §. JuU 1973: 36 4 12 § Tingsrätten består vid handläggningenligt denna lag av en lagfaren domare. 13 § Ansökan om stämning skallinnehålla uppgift om vad som yrkas samt de omständigheter som åberopas tillstöd för yrkandet. Uppgift skall även lämnas om de bevis som åberopas och om deomständigheter som betingar rättens behörighet, såvida ej denna framgår avansökan i övrigt. Skriftliga bevis bör inges som ansökan göres. 14 § Utfärdas stämning, skallsvaranden föreläggas att yttra sig över käromålet. Yttrandet får görasskriftligen eller muntligen. Muntligt yttrande skall upptecknas genom rättensförsorg. 15 § Sammanträde skall håUas, omej enbart skriftiig handläggning med hänsyn till målets beskaffenhet finneslämpligare. 16 § Part skaU kallas att inställasig till sammanträde vid påföljd att tredskodom annars kan meddelas mot honom.Föreligger särskilda skäl får part i stället kallas vid påföljd att annarstredskodom kan meddelas mot honom eller målet avgöras utan hinder av hansutevaro. Ompart skall inställa sig personligen, skall rätten förelägga honom sådaninställelse vid vite. Vidkallelse till sammanträde, som avser enbart bevisupptagning, .skall påföljdenligt första stycket ej föreläggas. 17 §Vid sammanträde skall parterna redogöra för sina ståndpunkter och bevisningen upptagas. Om det är lämpligt, får bevisning upptagas även vid annan domstol. Sakkunnig som utlåtit sig skriftligen får höras munt ligen endast om rätten firmer det nödvändigt. Föreskrifterom innehåUet i och avfattningen av protokoll vid sammanträde meddelas avKonungen. 18 §Hålles sammanträde, skaU målet om möjligt slutbehandlas vid sanmianträdet. Endast om synnerliga skäl föreligger får flera än två sammanträden håUas. Hålles sammanträde skall samme domare sitta i rätten, om ej synnerligt hinder möter. Har munt lig bevisning upptagits vid rättens sammanträde och blir den domare som höll sammanträdet förhindrad att döma i målet, skall bevisningen upp tagas ånyo, om sådant upptagande finnes vara av betydelse i målet och hinder därför ej föreligger. Harhandläggningen ej avslutats vid sammanträde, skall rätten bereda JuU 1973: 36 5 parternatiUfälle att slutföra sin talan vid påföljd att målet ändå kankomma att avgöras. 19 § När målet är berett, skallrätten avgöra det utan dröjsmål. Uteblir båda parterna från sammanträde, som ejavser enbart bevisupptagning, skall målet avskrivas. Uteblir ena parten frånsammanträde, får rätten på yrkande av den som kommit tillstädes, i enlighet medföreläggande erUigt 16 §, antingen meddela tredskodom eller avgöra målet utanhinder av hans utevaro. Framställes ej sådant yrkande, bestämmer rätten om denfortsatta handläggningen. 20 § Närmare föreskrifter omavfattning av dom och beslut meddelas av Konungen. 21 § Talan mot tingsrättsdom eller beslut får ej prövas av hovrätten i vidare mån än som framgår av 22 §, om ej hovrätten meddelat parten prövningstillstånd. PrövningstUlståndbehövs ej vid talan mot beslut som rör annan än part eller intervenient, beslutvarigenom tingsrätt ogillat jäv mot domare, beslut angående ådömande avförelagt vite eller om ansvar för rättegångsförseelse eUer beslut varigenomvade- eller missnöjesanmälan eller ansökan om återvinning eller vade- eller besvärstalanavvisats. Ifråga om meddelat prövningstUlstånd äger 54 kap. 11 § andra stycket och 13 §rättegångsbalken motsvarande tillämpning. 22 §PrövningstUlstånd får meddelas endast om 1. det är av vikt för ledning avrättstillämpningen att talan prövas av högre rätt, 2. part åberopar omständigheteller bevis som ej tidigare förebragts och som sannolikt skulle ha lett till enannan utgång, 3. den rättstillämpning som liggertill grand för domen eller beslutet måste antagas vara oriktig, 4. målets utgång kan antagas hapåverkats av falsk handling som åberopats eller av falsk utsaga som avgivitsunder ed eller försäkran, 5. doravilla förekommit, eller 6. målets utgång uppenbarligenberor på grovt förbiseende eller grovt misstag. 23 §Talan mot tingsrätts beslut angående fråga som avses i 1 eUer 2 § föres i samma ordning som talan mot beslut varigenom rätten ogUlat invändning om rättegångshinder. JuU 1973: 36 6 24 § Vid behandling av fråga omprövningstillstånd beslår hovrätten av två ledamöter. Vill en av ledamöternabevilja prövningstillstånd, gäller hans mening som hovrättens beslut. 25 § I fullföljdsinlaga skaU angesde omständigheter som åberopas till stöd för ansökan om prövningstillstånd, omsådant tillstånd behövs. Vidare skall fullföljdsinlaga innehålla uppgift omöverklagade domen eller beslutet, om den ändring som yrkas däri och omgrunderna för den fullföljda talan. Uppgift skall även lämnas om de bevis somåberopas. Skriftligt bevis som ej tidigare förebragts skall fogas vidfullföljdsinlagan. 26 § Behövs prövningstillstånd,beslutar hovrätten sedan skriftväxlingen avslutats om sådant tillstånd skallmeddelas. När skäl föreligger till det, får frågan upptagas utan attskriftväxling skett. 27 §I mål som fullföljts genom vad, skall handläggningen vara skriftlig, om ej särskUda skäl föranleder att sammanträde hålles. Bestämmelserna i 17, 18 och 20 §§ äger motsvarande tiUämpning vid rättegången i hov- räti. 28 § Mot hovrätts beslut attmeddela prövningstillstånd får talan ej föras. 29 § Bestämmelserna i 17 § ägermotsvarande tillämpning vid rättegången i högsta domstolen. Dennalag träder i kraft . Lagengäller ej om talan väckts före ikraftträdandet. Lagom ändring i utsökningslagen (1877: 31 s. 1) Härigenom förordnas, att i utsökningslagen (1877:31 s. 1) skall införas en ny paragraf, 49 a §, av nedan angivna lydelse. Har i mål, som handlagts enligt lagen (1973: 000)om rättegången i tvistemål om mindre värden, hovrätten vägrat partprövningstillstånd vid talan mot tingsrätts dom varigenom betalningsskyldighetålagts, Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse må domen verkställas såsom lagakraftägande utan hinder avtalan mot hovrättens beslut, såvida ej högsta domstolen annorledes förordnar. Denna lag träder i kraft . Lag om ändring i lagen (1929:145) om skiljemän Härigenom förordnas, att i lagen(1929: 145) om skiljemän skall införas en ny paragraf, 3 a §, av nedan angivnalydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse / tvist mellan näringsidkare ochkonsument rörande vara eller tjänst som tillhandahållits för huvudsakligenenskilt bruk får före tvistens uppkomst träffat avtal att tvist skallhänskjutas till skiljemän utan förbehåll om rätt för parterna att klandraskiljedomen ej göras gällande, om tvisteföremålets värde ej är högre än somanges i 1 § lagen (1973: 000) om rättegången i tvistemål om mindre värden. Första stycket gäller ej om tvisten rör avtal mellanförsäkringsgivare och försäkringstagare och ej heller om annat följer avSveriges internationella förpliktelser. Denna lag träder i kraft den 1januari 1974. Äldre lag gäller i fråga om avtal som träffats föreikraftträdandet. JuU1973: 36 8 Lag om ändring i rättshjälpslagen (1972: 429) Härigenom förordnas, att 19 § rättshjälpslagen (1972: 429) skall hanedan angivna lydelse. Bifalles ansökan om allmän rättshjälp, fastställerrättshjälpsnämnden det för sökanden gällande maximibeloppet. Kansökanden ej själv eller genom någon som i tjänsteställning eller annars lämnarhonom bistånd behörigen tillvarataga sin rätt, får rättshjälpsnämnden påsökandens begäran förordna biträde. När biträde kan förordnas enligt 20kap. 19 § , förordnas ej biträde enligt denna lag. Bifalles ansökan otn allmän rättshjälp, fastställerrättshjälpsnämnden det för sökanden gällande maximibeloppet. Kan sökanden ej själv eller genom någon som itjänsteställning eller annars lämnar honom bistånd behörigen tillvarataga sinrätt, får rättshjälpsnämnden på sökandens begäran förordna biträde. I angelägenhet, som kan antagas bliprövad enligt lagen (1973:000) om rättegången i tvistemål om tnindre värden,får biträde förordnas endast om särskilda skäl föreligger med hänsyn tillsökandens personliga förhållatiden eller saketts beskaffenhet. När biträde kan förordnas enligt 20 kap. 19 §föräldrabalken, förordnas ej biträde enligt denna lag. Denna lag träder i kraft den 1januari 1974. Har ansökan om rättshjälp gjorts före ikraftträdandet, gällerfortfarande äldre bestämmelser. I motionen 1973: 1914 av () och () yrkas att beslutar 1. att lagen omrättegången i tvistemål om mindre värden ej skall tiUämpas om part framställtönskemål därom och rätten finner att särskilda skäl talar härför, 2. att tvister somhuvudsakligen gäller fråga, varöver utlåtande har avgivits av reklamationsorgansom Kungl. Maj:t bestämmer, skall behandlas enligt ovannämnda lag endast då iövrigt ovannämnda lag §§ 1 och 2 skall tillämpas, 3. att fysiskperson vid tvist med juridisk person skall tillerkännas JuU 1973: 36 9 ersättningav allmänna medel för rättegångsbiträde eUer ombud, om rätten, med hänsyn tillhur komplicerat målet är, så finner lämpligt, 4. att ersättning förrättegångskostnader får avse ersättning för förlorad arbetsförtjänst för sådantid för resor och för inställelse som sammanlagt överskrider , samt 5. att de i proposition 1973: 87föreslagna reglerna för prövningstillstånd i hovrätt avslås. I motionen 1973: 1931 av m. fl. (m)hemställs att avslår propositionen 1973: 87. Genompropositionen, som grundas på en inom utarbetadpromemoria (Ds Ju 1972: 6) Rättegången i mindre tvistemål, framläggs förslagtill en lag om rättegången i tvistemål om mindre värden. Därjämte föreslåsvissa ändringar i utsökningslagen, lagen om skiljemän och rättshjälpslagen. Syftetmed den föreslagna lagstiftningen är att förbättra den enskildes rättsskyddfrämst genom att nedbringa parternas kostnader i rättegångar om mindre värdenoch genom att ändra förfarandet så att det blir möjligt för den enskilde attsjälv, utan juridiskt biträde, föra sin talan. Denföreslagna ordningen skall tiUämpas på rättegången vid allmän domstol idispositiva tvistemål om tvisteföremålets värde uppenbart inte överstigerhälften av basbeloppet för oktober näst föregående år, dvs. Oavsett värdet skall dock en tvist kunna handläggas i det förenkladeförfarandet om den huvudsakligen rör fråga varöver utlåtande avgivits avreklamationsnämnd. Härigenom underlättas möjligheterna att tvångsvisgenomdriva reklamationsnämndens avgöranden. Bestämmelsei avbetalningskontrakt eller annat avtal mellan näringsidkare och konsumentatt framtida tvist i anledning av avtalet skall hänskjutas till avgörande avskUjemän skall inte få göras gällande om tvisteföremålets värde inte är högreän ett halvt basbelopp. Enligtpropositionen bör tingsrätterna tillhandagå allmänheten med allmänna råd ochupplysningar om olika möjligheter att få tvister prövade vid domstol ellerreklamationsorgan. Om en tvist förs tUl domstol skall domstolen enligt denföreslagna nya lagen bistå och vägleda parterna vid talans utförande samt setill att tvistefrågorna blir klarlagda och målet utrett efter vad dessbeskaffenhet kräver. Rätten skall också söka förlika parterna. Förenklingar föreslås i fråga om irmehållet istämningsansökan och andra rättegångshandlingar. Det förutsätts också attformulär kommer att utarbetas, i vilka parterna på ett lättfatfligt sätt gesbehövlig vägledning. Självadomstolsförfarandet skall enligt förslaget vara mycket informellt. Vidhandläggning i tingsrätt skall målet normalt avgöras vid ett enda sammanträde.Det skall också vara möjligt att ha enbart skriftlig handläggning. Dennuvarande formella uppdelningen av förfarandet på förberedelse ochhuvudförhandling överges sålunda. Vid handläggningen skall rätten bestå av endomare. Tingsrättensavgörande skall få överprövas i hovrätt endast i vissa särskilt angivna fallefter prövningstillstånd av hovrätten. Sådant tillstånd skall lämnas omprejudikatfråga föreligger, när rättstillämpningen är klart oriktig och i någraandra fall. Ävenhovrättsförfarandet i tvistemål om mindre värden föreslås bli förenklat.Handläggningen i hovrätt skall ske enbart genom skriftväxling, om intesärskilda skäl föranleder att sammanträde hålls. Hovrättsdom i det förenklade förfarandet skall kunna komma under högsta domstolensprövning under de förutsättningar som gäller beträffande tvistemål iallmänhet. Iprincip skall även i det förenklade förfarandet den part som förlorarrättegången ersätta motparten hans rättegångskostnader. De kostnader som denförlorande kan åläggas att ersätta motparten begränsas emellertid starkt.Ersättningsgilla kostnader i det förenklade förfarandet är avgift förrådgivning enligt rättshjälpslagen, avgift för stämningsansökan, kostnad förvittnesbevisning, parts inställelse och översättning av handling samt kostnadför eventuell inkassoåtgärd. Denhjälp, utöver kortare rådgivning, som ett biträde skulle kunna lämna föreslås idet förenklade förfarandet bli ersatt av de åtgärder som domstolen enligt vadovan sagts har att vidta för att hjälpa den enskilde parten till rätta. Medhänsyn härtUl föreslås att rättshjälp som beviljas i tvist som kan komma attprövas i det förenklade förfarandet som regel inte skall omfatta förmånen avbiträde. Biträde enligt rättshjälpslagen skall dock kunna förordnas omsärskilda skäl föreligger med hänsyn till den rättssökandes personligaförhållanden, t. ex. sjukdom, hög ålder eller språksvårigheter, eller om sakenär rättsligt särskilt svårbedömd. Dei propositionen framlagda lagförslagen föreslås träda i kraft den 1 januari1974. Vårnu gällande rättegångsordning regleras i som trädde i kraft år1948. Förfarandet enligt grundar sig på principema ommuntiighet, omedelbarhet och koncentration. denmed införda ordningen ville man uppnå en snabbarehandläggning och en större tUlförlitiighet i avgörandena än det i underrätttidigare gällande muntligt-protokollariska systemet medgav. Emellertid harrättegångsbalkens regler blivit föremål för kritik i skildaavseenden. Vad gäller tvistemålsförfarandet har kritiken bl. a. gått ut på attförfarandet är tidskrävande, omständligt och formaliserat samt framför alltdyrbart för partema. Angivna förhåUanden har ansetts i allt större omfattningleda till att parter i tvister, särskUt i s. k. vardagslivets tvister, drarsig för att utnyttja den form för konfliktiösning som rättegångsförfarandet vidallmän domstol erbjuder. Av undersökningar som redovisas i propositionenframgår att rättegångskostnaderna i mindre tvistemål ofta är mycket höga iförhållande till tvisteföremålets värde. I mål med ett tvistevärde under 3 000kronor uppgår kostnaderna enbart i underrätten sålunda genomsnittligt tUl nästanlika stort belopp som värdet av det som är omtvistat. Vid undersökningarna harockså konstaterats att antalet tvistemål om mindre värden är förhållandevislågt, och man har antagit att de utgör endast en ringa del av det faktiskaantalet sådana tvister. Atttvistemål om mindre värden sålunda mera sällan leder till rättegång tordeframför allt ha sin grund i de stora och svårbedömda kostnadsrisker som ärförenade med en domstolsprocess. Med hänsyn härtill är det naturligt att storenighet råder om behovet att nedbringa kostnaderna i framför allt de mindretvistemålen, där nackdelarna av rådande ordning är mest påtagliga. Tanken på enreform, som kan lösa kost-nadsfrågoma, har aktualiserats ,senast i samband med den rättshjälpsreform som trätt i kraft. Förden enskilde innebär rättshjälpsreformen i regel en avsevärd begränsning avkostnadsriskerna vid rättegång. Då reformen inte begränsar det ansvar som enpart har för motpartens kostnader om han förlorar målet, innebär den emellertidinte någon lösning när det gäller den rättssökandes möjligheter att förutserättegångskostnadema. Inte heller garanterar den att rättegångskostnadema hållspå en rimlig nivå. Medhänsyn till att ombudskostnadema allmänt sett utgör den ojämförligt tyngstaposten i en parts rättegångskostnader synes en väsentlig begränsning avkostnaderna praktiskt sett knappast kunna ske på annat sätt än genom åtgärdersom gör det möjligt för den enskilde att utan hjälp av biträde själv föra sintalan. Propositionens förslag till ändrat rättegångsförfarande för de mindretvistemålen är utformat enligt denna grundtanke, parad med målsättningen attrimliga krav på rättssäkerhet inte får eftersättas. Imotionen 1973: 1931 yrkas avslag på propositionen. Motionärerna anser intenackdelarna med den nuvarande ordningen vara så påtagliga att förändringarmåste vidtas med speciell skyndsamhet. härtilloch eftersom rättshjälpsreformen ökat möjligheterna för den enskilde atttillvarata sina intressen även när det gäller tvister om mindre värden förordarmotionärerna att frågan om en reformering av förfarandet i dylika tvister fåranstå i avbidan på en allmän översyn av . Motionärernasavslagsyrkande grundas också på erinringar mot några enskildheter i förslaget,vilkas genomförande enligt deras mening skulle innebära avsteg från derättssäkerhetsgarantier som omgärdar den nuvarande processordningen. I dettahänseende pekar motionärerna på risken att domstolarnas uppgift att biträdaoch vägleda parterna kan komma att stå i strid mot principen om domstolarnasobjektivitet. Från rättssäkerhetssynpunkt kritiserar motionärerna också denföreslagna begränsningen i rätten till fullföljd mot avgörande av tingsrätt. angivit i det föregående har erfarenheterna av den nuvaranderättegångsordningen givit anledning till kritik inte bara vad gäller processeni tvistemål om mindre värden utan även vad gäller rättegångsförfarandet överhuvud taget. Mot denna bakgrund förutskickar departementschefen ipropositionen en allmän översyn av rättegångsförfarandet. En sådan översyn äremellertid en omfattande utredningsuppgift, som med nödvändighet kommer' attkräva . Med hänsyn härtill och då behovet av ett förenklat förfarande imindre tvistemål får anses vara i hög grad angeläget kan det enligt utskottetsmening inte vara försvarligt att låta en reform på det begränsade område, somreglerna för rättegången i mindre tvistemål utgör, anstå i avvaktan påresultatet av en sådan utredning. Det kan tilläggas att samma uppfattninguttalats av lagrådet i dess yttrande över förslaget. a. i motionen 1973: 1931 innebär det i propositionen föreslagnaförfarandet onekligen vissa avsteg från de i inbyggdarättssäkerhetsgarantiema. Dessa avsteg kräver självfaUet särskilduppmärksamhet men kan enligt utskottets mening inte betraktas isolerade frånförslagets verkningar i övrigt.