bet · FW01CU12 · 1973-12-31 00:00:00 — Civilutskottetsbetänkanden nr 12-16 är 1973 CU 1973 betänkande i anledning av motion om ökade kontaktermed kommuninvånarna i bebyggelseplaneringsfrågor. I motionen 1973:1574 av herrRingaby m. fl. (m) hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller omtilläggsdirektiv till bygglagutredningen med de krav som i motionen anförts. Motionärerna anför bl. a. att det måste anses mycketangeläget att förstärka informationen från det allmännas sida och ökakontaktmöjligheterna med de enskilda människorna i syfte att skapa bättreförståelse för pohtiska beslut. Särskilt engagerade känner sig människorna närdet gäller bebyggelsen och miljön i den egna kommunen. Kommunens experter ochförtroendevalda bör förvissa sig om kommuninvånarnas åsikter i storaplaneringsfrågor. riksdagsbehandling m. m. I civilutskottets betänkande CU1971:23 behandlades en motion vari hemställdes att i skrivelse tillKungl. Maj:t måtte anhålla om åtgärder i syfte att stärka allmänhetens insynoch inflytande i samhällsplaneringen. Utskottet anförde bl. a. att såväl offentlighets- ochsekretesslagstiftningskommittén som bygglagutredningen och utredningen om denkommunala demokratin kommer att behandla den i motionen aktualiserade frågan.Sålunda anges - erinrade utskottet i bygglagutredningens direktiv bl. a. attden kommunplan som avses bli grundläggande för den fysiska planeringen inomkommunen bör bli föremål för ett omfattande samråd med på olika sätt berördaenskilda personer och sammanslutningar, statliga myndigheter och kommunensegna organ. Den av utskottet avstyrkta motionen avslogs av . behandlade (CU 1972:20) en motion omvidgat medinflytande i vissa ärenden enligt byggnadslagstiftningen. Med hänvisningtill bygglagutredningens arbete avstyrkte utskottet motionen, som avslogs avriksdagen. riktade statens planverk i en skrivelsetill byggnadsnämnderna uppmärksamheten på behovet av att vidga insynen iplaneringen. Skrivelsen fick ett välvilligt mottagande i kommunerna. För attlättare kunna följa kommunernas verksamhet i detta hänseende tillsattes våren1970 en särskild arbetsgmpp inom verket. I promemorian "Medborgarinsyn iplaneringen" har gruppen redovisat sina erfarenheter. a. i promemorian "ÖversiktUg fysisk planering i kommun Vidgad generalplanering" redogjort för sinsyn på den översiktliga fysiska planeringen i kommunerna. I promemorian anförsbl. a. att kommunen på ett tidigt stadium i generalplanearbetet bör samråda medlänsstyrelsen samt övriga myndigheter, sammanslutningar och enskilda personersom kan ha väsentliga intressen att bevaka (jfr 14 § byggnadsstadgan). Vidareanförs som särskilt angeläget att medborgarnas intresse av medverkan och insyni planeringsfrågor tillgodoses på ett tidigt stadium. Statsmakterna beslöt (prop. 1972:111,CU1972:35) bl. a. att den fysiska riksplaneringen skall konkretiseras ochfullföljas i en fortsatt planering på nivå. Med anledning härav harKungl. Maj:t i cirkulär 1973:15 till samtliga statsmyndigheteranbefallt myndigheterna att beakta de uppdragna riktlinjerna. Samma daglämnades länsstyrelserna uppdrag att föra överläggningar med kommunerna samttill Kungl. Maj:t redovisa vissa program för regional och planering isyfte att fullfölja riktlinjerna för hushållningen rned landets mark- ochvattentillgångar. och har isamverkan utgivit en rapport om förutsättningar och förändringar i kommunalsamhällsplanering (statens planverks rapport 1973:18). Frågan om medborgarinsyn iplaneringen är viktig. Äv den ovan lämnade redogörelsen framgår att fråganbehandlas av såväl offentlighets-och sekretesslagstiftningskommittén sombygglagutredningen och utredningen om den kommunala demokratin. Redan på dennagrund finner utskottet sig inte böra tillstyrka motionen 1973:1574. Härutöver vill utskottet anföra följande. Statens planverkoch har vidtagit åtgärder för att fästa de kommunalaorganens uppmärksamhet pä behovet av vidgad insyn i planeringen. I dettasammanhang bör särskilt nämnas den av planverket i samverkan medkommunförbundet utgivna rapporten om förutsättningar och förändringar ikommunal samhällsplanering. Rapporten har tillkommit mot bakgrund avstatsmakternas fattade beslut om den fysiska riksplaneringensfullföljande. Vidare bör erinras om civilministerns uttalande i propositionen(1972:111) om den fysiska riksplaneringen. Civilministern anförde (s. 178) attdet enligt hans mening borde bli utrymme för en fortsatt konkret debatt både ikommunala organ och bland medborgarna om den fysiska riksplaneringen, dessvidareutveckling och lokala tillämpning. Skäl finns alltså att förutsätta attolika medborgargrupper kommer att få tillfälle att ta del ibebyggelseplanering. att avslår motionen 1973:1574. Närvarande: herrar Grebäck (c), (), (),Tobé (fp), i (s), fröken (), herrarPetersson i (s), i (c), (). (),(vpk), Jadestig (s), Äkerfeldt (c). Annerås (fp) och (). betänkande i anledning av motion omersättning och inlösen vid byggnadsförbud på fastighet. I motionen 1973:1554 av herrarFridolfsson i (m) och Schött (m) hemställs att måttebesluta att hos Kungl. Maj:t hemställa att Kungl. Maj:t måtte tillsättaen utredning med uppgift att framlägga förslag innebärande rätt förfastighetsägaren att i vissa fall åtnjuta ersättning eller få fastigheteninlöst i de fall kommun belagt fastighet med byggnadsförbud. Enligt lämnatbemyndigande har sakkunniga tillkallats med uppdrag att se överbyggnadslagstiftningen (bygglagutredningen). Utredningen har den 10 december1971 och erhållit tilläggsdirektiv. I de ursprungliga direktiven anförs i samband med enredogörelse för de nu rådande förhållandena på området att de byggnadsförbud,som i avvaktan pä detaljplan inte sällan läggs över stora områden, utgör ettproblem. Departementschefen anför att de ibland kommit att bli gällande undermycket , att de ibland drabbat markägare oskäligt och att de i vissafall lett till förslumning av berörda områden. Departementschefen skisserar i direktiven för desakkunniga ett system av regler för den fysiska planläggningen, bestående avriksplan, regionplan, kommunplan, kommundelsplan och detaljplan. I de delar av direktiven som är av intresse förden nu behandlade motionen anförs följande. Översiktsplanerna kommer enligt detskisserade plansystemet att på ett jämförelsevis tidigt stadium ange riktlinjerför den framtida markanvändningen. Markägaren borde i princip inte kunna fåtillstånd att göra investeringar i sin mark, om därigenom den nya planensförverkligande skulle motverkas. A andra sidan kan det dröja avsevärd tid innandet i översiktsplanen angivna nyttjandet skall förverkligas och därigenomfrågan om rätt att exploatera marken enligt planen eller om inlösen av markenblir aktuell. Det kan tänkas bli svårt för markägaren att till rimligt prissälja en sådan fastighet till någon annan enskild. Problem av liknande naturkan också uppkomma när en fastställd detaljplan har upphört att gälla och detännu inte är aktuellt att arbeta fram en ny detaljplan. Dessa problem påminnerom de problem som enligt gällande rätt följer av de långvariga provisoriskabyggnadsförbuden. Utredningen bör söka finna lösningar som innebär att denenskilde inte i sådana situationer ensam får bära konsekvenserna av samhällsut- En väg att nå detta syfte kan vara att tillåtamarkägaren fortsätta ett redan påbörjat nyttjande av marken i enlighet med denplan eller de faktiska förhållanden som var gällande innan plansituationenändrades. Investeringar, som ligger inom ramen för markens aktuella användning,skulle alltså få förekomma, och markägaren kunde med vetskapen attinvesteringar och mark sä småningom kan komma alt inlösas avväga ominvesteringen bör göras. För att undvika olyckliga konsekvenser av en sådanordning skulle kunna tänkas att det öppnas möjlighet för det allmänna att redanpå ett tidigt stadium lösa in marken för att undvika alltför betungandelösenkostnader i etl senare skede. Ett i enlighet med dessa tankar konstrueratsystem skulle innebära att markägaren antingen kan fortsätta sin verksamheteller också jämförelsevis snabbi få bundet kapital lösgjort. Emellertid kantänkas flera svårigheter med att få ett sådant system att fungera i praktiken.Särskilt bör då uppmärksammas problemet att avgöra när ett föreslaget projektskall anses ligga inom ramen för den aktuella verksamheten på fasligheten. Avslutningsvis anförs i direktivenatt utredningens huvuduppgift bör vara att pröva det av departementschefenskisserade systemet av regler för den fysiska planläggningen ochförverkligandet av dessa intentioner. Utredningen skall emellertid varaoförhindrad att pröva även andra lösningar. Utredningen skall också se överbyggnadslagstiftningens övriga avsnitt och föreslå de ändringar i dessa somkan föranledas av reformeringen av planväsendet eller annars kan varapåkallade. Departementschefen framhåller att utredningens uppdrag äromfattande och all det krävs innan ny lagstiftning kan väntas träda ikraft. Utredningen bör därför, sägs det, i ett tidigt skede också överväga ivad mån speciellt angelägna reformer kan med mindre ändringar ellerkompletteringar av gällande lagstiftning byggas in i denna samt snarastframlägga de förslag som prövningen ger anledning till. riksdagsbehandling m. m. I tredje lagutskottels utlåtande1967:5 behandlades motioner om skydd för enskild markägare mot skadeverkningarav långvarigt provisoriskt byggnadsförbud och i utlåtande 1968:45 från sammautskott motioner om dels provisoriska byggnadsförbud, dels skydd mot skadeverkningarnaav oskäligt långvariga byggnadsförbud. behandlade i sitt betänkande CU 1971:16 enmotion med begäran om tilläggsdirektiv till bygglagutredningen så att utredningenredan under år 1971 i avbidan på slutligt ställningstagande kunde läggafram förslag i syfte att undanröja de missförhållanden som medföljerbyggnadsförbud av varaktighet. ansågbygglagutredningens direktiv täcka i motionen åberopade frågeställningar. Medhänsyn till frågornas samband med utredningsarbetet i stort fann utskottet inteanledning påkalla ett provisoriskt delförslag . Den av utskottetavstyrkta motionen avslogs av . Till utskottets betänkande fanns fogatett särskilt yttrande av utskottets ledamöter från moderata samlingspartiet. utredningen utnyttja alla möjligheter att så snart sommöjligt lägga fram förslag till temporära lösningar. har gjortframställning hos Kungl. Maj:t om utredning av behovet av skydd förfastighetsägare mot verkningarna av långvariga provisoriska byggnadsförbud(ämbetsberättelse s. 463 ff.). Framställningen refereras i tredjelagutskottets utlåtande 1967:5. täcker den i motionenupptagna frågan, varför utskottet inte finner skäl tillstyrka motionen.Utskottet hemställer attriksdagen avslår motionen 1973:1554. Närvarande: se under betänkandet CU 1973:12. av fröken () och () som anför: I civilutskottets betänkande 1971:16 behandlades en motionom olägenheterna med byggnadsförbud av varaktighet. Motionenavstyrktes av utskottet och avslogs av . I särskilt yttrande avmoderata samlingspartiets ledamöter i utskottet anfördes bl. a. att problemetmed långa byggnadsförbud är väsentligt och att förhållandena inte förbättratssedan justitieombudsmannens framställning 1966. Enligt vår mening äger de ovan refererade ståndpunkternaalltjämt giltighet. Vi förutsätter att bygglagutredningen uppmärksammar de iårets motion framförda synpunkterna. Civilutottets betänkande i anledning av motion om ersättning till näringsidkare vid s. k. trafiksanering. I motionen 1973:1555 av herrFridolfsson i m. fl. (m) hemställs att måtte besluta atthos Kungl. Maj:t hemställa om utredning och förslag om ersättning åt denäringsidkare som till följd av s. k. trafiksanering drabbas av allvarligekonomisk skada. Motionärerna synes ansluta sig tilluppfattningen att stöd f. n. saknas för krav från fastighetsägare mot stateller kommun på ersättning för allmän förmögenhetsskada som vållas genom avtrafiknämnd i behörig ordning meddelad lokal trafikföreskrift med t. ex. förbudmot trafik med fordon av visst slag. Motionsförslaget torde avse att initierarättsregler som skulle ge sådan ersättningsrätt. Behovet av lokalatrafikföreskrifter av denna typ har i detta sammanhang inte ifrågasatts. Lokal trafikföreskrift torde inte kunna upphävafastighetsägares på byggnadslagstiftningen grundade rätt tUltransportmöjligheter till och från fastigheterna. Fråga om ersättning vidsådana ingrepp torde som få närmare utformas i rättstillämpningar. Den här aktuella frågan om ersättning i övrigt, t. ex. förminskad lönsamhet i affärsrörelse, är ytterst en fråga om de fortsattamöjligheterna att med stöd av lokala trafikföreskrifter skapa en för flertaletbättre levnadsmiljö. En föreslagen ersättningsrätt skulle vidare behöva knytaan till mycket vida och av motionärerna troligen inte avsedda bedömningarav markäganderättens gränser. Utskottet har inte anledning att med här angivnafrågor som utgångspunkt tillstyrka motionen. attriksdagen avslår motionen 1973:1555. Närvarande: se under betänkandet CU 1973:12. av fröken () och () som anför: a. av miljöskäl kan det vara motiverat att företa s.k. trafiksane-ringsförsök. Även kortvariga sådana försök kan emellertidallvarligt inverka på förutsättningarna för butiksägare som redan nu arbetarmed knappa marginaler att fortsätta sin rörelse. som trafikexperimentetpågår kan - som motionärerna anför - affärsinnehavare tvingas lämna lokalen försin verksamhet. När försöksperioden avslutas kan det kanske inträffa attantalet butiker i försöksområdet minskat och totalmiljön därigenom blivit sämreän före försöket. Försök bör därför göras endast efter noggranna överväganden. betänkande i anledning av motion angåendeanordnandet av cykelparkeringar. I motionen 1973:364 av () hemställs att hos Kungl. Maj:t begär en översyn avbyggnadsstadgan och planverkets anvisningar i syfte alt främja anordnandet avcykelparkeringar på sätt som angivits i motionen. Motionären anför att nuvarande cykelläs inte fyller kravenpå säkerhet mot stöld. För att ge cyklisterna största möjliga säkerhet för sittfordon föreslås i motionen att man bör pröva att anordna cykelparkeringar därcykelhjulet låses fast i parkeringsställ. För att uppnå det av motionäreneftersträvade syftet torde en översyn av byggnadsstadgan inte behövas.Utskottet finner sig inte böra föreslå revidering i detta syfte av planverketsanvisningar. Om behov av parkeringsanordningar på sätt skisserats i motionenfinns torde frågan kunna lösas utan statsmakternas ingripande. attriksdagen avslår motionen 1973:364. Närvarande: se under betänkandet CU 1973:12. betänkande i anledning av motion ommöjlighet att nybilda deltidsjordbruk. I motionen 1973:873 av herrarErnulf (fp) och i (fp) hemställs att måtte hosKungl. Maj:t begära förslag till sådan ändring av fastighetsbildningslagen attmöjlighet ges att nybilda deltidsjordbruk där det med hänsyn till ortensförhållanden föreligger ett behov av sådan nybildning. I kungörelsen (1967:453, ändradsenast 1971:382) om statligt stöd till jordbrukets rationalisering m. m.stadgas (5 §) att statligt stöd utgår till enskild person som har för avsiktatt driva eller som driver jordbruk eller skogsbruk. Stathgt stöd till enskildsom ej driver men som har för avsikt att driva jord- eller skogsbruk utgår ejom han kan antas ha sin huvudsakliga sysselsättning av annan verksamhet änjordbruk eller skogsbruk (6 §). Statligt stöd lämnas ej till stödjordbruk ellerannat deltidsjordbruk (9 §). I fastighetsbildningslagen (FBL) 3 kap. 5 § slås fast attjordbruksfastighet för att anses lämpad för sitt ändamål skall ha sådanstorlek, sammansättning och utformning att den medger tillfredsställande lönsamhethos det företag som skall bedrivas på fastigheten. Om skogsbruksfastighetstadgas i samma lagrum att den för att anses lämpad för sitt ändamål skall hasådan storlek och utformning att den medger ekonomiskt tillfredsställandeskogsdrift. Om undantag från huvudregeln stadgas i 3 kap. 9 § FBL. Enligtundantagsbestämmelsen får fastighetsbildning äga rum även om fastighet somnybildas eller ombildas inte blir varaktigt lämpad för sitt ändamål såvidafastighetsindelningen förbättras och en mer ändamålsenlig indelning intemotverkas. riksdagsbehandling m. m. Vid riksdagsbehandlingen avpropositionen med förslag till FBL (prop. 1969:128, 3LU 1970:35) väcktesmotioner i vilka frågan om nybildning av stödjordbruk togs upp. Härvid anfördetredje lagutskottet bl. Med stödjordbruk menar man ettjordbruk som ger brukaren och hans familj endast ett mindre bidrag till derasförsörjning. Sådant jordbruk får enligt 19 kap. 3 § lag om delning av jord pålandet (JDL) bildas om det med hänsyn till ortens förhållanden kan antas attbrukaren varaktigt kan erhålla en tillfredsställande bärgning genom kroppsarbetei annans tjänst m. m. Enligt vad departementschefen anföri motiveringen bör nybildning av stödjordbruk inte längre få förekomma.Departementschefen framhåller att nybildning förekommit bara iobetydlig omfattning. Antalet stödjordbruk är emellertid alltjämt mycket stort.Ällmänt sett föreligger därför inte något behov av bestämmelser som medger attstödjordbruk bildas. Det tyngst vägande skälet är enligt departementschefensuppfattning dock att stödjordbruken inte är förenliga med den numera antagnajordbrukspolitiska målsättningen. Ändringar i fråga om befintliga stödjordbrukkan ske med stöd av bestämmelserna angående undantag från de lämplighetskravsom FBL innehåller. Den nu i korthet lämnaderedogörelsen visar att redan de befintliga mindre jordbruken kämpar med storasvårigheter och att många av dem inte kan väntas stå sig i konkurrensen medandra näringar. Ytterst beror denna utveckling på att investeringar i mindreenheter inte är lönsamma från företagsekonomisk synpunkt. Enligt utskottetsmening är situationen härvidlag nu sådan att planer på nyetablering avstödjordbruk med sikte på kostnadstäckning och skälig förräntning av insattkapital måste anses som orealistiska. I den mån efterfrågan på denna typ avfastigheter alltjämt föreligger täcks den mångfalt av det utbud som enligt vadovan sagts är att vänta. Någon brist på lämpliga objekt för den som vid sidanav annan verksamhet önskar driva en begränsad jordbruksdrift bör därför inteföreligga. Mot utskottets ställningstagande reserveradesig två av utskotlets tre folkpartiledamöter som ansåg att fastighetsbildningför stödjordbruk borde kunna tillåtas om jorden ej erfordrades för förstärkningav Intilliggande jordbruk. har vid olika tillfällen senast ibetänkandet JoU 1972:6 - behandlat motioner om tillkomsten och fortvaron avdeltidsjordbruk. I sitt betänkande i frågan 1972 erinrade jordbruksutskottetom riksdags beslut (prop. 11, prop. 1967:95, JoU 1967:25)om att innehavare av deltidsjordbruk som har sin huvudsakliga sysselsättningutanför jord- och skogsbruksnäringen inte längre skulle vara berättigade tillekonomiskt stöd. majoritet (s, vpk) anförde vidare: 1 anledning av förevarande motionsyrkandenvill utskottet i överensstämmelse med vad uttalat vid tidigare årsbehandling av motsvarande yrkande framhålla att bärande skäl talar för att destatliga resurser, som ställs till förfogande för jordbrukets rationalisering,alltjämt bör inriktas pä uppbyggnad av enheter av sådan storlek, att de harmöjligheter att bedriva en effektiv och konkurrenskraftig produktion.Utskottet kan inte finna att i de nu väckta moiionerna anförts sådana skäl sommotiverar all ändrar inställning till frågan om stöd åtdeltidsjordbruken. Ifrågavarande motionsyrkanden avstyrks således av utskottet. Till förmån förrationaliseringsstöd till deltidsjordbruk reserverade sig en minoritet ijordbruksutskottet (c, fp, m). Vid åretsriksdag har väckts motioner (1973:323, 329, 340 och 1388) om statligt stöd till deltidsjordbruk. Motionerna harhänvisats till jordbruksutskottet. De kommer att behandlas i utskottetsbetänkande JoU 1973:16. I motionen 1973:873 hemställs omsådan ändring i FBL att möjligheter ges att nybilda deltidsjordbruk där det medhänsyn till ortens förhållanden föreligger behov av sådan nybildning. Det av statsmakterna (prop. 1967:95, JoU 1967:25)fattade beslutet om stöd till jordbrukets rationalisering medger ej altstatligt stöd lämnas till stödjordbruk eller annat deltidsjordbruk. Mot bakgrund bl. a. härav anförde departementschefen ipropositionen (prop. 1969:128, 3LU 1970:35) med förslag till FBL alt skäl intefanns att föreslå att nybildning av s. k. stödjordbruk skulle få förekomma.Dessutom erinrade departementschefen om att antalet stödjordbruk alltjämt ärmycket stort. Enligt utskottets mening finns det mot bakgrund avgällande principer för jordbruksrationaliseringen inte skäl tillstyrkamotionsförslaget om ändring i FBL i syfte att möjliggöra nybildning av deltidsjordbruk.Utskottet väl erinra om de undantagsbestämmelser från lämplighetskraven i FBLenligt vilka fastighetsbildning under vissa förutsättningar kan äga rum även omnybildad fastighet inte blir varaktigt lämpad för sitt ändamål. Utskottetfinner således inte skäl tillstyrka bifall till motionen. attriksdagen avslår motionen 1973:873. Närvarande: se under betänkandet CU 1973:12. av herrar Tobé (fp), Annerås (fp) och () somanser att dels det stycke i utskottetsyttrande på s. 12 som börjar med "Enligt utskottets" och slutar med"lill motionen" bort lyda: Som motionärerna anför kan det finnas skäl att nybildadeltidsjordbruk. Motionärerna nämner som exempel härpå jordbrukare som önskarövergå till industriarbete men vill behålla en del av sin gård för att genomjordbruksarbete på fritid få ett inkomsllillskott. Ytterligare skäl fördeltidsjordbruk nämns i motionen. Utskottet anser det i likhet medmotionärerna - önskvärt att FBL ändras så att möjligheten att nybildadeltidsjordbruk införs i lagen. Nybildning skall endast få förekomma när behovdärav finns med hänsyn till ortens förhållanden. Nybildningen skall självfalletinte få hindra eller försvåra en strukturomvandling till bärkraftiga jordbruk.Vad utskottet anfört bör ges Kungl. Maj;t till känna. dels utskottet hemställan bort lyda: att med bifall tillmotionen 1973:873 som sin mening ger Kungl. Maj:t till känna vad utskottetanfört.