bet · FW01LU36 · 1973-12-31 00:00:00 — Imotionen 1973: 2020 föreslås ett undantag från det föreslagna förbudet motanvändning av växlar. Motionären erinrar inledningsvis om att också köp påauktion kan falla in under konsumentköplagen. En fömtsättning härför är attauktionen ombesörjs av näringsidkare. Personer som åtar sig uppdrag somauktionsförrättare har visserligen i allmänhet inte denna verksamhet somhuvudsysselsättning, påpekar motionären. Såsom den juridiska innebörden avtermen näringsidkare blivit fastställd torde emellertid de flestaauktionsförrättare vara att anse som näringsidkare och förbudet mot växlarskulle följaktligen komma att gälla för de flesta auktionsköp. Vidauktioner bmkar det enligt motionären i allmänhet gå till så, attauktionsförrättaren åtar sig att i förhållande till sin huvudman stårisken för att inroparna infriar sina förpliktelser på grund av köpet. Mångaauktionsköp är nämligen kreditköp, framhåller motionären. Vid auktionenöverlämnas godset tUl inroparen och denne erhåller anstånd med inbetalningenunder , exempelvis eller kortare tid.Auktionsförrättaren som ombud för säljaren skall redovisa auktionslikviden inomen , oavsett om auktionsförrättaren erhållit likviderna från köpareneller ej. allra flesta fall får köparen, om han ej kan erlägga likvid på förfaUodagen,lämna en växel på auktionslikviden, vilken växel auktionsförrättaren sedandiskonterar i bank för att använda beloppet till att inbetala likviden tillsäljaren, sin uppdragsgivare. För eventuella förluster svarar som regelauktionsförrättaren, såvitt inte annat överenskommits mellan säljaren ochauktionsförrättaren. Medhänsyn till de speciella förhållandena vid köp på auktion anser motionären attdet i 17 § uppställda förbudet mot växlar inte bör omfatta sådana köp. Någonrisk för att köparen därigenom skulle kunna åsamkas förluster på det sätt somkan befaras vid andra avbetalnings- och delbetalningsköp torde enligtmotionärens uppfattning inte föreligga i dessa fall. Därtill kommer att denoklarhet som vidlåder termen näringsidkare blir särskilt märkbar när detgäller auktionsutropare. Eftersom överträdelse av förbudet kan medförabötesstraff inger den oklara avgränsningen härvidlag starka betänkligheter,framhåller motionären. I motionen hemställs därför att för sin delantar konsumentköplagen med den ändringen att 17 § första stycket förstapunkten inte skall äga tillämpning på köp på auktion. Utskottetvill till en början erinra om att bakgrunden till det föreslagna förbudet ärdet starka skydd som växelinnehavare i god tro åtnjuter mot växelgäldenärsinvändningar. Härom stadgas i 17 § växellagen att den, mot vilken talan pågrund av växel görs gällande, ej äger mot växelinnehavaren framställainvändningar, som grundas på den förres särskilda förhållande til! utställareneller till föregående innehavare, med mindre innehavaren vid växelnsförvärvande uppsåtligen handlar tUl gäldenärens förfång. Genom detta stadgandevinner växelförvärvaren ett särskilt starkt skydd mot växelgäldenärensinvändningar, såvitt dessa avser det bakomliggande rättsförhållandet, t. ex.invändning av acceptanten om att han accepterat växeln för att likvidera ettköp, som han emellertid sedan nödgats häva på grund av fel i leveransen.Detsamma gäller betalnings- och kvittningsinvänd-ningar samt andra invändningarom gäldenärsförhållandets upphävande eller ändring. Tidigareförekom det i stor utsträckning att säljare vid kreditköp avkonsomentkapitalvaror betingade sig åtagande av växelförbindelser beträffandeden del av köpeskillingen som inte erlades kontant. Särskilt var detta vanligtinom vissa branscher, t. ex. bilbranschen och möbelbranschen.TUl följd av bl. KO:s insatser på området har dock i många avde standardformulär till avbetalningskontrakt, som används inom olikabranscher, intagits en uttrycklig försäkran av säljaren och köparen om attväxel beträffande avbetalningsskulder inte utfärdats. Även om användandet avväxlar vid ifrågavarande slag av kreditköp sålunda minskat förekommer dettadock alltjämt i inte ringa utsträckning. Enligt utskottets mening kan det befarasatt många konsumenter saknar kännedom om att de genom att acceptera en växelavhänder sig möjligheten att göra gällande invändningar på grund av köpet motny godtroende innehavare av växel. Såsom framhållits i utskottets betänkande LU1973: 28 är också de nuvarande växelblanketterna utformade på ett för lekmänmindre begripligt sätt. Det föreligger således ett uppenbart behov av att konsumentenvid kreditköp bereds ett ökat skydd. Utskottet finner därför förslaget att ikonsumentköplagen införa ett straffsanktionerat förbud mot växlar vidkonsumentköp väl motiverat. Iförevarande motion föreslås att köp på auktion skall undantas från detföreslagna förbudet mot växlar. Den argumentering som anförs till stöd förmotionsyrkandet tar väsentligen sikte på auktions-förrattarnas intressen. Medanledning härav vUl utskottet för sin del framhålla att behovet av särskildaköprättsliga regler till konsumenters skydd framträder även i fråga om köp påauktion. Såsom framhålls i propositionen torde särskilt bestämmelserna i 9 §,som reglerar köparens ställning när varan sålts i befintligt skick, fåbetydelse med avseende på auktionsgods. På denna punkt är nämligen konsumentköplagensbestämmelser i vissa situationer förmånligare för konsumenten än köplagensdispositiva regler om köp på auktion (jfr 48 § köplagen). Utskottet delardärför den uppfattning, som kommit till uttryck i propositionen, nämligen attkonsumentköplagen bör vara tUl-lämplig på köp på auktion under sammaförutsättningar som eljest gäller för lagens tiUämplighet. De skäl som kananföras för ett förbud mot växelförbindelser på konsumtionskreditens område görsig enligt utskottets uppfattning med samma styrka gällande beträffande köp påauktion som i fråga om konsumentköp i allmänhet. Från konsumentskyddssynpunktfinns det enligt utskottets mening således ingen anledning att inskränka detföreslagna förbudets tUlämpningsområde på sätt föreslås i motionen. Beträffandefömtsättningarna för konsumentköplagens tillämplighet på köp på auktion vUlutskottet tUlägga följande. Utskottet kan för sin del inte ansluta sig tillmotionärens uppfattning att förbudet mot växlar skulle ge anledning tUIsärskUda problem såvitt avser auktionsförrättare (jfr ovan s. 13 f.). Vadbeträffar föremålet för köpet kan visserligen den situationen tänkas uppstå atten inropare på en och samma auktion köper såväl auktionsgods avsetthuvudsakligen för enskilt bruk LU 1973: 36 22 somgods avsett att användas i hans yrkesutövning. Konsumentköplagen skullesåledes vara tillämplig på endast en del av hans förvärv. Denna problematik äremellertid inte speciell för auktionsköp och kan enligt utskottets uppfattningdärför inte motivera någon särbehandling av sådant köp. Ivad härefter gäller själva straffsanktionen vill utskottet peka på att det ilagtexten uttryckligen angetts att bara uppsåtlig överträdelse straffas. Vidareriktar sig straffbestämmelsen endast mot säljaren. Såsom framhålls ipropositionen följer av allmänna straffrättsliga principer att varken köparensjälv eller kreditgivare, hos vilken säljaren diskonterar en växel som hantagit emot i strid mot förbudet, kan straffas för medverkan till säljarensbrott. Det torde enligt utskottets mening vidare få förutsättas att den kretsav personer, vilka brukar åtaga sig uppdrag som auktionsförrättare, kommer atttaga del av den. information om konsumentköplagens innehåll som kommer attspridas av bl. a. både i anslutning till lagens ikraftträdandeoch därefter. Inte heller ur rättssäkerhetssynpunkt finns det därför enligtutskottets mening anledning att i fråga om förbudet mot växlar göra undantagför köp å auktion. Pågrund av vad sålunda anförts avstyrker utskottet bifall tUl motionen1973:2020. Som tidigare nämnts har konsumentens ställning påsenare tid stärkts genom olika lagstiftningsåtgärder på det näringsrättsligaområdet. En av de lagar som därvid tUlskapades är avtalsvUlkorslagen (1971:112), vUken främst tar sikte på formulärrätten. Lagen bygger på en generalklausul.Denna ger möjlighet att vid vite förbjuda näringsidkare att vid erbjudande avvara eller tjänst tUl konsument för enskUt bruk använda villkor som medhänsyn tUl vederlaget och övriga omständigheter måste anses otillbörligt motkonsumenten. En grundläggande tanke bakom lagen är att KO skall övervakamarknaden och ta upp förhandlingar med företrädare för näringsidkarna i syfteatt få tUl stånd ändring i sådana viUkor som anses vara otillbörliga. Han skallhärvid i första hand söka uppnå rättelse på frivUlig väg. Lagen ger honomemellertid möjlighet att om förhandlingarna blir resultatlösa föra talan införmarknadsdomstolen om förbud enligt generalklausulen. Domstolens uppgift är isådant fall att göra en bedömning av om ett villkor typiskt sett är otUlbörligtgentemot konsumenterna sedda som ett kollektiv. Domstolen skall alltså inte gåin på en granskning av individuella avtal och ett förbud från domstolens sidamot visst villkor gäller endast i fråga om viUkorets framtida användning. Isamband med remissbehandlingen av köplagsutredningens betänkande anförde KOatt, eftersom utredningens lagförslag syftade till attge konsumenterna ett minimiskydd mot friskrivningsklausuler i kontrakt o. d.,det kunde bli svårt att ingripa mot avtalsvUlkor som visserligen formelltuppfyller minimikraven i konsumentköplagen men vid en bedömnmg enligtavtalsvillkorslagens generalklausul ändå är att betrakta som otillbörliga i ettköpeavtal av viss typ. KO avstyrkte med hänsyn härtill att den allmännaköplagen kompletteras med tvingande bestämmelser som från konsumentsynpunkt ärmindre förmånliga än köplagens dispositiva regler. KO förordade vidare att ikonsumentköplagen tas in en uttrycklig regel om att lagens minimistandard inteskall vara .avgörande för om en avtalsklausul skall bedömas som otillbörligenligt avtalsvillkorslagen. Äveni remissyttrande uttalades vissa farhågor beträffandekonsumentköplagens effekt på arbetet att öka skyddet för konsumenterna med stödav avtalsvillkorslagen. Medanledning av de sålunda anförda synpunkterna förordas i propositionen vissaföljdändringar i avtalsvillkorslagen och marknadsdomstolslagen. Som motiveringför dessa lagförslag anför föredragande statsrådet att de tvingandecivUrättsliga reglerna självfallet inte får lägga hinder i vägen när det gälleratt med stöd av avtalsvillkorslagen genomdriva kontraktsvillkor som gerkonsumenterna en starkare ställning än dessa regler innebär. De möjligheteravtalsvillkorslagen ger är enligt statsrådets uppfattning av den störstabetydelse när det gäller att skydda konsumentkollektivet. Av de tvingandereglernas utformning kan emellertid inte dras annan slutsats än attkonsumenten vid alla typer av avtal som regleringen omfattar skall haåtminstone de befogenheter lagreglerna tillförsäkrar honom, framhåller statsrådet.Detta hindrar självfallet inte att ett avtalsvillkor, som uppfyller deminimikrav den tvingande civilrättsHga lagstiftningen uppställer, ändå kan varaatt betrakta som otUlbörligt i avtalsviUkorslagens mening med hänsyn tillexempelvis den särskilda branschens förhållanden, den sålda varans art ellerden begagnade försäljningsmetoden. För att förhindra varje möjlighet tillmissförstånd på denna punlit förordar statsrådet följande ändring i avtalsvillkorslagen.Språkligt sett är den i 1 § i lagen använda termen "otUlbörligt" ettförhållandevis starkt uttryck, påpekar statsrådet. Det kan diskuteras om intelagtexten liksom motsvarande paragraf i marknadsföringslagen har fått enutformning som ger intryck av att tillämpningen skall vara mera restriktiv änvad som har varit avsikten. Den hittillsvarande tillämpningen av lagen haremellertid inte gett belägg för att den språkliga utformningen har lagt hinderi vägen för en tillämpning som står i god överensstämmelse med lagens iförarbetena angivna syfte. För att förebygga att tillkomsten av enkonsumentköplag leder till att närings-idkarsidan reser starkare motstånd änhittills mot förändringar av avtalsvillkor som i och för sig är förenliga medkonsumentköplagens LU 1973: 36 24 minimireglerförordar statsrådet att lagtexten justeras, så att den bättre överensstämmermed lagens syfte och ger ett mer rättvisande uttryck åt den innebörd som lagenskall ha enligt förarbetena och som också synes ha varit vägledande förhittUlsvarande praxis. Statsrådet föreslår att lagens 1 § utformas så, attmarknadsdomstolen kan förbjuda användning av villkor som med hänsyn tillvederlaget och övriga omständigheter är att anse som oskäligt mot konsumenten.Den föreslagna lagändringen är inte avsedd att medföra någon egentlig ändringi nuvarande praxis och de allmänna bedömningsprinciper som har angetts i lagensförarbeten, betonar statsrådet. Däremot räknar statsrådet med att denföreslagna formuleringen skall göra det klart att förbud, när det inom någonbransch eller vid någon typ av avtal är påkallat, skall kunna riktas även motavtalsvillkor som i och för sig uppfyller konsumentköplagens minimikrav. Meddenna ändring i avtalsvillkorslagen finner statsrådet inget hinder mot att ikonsumentköplagen ta med tvingande bestämmelser som avviker från köplagensdispositiva regler. Frågorom vilken effekt konsumentköplagen kan få på tillämpningen avavtalsvUlkorslagen tas upp i motionen 1973: 2053 (yrkandet 2). Motionärernaframhåller att det finns risk för att ett avtalsvillkor inte kommer att bedömassom oskäligt enligt avtalsvillkorslagen om det uppfyller konsumentköplagensminimivillkor. Motionärerna hänvisar därvid tUl de synpunkter på denna frågasom KO och framfört under remissbehandlingen. Det hemställsatt i samband med antagandet av förslaget tiU konsumentköplag uttalaratt avtalsvillkor skall kunna bedömas som oskäligt även om det uppfyller minimikraveni konsumentköplagen. UtskottettUlstyrker för sin del de föreslagna ändringarna i avtalsvUlkorslagen ochmarknadsdomstolslagen. Med hänsyn till dessa ändringar finner utskottet hinderinte möta mot att i konsumentköplagen ta med tvingande bestämmelser som avvikerfrån köplagens dispositiva regler. De ovan återgivna uttalandena ipropositionen angående relationerna mellan avtalsvUlkorslagen ochkonsumentköplagen till vilka utskottet uttalar sin anslutning är enligtutskottets mening helt entydiga. Något behov av ett ytterligare uttalande ifrågan från sida anser utskottet därför inte föreligga. Utskottetvill tillägga att enligt dess uppfattning kommer den nu föreslagna lagstiftningenatt fungera som ett betydelsefullt komplement till den reglering avavtalsvUlkoren som kan komma tUl stånd med stöd av den näringsrättsligalagstiftningen. En viktig uppgift för den näringsrättsliga regleringen iframtiden blir att ingripa på de punkter där den tvingande civilrättsligalagstiftningen inte upptar några regler. Såsom- framhålls i propositionen kanavtalsvUlkorslagen inte minst visa sig vara ett gott hjälpmedel när det gälleratt förhindra att den tvingande regleringenkringgås eller dess syfte motverkas genom att näringsidkare betingar sigoskäliga förmåner med stöd av avtalsklausuler som inte direkt strider motkonsumentköplagens bestämmelser. Underhänvisning till det anförda finner utskottet ej erforderligt med någonriksdagens åtgärd i anledning av motionen i denna del. I enlighet härmedavstyrker utskottet därför bifall tUl motionen 1973: 2053 såvitt nu är i fråga. Översynenav den allmänna köplagen I motionen 1973: 2052 (yrkandet 3) hemstäUs attriksdagen beslutar att hos Kungl. Maj:t uttala vikten av attköplagsutredningens arbete påskyndas. I motionen hänvisas till att arbetet medkonsumentköplagen bratits ut ur den totala översyn av köplagen somköplagsutredningen f. n. verkställer. Utskottetfår med anledning härav framhålla följande. När de sakkunniga tillkallades år1962 var uppgiften i första hand att följa arbetet i en kommitté som tillsattsi för att utarbeta förslag till köplag i detta land. Är 1967 utvidgadesuppdraget åt de sakkunniga tUl att avse även en begränsad översyn av densvenska köplagen. I samband härmed uppdrogs åt de sakkunniga att också övervägabehovet av särskilda köprättsliga regler till skydd för konsumenterna. Arbetethar även under det senare skedet i utredningens verksamhet bedrivits inordiskt samarbete, och de utkast till ändringar i köplagen som utredningenutarbetat har diskuterats vid nordiska överläggningar. I direktiven för desakkunniga har framhållits angelägenheten av att den nordiska rättslikheten påköprättens område består. I sitt delbetänkande med förslag till lag omkonsumentköp har utredningen förordat att behövliga regler till konsumenternasskydd tas in i en fristående lag. En sådan lösning har utredningen ansett varaatt föredra från lagteknisk synpunkt och med tanke på det nordiskalagsamarbetet. En lösning med en från köplagen fristående lag föregriper enligtvad utredningen anfört inte i störande grad den översyn av köplagen somutredningen har att företa. Arbetet på denna översyn har uppgetts ha hunnit sålångt, att utredningen anser sig kunna överblicka att det framlagda förslagetstår i samklang med de ändringar i köplagen som senare skall föreslås. Underhänvisning tUl vad sålunda anförts avstyrker utskottet bifall tUl motionen 1973:2052 såvitt nu är i fråga. Information,ikraftträdande m. m. För att konsumentköplagen skall kunna gekonsumenterna ett gott skydd är det viktigt att den blir allmänt känd. Såsomframhålls i propositionen bör det därför ses som en väsentlig samhälleliguppgift att tillhandahålla information om lagens innehåll. sidaankommer det i första hand på samt de lokala och regionalakonsumentorganen att svara för den erforderliga informationsverksamheten.Förberedande arbete för lösandet av denna uppgift pågår f. n. Äveninom näringslivet föreligger det givetvis ett behov av information om den nyalagstiftningen. Det kan antas att bl. a. de olika branschorganisationerna inomnäringslivet kommer att svara för en betydande upplysningsverksamhet blandföretagen. En viktig effekt av den nya lagstiftningen är vidare att nuvarandeformulärrättsliga villkor vid konsumentköp måste ses över och bringas isamklang med lagens ändamål. Ipropositionen föreslås att lagstiftningen bör träda i kraft den 1 januari 1974.Uskottet är medvetet om att detta förslag innebär att tiden från lagensantagande till tidpunkten för dess ikraftträdande skulle bli mycket kort. Omförslaget antas, kan det inte uteslutas att tillräckliga åtgärder för spridandeav information och för översyn av nuvarande standardvillkor ej hinner vidtagasföre ikraftträdandet. En olägenhet härmed är att konsumenterna inte kommer attha tillräcklig kännedom om de rättigheter som lagen tillerkänner dem. Det kanvidare antas att under en övergångstid efter ikraftträdandet kommer formulärtUl kontrakt m. m. att användas som inte anpassats tUl lagens innehåll och somdärför kan förmedla en vilseledande bild till konsumenten om hans befogenhetermed anledning av köpet. Detta kan i sin tur leda till onödiga rättsförluster. Deolägenheter som sålunda kan uppstå för konsumenterna avhjälps emellertid intemed att tidpunkten för ikraftträdandet uppskjuts. En sådan åtgärd skulle tvärtommedföra att konsumenternas ställning över huvud inte skiUleförbättras i jämförelse med nuläget. Med hänsyn härtill anser utskottet detinte motiverat att på grund av att vissa olägenheter av organisatoriskt ochadministrativt slag kan befaras uppstå uppskjuta den för konsumenterna mycketangelägna reformen. Utskottet biträder därför förslaget om att lagstiftningenskall träda i kraft . Utöver det ovan anförda har de i propositionenframlagda förslagen inte givit utskottet anledning till erinran eller särskiltuttalande. 1. att riksdagenbeträffande tillämpningsområdet med avslag på motionen 1973: 2052 yrkandet 1antar 1 § i det genom propositionen 1973: 138 framlagda förslaget tillkonsumentköplag, 2. att riksdagenbeträffande köparens reklamationsplikt med avslag på motionen 1973: 2052yrkandet 2 antar 11 § förslaget till konsumentköplag, 3. att riksdagenbeträffande förbudet mot användning av växlar med avslag på motionen 1973: 2020antar 17 § förslaget till konsumentköplag, 4. att riksdagenbeträffande förslaget tUl konsumentköplag antar detta i den mån det ej omfattasav hemställan ovan under 1-3, 5. att beträffandeövriga lagförslag antar dessa, 6. att riksdagenbeträffande förhållandet mellan konsumentköplagen och den allmänna köplagenavslår motionen 1973: 2053 yrkandet 1, 7. att riksdagenbeträffande konsumentköplagens förhållande till avtalsvillkorslagen avslårmotionen 1973: 2053 yrkandet 2, 8. att riksdagenbeträffande översynen av den allmänna köplagen avslår motionen 1973: 2052yrkandet 3. Närvarande: herrar i (fp)i*, (). (), fröken i (s), herrar (), i (c), fm Asbrink (s)!, (), (), herrar i (s), (). (vpk), fruSwartz (fp), i (s)- och ()*. ' Ej närvarande vid punkt 2 i utskottets hemställan. ' Endastnärvarande vid punkt 2 i utskottets hemställan. * Ejnärvarande vid betänkandets justering. LU1973: 36 28 1. beträffande köparens rcklamationsplikt (punkt 2 ihemställan) av herrWinberg (m) som anser dels att det avsnitt i utskottets betänkande som börjar pås. 18 med "Beträffande reklamationsbestämmelsens" och slutar med"denna del" bort ha följande lydelse: I fråga om reklamationsbestämmelsens närmare utformningvill utskottet emellertid för sin del framhålla följande. Såväl säljaren somköparen har vid konsumentköp ett intresse av att reklamationsfrågor handläggspå ett rationellt och ändamålsenligt sätt utan onödig tidsspillan. Inte minstgäller detta om den stora och mångskiftande gruppen av varor som inhandlas vids. k. köp över disk. Ett snabbt och smidigt fungerande reklamationsförfarandeleder till kostnadsbesparingar för företagen samt bidrar till att omfattningenav följdskador begränsas och att onödig värdeförstöring av köpegodset undvikes.Det möjliggör också utvecklandet av standardiserade reklamationsrutiner inomföretagen vilket i sin tur leder till rationaliseringsvinster som kommerkonsumentkollektivet i sin helhet tiU godo. Det är enligt utskottets meningangeläget att uppkomsten av sådana kostnadsbesparande rutiner inte i onödanförsvåras. Enligt 11 § förslaget till konsumentköplag kan emellertid köparen,sedan s. k. neutral reklamation skett, hålla frågan öppen omvalet av påföljd för felet. Detta är enligt utskottets mening ägnat attmotverka att sådana handläggningsformer utbildas för reklamationsärenden somutskottet finner önskvärda. Normalt torde man kunna räkna med att köparen inteopåkallat dröjer med att lämna säljaren besked om vilken form av rättelse hankräver. Det kan emellertid undantagsvis uppstå situationer då säljaren kananses ha ett legitimt intresse av att förmå köparen att ange vilken rättelsehan kräver så att säljaren vet vad han har att rätta sig efter. Skulle köpareni sådant fall underlåta med att närmare precisera sitt krav på rättelse, börenligt utskottets mening säljaren ha rätt att avkräva köparen ett definitivtbesked därom. Köparen bör i så fall vara skyldig att utan oskäligt uppehåll getill känna sin inställning i fråga om påföljden för felet. Underlåter köparendetta och kan därvid oaktsamhet anses ligga honom till last torde det enligtutskottets uppfattning inte möta betänkligheter mot att låta honom mista rättenatt vidare föra talan om felet. Utskottet förordar att en uttryckligbestämmelse rörande en sådan interpellationsrätt för säljaren intas i 11 §. dels att utskottets hemställan under 2 bort ha följandelydelse: 2. att beträffandeköparens reklamationsplikt med förklaring att det genom propositionenframlagda förslaget till konsumentköplaginte kunnat i oförändrat skick antas i anledning av motionen 1973: 2052yrkandet 2 antar 11 § i förslaget med i nedan angivna som reservantens förslagbetecknade lydelse. Vill köparen göra gällande befogenhetpå grund av fel i varan, skall han underrätta säljaren om felet inom skälig tidefter det att han märkt eller bort märka detta, dock ej senare än fråndet han mottog varan.