bet · FW01KU20 · 1973-12-31 00:00:00 — Vidare anförde klaganden med anledning avinvandrarverkets ovan återgivna yttrande ånyo att hon inte var utländskmedborgare utan statslös, vUket förhåUande ej beaktats. Hon påtalade slutligenånyo den kraftiga skärpningen av praxis för kvinnorna, för vilken hon ansåg detej fanns stöd i den åberopade propositionen. Kungl Maj:t (statsrådet ) beslöt 24/7 1970 lämnabesvären utan bifall; ingen motivering lämnades i beslutet. Anm. Invandrarverket har 30/7 1971 upptagit sökanden tillsvensk medborgare utan vUlkor. Exempel 48 (9/10 1970 nr 32): Ang. 38-årig polsk medborgare, somvistats i och var gift med svenskmedborgare. avslog 20/5 1970 ansökan om svensktmedborgarskap, eftersom sökanden inte uppfyllde hemvistvUlkoret enligt 6 § MbL. Besvär mkom tiU 26/6. I dessa anfördeklaganden att hon och hennes make, som vistades på , överenskommitom att fortsätta äktenskapet. avstyrkte i yttrande 11/9 bifall tUl besvären,då klaganden enligt verkets mening inte uppfyllde hemvistvillkoret enligt 6 §MbL. Härvid anfördes att hon tagit hemvist i och ingåttäktenskap med svensk medborgare . När verket avgjortansökningen 20/5 1970 hade hon enligt egen uppgift ej sammanlevt med makensedan april 1969. Verket hade sedermera under hand inhämtat att hon sedansommaren 1970 vistats hos maken i , där han var anställd i ettschweiziskt bolag. Kungl Maj:t (statsrådet ) beslöt 9/10 1970 lämnabesvären utan bifall; ingen motivering lämnades i beslutet. Exempel 49 (16/10 1970 nr 58): 27-årig statslös man, född iTjeckoslovakien, som vistats i . avslog 12/6 1970 ansökan om svensktmedborgarskap, eftersom sökanden inte uppfyllde villkoret om sju års hemvist iriket enligt 6 § MbL. Besvär inkom tUl 28/7. 1 dessaframhöll klaganden bl. a. det opraktiska och psykologiskt påfrestandeförhållandet att inte vara medborgare i någon stat. Han hade fast bostad ochfast arbete och skulle även bo och arbeta iSverige. Medborgarskap behövdes för bl. a. tjänsteresor. avstyrkte i yttrande 11/9 bifall tUlbesvären, då klaganden inte uppfyllde vUlkoret om sju års hemvist enligt 6 §MbL och då vad han anfört inte kunde läggas till grund för dispens från nämndavillkor. Kungl Maj:t (statsrådet ) beslöt 16/10 1970 lämnabesvären utan bifall; ingen motivering lämnades i beslutet. £'jcempe/5(? (23/10 1970 nr 37): 27-årig jugoslavisk medborgare, som vistats i Sverigesedan sex år. avslog 27/5 1970 ansökan om svensktmedborgarskap, eftersom sökanden inte uppfyllde viUkoret om sju års hemvist iriket enligt 6 § MbL. Besvär inkom till 13/7. 1 dessaanförde klaganden bl. a. att han erfarit att handikappade kunde fåmedborgarskap . avstyrkte i yttrande 11/9 1970 bifall tillbesvären, dä klaganden ej uppfyUde villkoret om sju års hemvist enligt 6 § MbLoch då vad han anfört, enligt verkets mening, inte kunde läggas till grund fördispens från nämnda villkor. Av handungarna i akten framgår bl.a. att klaganden kommit till och erhållit anstäUning påen fabrik. Han hade emellertid skadats i en trafikolycka(påkörts av mUitärbU) och blivit helt arbetsoförmögen. Han hade däreftererhållit ATP (. per är), som utges oberoende av medborgarskapet.Enligt konvention mellan och (1969:375) har jugoslaviskmedborgare, bosatt i , under vissa fömtsättningar rätt tUl folkpension iform av förtidspension. Vederbörande försäkringskassa hade dock avslagitansökan av klaganden om förtidspension, då han ej uppfyUde det stipuleradevillkoret att ha varit fuUt arbetsför under vistelsen i Sverige.Detta beslut hade faststäUts av . Av handlingarna framgåräven dels att tUl den som åtnjuter folkpension i form av förtidspension utgårkommunalt bostadstillägg, dels att klaganden ej heller erhållit någon form avsocialhjälp. Maj:t (statsrådet ) beslöt 23/10 1970 lämnabesvären utan bifall; ingen motivering lämnades i beslutet. Exempel 51 (17/12 1970 nr 58): Ang. 20-årig indisk medborgare, somvistats i , dock som son tUl härtjänstgörande utländsk diplomat. avslog 28/8 1970 ansökan om svensktmedborgarskap, eftersom sökanden inte uppfyllde vUlkoret om sju års hemvist iriket enligt 6 § MbL. Besvär inkom tUl 2/10. 1 dessaanförde klaganden att han sedan 3/9 1962 utan avbrott vistats i Sverige.Kyrko- och mantalsskrivning hade dock blivit aktuell först sedan hans far, somtjänstgjorde vid ambassaden i , lämnat landet i augusti 1965.Klaganden styrkte genom olika intyg sin vistelse (skolgång) här under de förstaåren. avstyrkte i yttrande 4/11 1970 bifaU tUlbesvären, då klaganden ej uppfyllde hemvistvillkoret och då vad han anfört,enligt verkets mening, inte kunde läggas till gmnd för dispens från nämndavUlkor. Härvid anförde verket att enligt gällande praxis kunde officiellautländska representanter för främmande makt inte anses äga hemvist i Sverigeunder den tid tjänstgöringen för den förevarande makten här i landet varade.Detsamma gällde deras barn, varför klaganden ej kunde räkna hemvist i Sverigeförrän fr. o. m. . Kungl Maj:t (statsrådet ) beslöt 17/12 1970 lämnabesvären utan bifall; ingen motivering lämnades i beslutet. Exempel 52 (1415 1971 nr 42): Ang. två polska medborgare (mannen41 år och hustmn ), som vistats i . avslog med skUda beslut 5/3 1971 tväansökningar om svenskt medborgarskap, eftersom sökandena inte uppfyUdevillkoret om sju års hemvist i riket enligt 6 § MbL. Besvär, anförda av advokat som ombud för båda makarna,inkom tUl 29/3. I dessa anfördes bl. a. att mannen var enframståendevetenskapsman, vilket styrktes med intyg, och att han genom att fåsvenskt medborgarskap skulle få möjlighet att delta i vetenskapliga kongresser,vilket betraktades som nödvändigt för hans vidareutveckling som forskare. Detframhölls sålunda vara tUl "stort gagn för riket" att makarna genomsvenskt medborgarskap skulle knytas fastare till . Främst åberopadesemellertid vissa personliga skäl ~ allvarligt sjuk mor i . avstyrkte 20/4 bifall tUl besvären, då deskäl klaganden anfört, enligt verkets mening, inte kunde läggas till gmnd fördispens från hemvistvillkoret i 6 § MbL. Kungl Maj:t (statsrådet ) beslöt 14/5 1971 lämnabesvären utan bifall; ingen motivering lämnades i beslutet. Exempel 53 (21/4 1972 nr 68): Ang. 33-årig tjeckoslovakiskmedborgare, som vistats i . avslog 919 1971 ansökan om medborgarskap,eftersom sökanden inte uppfyllde hemvistvillkoret enligt 6 § MbL. Besvär inkom tUl 21/10. I dessaanförde klaganden bl. a. att han befann sig i som politisk flykting,medan hans hustru och barn var kvar i , sedan de vid tUlfälUgtbesök hos hustruns föräldrar vägrats åtemtresa ur landet. Såsom svenskmedborgare och befriad från tjeckoslovakiskt medborgarskap ansåg klaganden,dels att han skulle få möjlighet att besöka sin familj i , delsatt hustrun och barnet skulle få ökade möjligheter att få förena sig med makeni , eftersom hans vistelse i då ur tjeckoslovakisk synvinkel var"legal". Vid personligt besök i departementet 14/2 1972 uppgavklaganden att han av tjeckoslovakiska ambassaden erfarit, att det fanns storamöjligheter att få befrielse från det tjeckoslovakiska medborgarskapet,eftersom han kommit till . ansåg i yttrande 7/3 1972 det synnerligentveksamt om den dispens från kravet på viss tids hemvist klaganden begärt kundeunderlätta för honom att nå det härmed avsedda syftet. Med hänsyn emeUertidtill att syftet var utomordentligt behjärtansvärt hade invandrarverket - trotsnämnda osäkerhet inte något att erinra mot att Kungl. Maj:t med bifaU tillbesvären redan nu tog upp klaganden tiU svensk medborgare. Kungl Maj:t (statsrådet ) beslöt 21/4 1972 lämnabesvären utan bifall, ingen motivering lämnades i beslutet. Exempel 54 (1915 ): Ang. 19-årig sovjetisk medborgare,som vistats i sedan knappt tvä är. avslog 1/11 1971 ansökan om svensktmedborgarskap, eftersom sökanden inte uppfyllde hemvistvUlkoret enligt 6 § MbL. Besvär inkom till 14/12. 1 dessaanförde klaganden bl. a. att han adopterats av svenskmedborgare. Han hänvisade härom till ett uttalande i , Lagenom svenskt medborgarskap, enligt vUket man beträffande adoptivbarn i praxisregelmässigt torde bortse från såväl ålders- som hemvistvillkoret. avstyrkte i yttrande 17/3 1972 bifall tillbesvären. Härvid anfördes att klaganden kommit tUl i oktober 1970tUlsammans med sin mor, gift med naturaliserad svenskmedborgare, vilken adopterat klaganden. Han sammanbodde med modern,som ännu inte sökt svenskt medborgarskap, och adoptiv-fadern. Verket framhöllvidare att det inte fanns någon klar praxis för fall som det förevarande. Detav klaganden åberopade uttalandet om praxis ansåg verket inte syfta påadoptivbarn som fyUt och härigenom från medborgarskapsrättslig synpunktbetraktades som självständiga. Viss hänsyn borde, enligt verket, visserligentas till adoptionsförhållandet men inte så att man helt bortsåg frånhemvistvillkoret. Enligt verkets mening borde dispens kunna ges i sammautsträckning som modern normalt kunde räkna med. Maj:t (statsrådet ) beslöt 19/5 1972 lämnabesvären utan bifall; ingen motivering lämnades i beslutet. Exempel 55 (21110 1972 nr 55): Ang. 35-årig tysk medborgare, somvistats i sedan drygt åtta är med visst avbrott. avslog 2/5 1972 ansökan om svensktmedborgarskap, eftersom sökanden inte uppfyUde vUlkoret om sju års hemvistenligt 6 § MbL och skäl till dispens från detta villkor inte förelåg. Besvär inkom tUl 22/6. 1 dessaanförde klaganden att medborgarskapet avslagits på grund av att han vistats utom landet för vidareutbildning (vid plastteknisk skola) isitt yrke och att denna utbildning inte gick att fä i . Dä klaganden nustod i begrepp att starta verksamhet (i aktiebolagsform) i ansåg hanatt detta kunde gagna landet och att studietiden borde få räknas honom tillgodo. avstyrkte i yttrande 2/10 bifaU tillbesvären. Härvid framhöU verket att klaganden, som kommit till i maj1964 och kyrkoskrivits här , aprU 1968januari 1971vistats i för viss vidareutbUdning. Enligt hittUlsvarande praxis fördispens från kravet oavbruten hemvist i riket fick klaganden, enligtverket, som kvalifUcationstid för svenskt medborgarskap tUlgodoräkna sig tideni före vistelsen i men inte själva vistelsen i sistnämndaland. Med tillämpning av denna dispensregel uppfyllde klaganden sålunda ännuinte villkoret om sju års hemvist i riket. Maj:t (statsrådet )beslöt 27/10 1972 lämna besvären utan bifall; ingen motivering lämnades ibeslutet. Exempel 56 (1112 1912 m 48): Ang. 66-årig israeUsk medborgare,som vistats i och tidigare under . avslog 3/7 1972 ansökan om svensktmedborgarskap, eftersom sökanden inte uppfyllde hemvistvUlkoret enligt 6 § MbL. Besvär inkom till inrUcesdepartementet 2/8. 1 dessa åberopadeklaganden sin höga ålder, sitt "pä grund av de nazistiska förföljelsernaförsämrade hälsotUlstånd" samt den omständigheten att han de facto omock inte oavbmtet tUlräckligt länge vistats i och dessutom bott fleraår i ett annat nordiskt land (). anförde i yttrande 31/10 att klaganden,som var född i , inflyttat till från . Därefterhade han utflyttat tUl och varit bosatt där intiU dess hanflyttat tUlbaka till . Verket framhöll att det enligtMbL krävdes oavbruten hemvist i för naturaUsation. VidvillkorUg naturaUsation, vilket skulle komma ifråga i klagandens fall, krävdesenligt praxis oavbruten vistelse. Enligt hittillsvarande praxis,framhöU verket, fick vistelsetid i före utflyttning tiU annat land inteannat än undantagsvis tUlgodoräknats som kvaUfikationstid för svensktmedborgarskap, om utflyttningen bedömdes ha skett i emigrationssyfte. bedömde klagandens utflyttning tiU som emigration och inte fannskäl föreligga för dispens från kravet på oavbruten vistelse i riket avstyrkteverket bifall till besvären. Maj:t (statsrådet ) beslöt 1/12 1972 lämnabesvären utan bifall; ingen motivering lämnades i beslutet. Villkoret att sökanden fört en hederUg vandel (MbL 6 §första st. Besvären bifallna av Kungl. a) vid beslutets fattande uppfyUt vandelsvillkor Exempel 57(2211 1971 nr 58): Ang. 36-årig polsk medborgare, som vistats i sedandrygt och varit gift med svensk medborgare. avslog 9/9 1969 ansökan om svensktmedborgarskap; ingen motivering lämnades i beslutet. Besvär inkom tUl 14/10. 1 dessaanförde klaganden bl. a. att han bott i och haftsvenskt främUngspass . Han hade vidare fast bostad och fastanställning 1967 hade han fått taxilicens och hade "aldrig legatsocialvården tiU last". Klagandens far hade avlidit innan den förramedborgarskapsansökan hade behandlats och hade modern drabbats avhjärtinfarkt, varför ärendet borde snabbehandlas. Klaganden framhöll slutligen,att då invandrarverket ej angett några skäl för sitt avslag, hade han ejmöjlighet att bemöta de motiv som låg tUl gmnd för beslutet, och han hemställdeatt skälen skulle redovisas. I första hand hemställde han dock att verkets beslut skulle undanröjas. Klaganden inkom 6/11 medtilläggsskrivelse rörande bl. a. föräldrarnas situarion i . avstyrkte i yttrande 4/11 1969 bifall tillbesvären, då klaganden enligt verkets mening inte uppfyllde vandelsvUlkoretenligt 6 § 3. Av en inom departementet 24/11 1969 upprättad PM framgårbl. a. att klaganden var född i och varit gift med svensk medborgare1961-1964. Han hade "hoppat av" från polskt turistfartyg iStockholm och begärt politisk asyl. ansökan om svenskt medborgarskaphade avslagits av Kungl. Maj:t 17/12 1965; ÖÄ hade då avstyrkt med hänsyn tillklagandens vandel samt den för korta hemvisttiden. Vidare framgår attklaganden dömts till fängelse 5 månader för misshandel (vid fyratillfällen), hemfridsbrott och våld mot tjänsteman samt till 60dagsböter för misshandel (). I PM redovisades också - delvismotstridiga - vitsord av de senaste arbetsgivarna (droskägare). I sitt yttrande26/4 1968 över den nya ansökningen om medborgarskap hade KB funnit sig inteböra tUlstyrka bifaU "med hänsyn tUl vad som vid utredningen framkommitangående sökandens vandel". Skulder, oguldna skatter eller socialhjälphade enligt PM ej förekommit. Av sedermera infordrade utdrag av rikspolisregistretframgår att klaganden dömts till 25 dagsböter för misshandel.Enligt särskUd anteckning på akten hör till ärendet även några handlingar somsekretessbelagts jämUkt 10 och 14 §§ sekretesslagen. Sedan invandrarverket 19/11 1970 av inrikesdepartementetanmodats att "med hänsyn tUl vad i ärendet förekommit" före 1/12 1970ånyo avge yttrande i ärendet vidhöll verket i förnyat yttrande 24/11 1970 sintidigare uttalade uppfattning att klaganden inte uppfyllde vandelsvillkoretenUgt 6 § 3. avstyrkte sålunda aUtjämt bifall tUlbesvären. Klaganden bereddes 18/12 1970 tUlfäUe att inkomma medpåminnelser med anledning av invandrarverkets yttrande, vUket dock ej synes haskett. Kungl Maj:t (statsrådet ) beslöt 22/1 1971 upphävainvandrarverkets beslut och visa ärendet åter till verket för ny behandling,eftersom hinder numera ej mötte mot att upptaga klaganden tUl svenskmedborgare. Maj:t erinrade dock om innehållet i 6 § tredje st.MbL. Av handlingarna i akten framgår ytterligare att klaganden22/12 1969 hos JO anfört klagomål mot invandrarverket angående desshandläggning av hans medborgarskapsärende. Stf JO beslöt 29/1 1971-med beaktande av att klaganden numera kunde påräkna att fä svensktmedborgarskap och då i övrigt inte något framkommit som kunde utgöra gmnd förnågot hans ingripande mot invandrarverket eller någon dess tjänsteman lämnaförevarande klagomål utan vidare åtgärd. JO hänvisade härvid till Kungl.Maj:ts ovan redovisade beslut 22/1 1971. Beträffande handläggningen av detaktuella ärendet framhöll JO bl. a. att handläggningen avmedborgarskapsärenden regelmässigt tar och att det i detta specieUaärende tUlkommit omständigheter, som grundligt måst utredas och där skäl föroch emot måst vägas mot varandra. Enligt praxis, mot vUken JO i princip inteansåg sig kunna rikta någon erinran, hade invandrarverket inte skriftligenmotiverat sitt avslag på annat sätt än genom hänvisning till att villkoret om hederUg vandelfunnits ej uppfyUt. Vid muntlig efterhandsorientering hade klaganden fåttkompletterande upplysningar. Av sekretesskäl hade han dock inte i allo gettsinsyn i det utredningsmaterial som legat till gmnd för vandelsbedömningen. Frånrättssäkerhetssynpunkt var detta, enligt JO, ägnat inge betänkligheter. Hanansåg dock att allmänna sekretessintressen av synnerlig vikt i sådana ärendensom det förevarande måste kunna ges företräde framför sökandens intresse avinsyn. Om sådana allmänna intressen förelegat i detta ärende fann JO vara enbedömningsfråga, som gav utrymme för olika meningar; verkets ståndpunkt kundeenligt JO inte läggas verket till last som fel. Exempel 58 (2615 1972 nr 45): Ang. 39-årig statslös man (f. d.jugoslavisk medborgare), som vistats i . beslöt 12/11 1969 uppta sökanden tillsvensk medborgare med vUlkor att han Uiför styrkteatt han befriats frän jugoslaviskt medborgarskap. Sedan detta villkor ejuppfyllts ingav sökanden 17/12 1970 ny ansökan om svenskt medborgarskap. avslog 8/3 1971 den nya ansökningen,eftersom sökanden icke uppfyllde vandelsvUlkoret enligt 6 § MbL. Besvär, anförda genom ombud, inkom tUlinrikesdepartementet 5/4. I dessa anfördes bl. a. att den enda anmärkning somkunde riktas mot klagandens leverne var att han ådömts 100 dagsböterför rattonykterhet . Som förmUdrande omständighet anfördes attkörningen ägt rum med synnerligen ringa trafikintensitet,nämUgen en söndagsmorgon. Vidare framhölls att klagandendrabbats synnerligen hårt av den begångna gärningen. Förutom straffdomen hadekörkortet indragits , vUket medfört att han inte kunnat utöva sittyrke som taxichaufför utan varit arbetslös sedan brottstUlfället. I bifogatintyg från klagandens arbetsgivare (droskägare) gavs klaganden de bästa vitsordoch framhöUs att han skulle återanställas, så snart han fått nytt kör- ochtrafikkort. 1 besvären anfördes vidare att klaganden fått bevisom viUkorat medborgarskap, utfärdat enbart i det tillbyttanya efternamnet. Detta hade medfört att han inte hos de jugoslaviskamyndigheterna, där han varit registrerad under annat efternamn, kunnat med stödav detta bevis ansöka om befrielse från det jugoslaviska medborgarskapet. (Namnbytet uppgavs föranlett av att klaganden i sin yrkesutövning somtaxichaufför ofta måste använda sitt namn i kommunikationsradion och att detursprungliga efternamnet var svårt att uppfatta). Efter påpekande härom hadeinvandrarverket utfärdat nytt villkorat medborgarskapsbevis, vUket klagandenfått först pä . Då sålunda utan hans förväUande beslutet om befrielsefrän det jugoslaviska medborgarskapet avsevärt fördröjts och inkommit tUllänsstyrelsen först ca efter det vUlkorstiden utgått hade klagandennödgats lämna in ny ansökan om svenskt medborgarskap med kompletterandeutredning angående sina levnadsförhållanden under den meUanliggande tiden,varvid trafikbrottet kom i beaktande. Slutligen framhölls att klaganden numeravar statslös och visserligen kunde få svenskt främlingspass, men enUgt vadjugoslavis- ka myndigheter uppgivit, ej kunde beviljas visum pä ettsådant pass och sålunda ej få möjlighet att besöka släkt (framför allt svårtsjuk far) och vänner i . avstyrkte i yttrande 7/7 1971 bifall tiUbesvären, eftersom de skäl klaganden anfört inte kunde läggas till grund fördispens frän vandelsvUlkoret enligt 6 § MbL. Maj:t (statsrådet ) beslöt 26/5 1972 upphävainvandrarverkets beslut och visa ärendet åter till verket för ny behandling,eftersom klaganden numera uppfyllde vandelsvUlkoret enligt 6 § MbL. b) särskilda skäl för dispens från vandelsvillkoretExempel 59 (2911 1971 nr49): 47-årig sovjetisk medborgare(född i ), som vistats i . avslog 18/9 1970 ansökan om svensktmedborgarskap, eftersom sökanden inte uppfyllde vandelsvillkoret enligt 6 §MbL, Besvär inkom tUl 21/10, 1 dessaanförde klaganden bl. a, att han flytt med sina föräldrar och syskon tUlSverige och haft sin hemvist här. 1957 hade han dömts till slutenpsykiatrisk vård enligt strafflagen 5:5; brottet hade begåtts under inflytandeav sinnessjukdom och handlingen ej varit viljestyrd uppsåt hade ej förelegat.Han ansåg därför att vandelsindikationen inte var tUlämplig. hadehan ej gjort sig skyldig tUl någon beivrad lagöverträdelse. Sedan september1970 var han inskriven vid psykiatrisk rehabUite-ringsklinik och hoppades attbeslutet om sluten psykiatrisk vård skulle kunna upphävas. anförde i yttrande 4/12 1970 att det - medhänsyn tUl vad som upplysts i ärendet inte ville motsätta sig bifalltUl besvären. Härvid hänvisades tUl bilagd PM av vilken framgår bl. a. attklaganden dömts dels 1948 för hemfridsbrott och bedrägligt beteende till vårdpå sinnessjukhus (jämUkt strafflagen 5:5) - och där vårdats 1949-1956 - dels1957 för försök till våldtäkt varav döden följt samt skadegörelse till slutenpsykiatrisk vård (jämlikt strafflagen 5:5). Klaganden var fortfarande intagenför vård och enligt uppgift i behov av vård.Invandrarverket hade dock underhand inhämtat att klaganden fick social träningoch arbetsträning vid den rehabUiterings-klinik, där han sedan september 1970varit inskriven, och att meningen var att "placera honom pånågon verkstad och ge honom möjlighet att stå på egna ben". Han hadenumera permission från sjukhuset varje veckoslut, då han vistades med sinfästmö, en förtidspensionerad svensk "hemmadotter", på hotell.Enligt vederbörande försäkringskassa var klaganden berättigad till helförtidspension, om han blev svensk medborgare. Enligt intyg 18/12 1970 avöverläkaren vid rehabiliteringskliniken var numera prognosen för klaganden,med kännedom om hans tidigare utveckling, mycket god och skulle ett svensktmedborgarskap ytterligare underlätta hans resocialisering. Maj:t (statsrådet ) beslöt 29/1 1971 upphävainvandrarverkets beslut och visa ärendet åter till verket för ny behandling,eftersom med hänsyn till vad i ärendet numera bUvit upplyst om klagandens förhållanden särskilda skäl fick ansesföreligga att upptaga honom tUl svensk medborgare. Maj:t erinrade docksamtidigt om innehållet i 6 § tredje st. MbL. Exempel 60 (1415 1971 nr 39): Ang. 43-ärig ungersk medborgare,som vistats i sedan drygt tjugotre är och sedan drygt tolv är var giftmed svensk medborgare. avslog 61 \ 1 1970 ansökan om svensktmedborgarskap, eftersom sökanden inte uppfyllde vandelsvillkoret enligt 6 §MbL. Besvär inkom till 16/12. 1 dessahänvisade klaganden endast till bifogad skrivelse av skyddskonsulent. a. att klaganden var svårt handikappad efter en skada i högerhandoch fått pekfingret på samma hand amputerat efter olycksfall i arbetet.Han uppgavs vidare ha utpräglade mindervärdeskänslor som övergått i vissdepression, och det var han gjort sig skyldig tUlrattfylleri , för vilket han av särskilda skäl av hovrätten ådömtsskyddstillsyn. Han var emellertid nu åter i ordnade arbets- och famUjeförhållanden.Med hänvisning till bl. a. de angivna särskUda skälen tillstyrkteskyddskonsulenten bifall till klagandens ansökan. anförde i yttrande 2/2 1971 att med hänsyntill att klaganden vistats i och tUl vad som upplysts om hanspersonliga förhållanden förelåg skäl för dispens från vandelsvillkoret. Verkethade därför intet att erinra mot bifall till besvären. Härvid hänvisades äventUl bifogad PM av vilken framgår att klaganden enUgt egen uppgift 1949 ådömtssex månaders fängelse för stöld och enligt utdrag av rikspolisregistret ådömtsi straffarbete för grov stöld, villkorlig dom, ioktober 1969 fängelse en månad och för rattfylleri och rattonykterhetvåren 1969 (av hovrätten ändrat tUl skyddstillsyn) samt i februari1970 30 dagsböter för snatteri. Av handlingarna i akten framgår vidare bl, a. attklaganden erhållit socialbidrag med sammanlagt ca 6 OOOkr., att han hade underhällsskuld för ett barn i tidigare äktenskap (.) samt att fyra barn (ungerska medborgare), födda i nuvarande äktenskap,omfattades av föreliggande medborgarskapsansökan. Maj:t (statsrådet ) beslöt 14/5 1971 upphävainvandrarverkets beslut och visa ärendet åter till verket för ny behandling,enär med hänsyn tUl den långa tid klaganden haft stadigvarande hemvist i riketoch övriga i ärendet upplysta omständigheter särskilda skäl förelåg för hansupptagande till svensk medborgare. Maj:t erinrade dock ominnehållet i 6 § tredje st. MbL. Exempel 61 (14/5 1971 nr 40):