bet · FW01LU1 · 1973-12-31 00:00:00 — Lagutskottetsbetänkande nr 1973 LU 1973:1 betänkande i anledning av motion om rätttill ersättning ur kvarlåtenskap för vård av den avlidne. 1 motionen 1973:273 av herrarBörjesson i (c) och i Bäckmora (c) hemställs att riksdagenhos Kungl. Maj:t anhåller om utredning av möjligheterna att i ärvdabalkeninföra en bestämmelse som tillförsäkrar familjemedlem, hushållerska eller annanden avlidne närstående person skälig ersättning ur boets behållning förvårdarbete som utförts, trots att ej avtal finnes. Det torde ej vara ovanligt atthushållerskor, hemmadöttrar och andra personer i liknande ställning arbetar ihemvärdande uppgifter utan att för dem bevisligen föreligger någottjänsteavtal, som reglerar löneförmåner och dylikt. Någon lagbestämd rätt finnsej för dem att i efterhand erhålla kontant ersättning utöver det underhåll iform av bostad, mat, fickpengar m. m., som mä ha utgått. Lönekrav av nu avseddart föreligger emellertid ej sällan tUl domstolarnas prövning. Nuvarande praxishärvidlag torde innebära att huvudsakligen kontraktsrättsliga synpunkteranlägges, dvs. att domstolarna i första hand ingår på en bedömning av vadparterna kan antagas ha avsett skola gälla dem emellan. Det blir således avbetydelse om vederbörande förlitat sig på en utfästelse om framtida ersättning.Härvid kan det förhåUa sig sä att arbetstagaren avstått frän att begära kontantlön just emedan arbetsgivaren förespeglat henne att hon skulle fäersättning genom att bli ihägkommen i testamente eller på annat sätt. Att denarbetande haft ställning som tjänare och att arbetet varit omfattande ochnyttobringande kan vara indicier pä att det varit i förväntan pä framtidagottgörelse som hon avstått frän att fordra kontant lön. Ställning somfamiljemedlem, släktskap med den, för vUken arbetet utförts, egnaförmögenhetstillgångar och frihet att disponera över en del av sin arbetskraft,är omständigheter som kan föranleda att arbetstagaren ej får rätt tUlersättning. Om ett lönekrav av det nu berörda slaget framställs först ianslutning tUl arbetsgivarens frånfäUe, blir hans dödsbo arbetstagarensmotpart. Fastställs rätt till lön, vare sig det nu sker genom domstols domeller genom uppgörelse utanför rätta, skall lönebeloppet i princip utbetalasinnan boet skiftas. 1 1973.8 saml. Motionärerna anför inledningsvisatt de s. k. hemmadöttrarna, som vårdar sina föräldrar utan eUer med ringaersättning härför, utgör en relativt liten grupp i samhället. De befinner sigenligt motionärerna i en otrygg ekonomisk ställning. När föräldrarna avlider,har de små möjligheter att kunna hävda sin rätt tiU värdersättning urdödsboet, eftersom de ej kan styrka denna medelst avtal eller dylikt. Enligt motionärernas mening är det angeläget attifrågavarande kategori arbetstagare får skälig ersättning för sitt vårdarbete.Motionärerna anser att ett tillägg tUl kunde ge det åsyftaderesultatet. Förslagsvis skuUe tUlägget ha följande lydelse: "Har familjemedlem,hushåUerska eller annan den avlidne närstående person av minst ettår utfört arbete för den avlidnes räkning utan att därmed erhålla skäligersättning för sitt arbete, må vederbörande av boets behållning innan skifteföretagUs erhålla skälig ersättning för utfört arbete." I fråga om"skälig ersättning" bör hänsyn tas till i orten gängse belopp, såvidaviss reducering inte uppenbarligen föranleds av speciella omständigheter,underärighet eller dylikt. Ett sådant tillägg i , anser motionärerna,skulle möjliggöra för många berörda att få ut skälig ersättning ur boet innanskifte förrättas. Dödsbodelägarna skulle inte längre kunna avfärda framställdaersättningsanspråk med hänvisning tiU att avtal ej finns. Tvist skulle endastkunna uppstå huruvida arbete utförts och om ersättning redan erhållits. Har ejersättning utgått till "skäligt belopp" skuUe den som utförtvårdnadsarbete kunna göra sin fordran gällande vid bouppteckningen och innanskiftet företas fä ut sin fordran i boet. Motionärerna anför vidare att liknande motionsyrkandenavslagits av bl. Därefter har det inträffat att den 3mars i antagits en ny arvslag i vUken intagits en bestämmelse omrätt för hemmavarande barn, som utan ersättning tagit värd om arvlätaren, attföre arvskiftet få ersättning ur boet om det kan anses skäligt med hänsyn tUlomständigheterna. Enligt motionärernas mening talar starka skäl för att manäven i svensk lagstiftning inför en sådan bestämmelse. m. m. Socialpolitiska kommitténredovisade (stencU 1963:2 socialdep.) vissa undersökningarrörande frågan om stödåtgärder tUl de s. k. hemmadöttrarna. Uppdraget gällde enkartläggning av föreUggande behov och förslag tUl eventuellt erforderligaåtgärder. Kommittén tillställde varje kommun frågeformulär angående antalethemmadöttrar i kommunen och deras situation. Svar inkom frän avkommunerna. Dessa svar utvisade att antalet ensamställda f. d. hemmadöttrar ogifta kvinnor som huvudsakligen vårdat föräldrar eller anhöriga med försörjningssvårigheter uppgick tUl 1 581. bodde tre fjärdedelar i landskommuner. Utredningen visadevidare att av de f. d. hemmadöttrarna hade 512 förtidspension. Antaletredovisade aktiva hemmadöttrar uppgick tUl 2 495. Även om kommunen interedovisat samtliga fall så ansåg kommittén det tydligt att antalet f. d.hemmadöttiar med försörjningssvårigheter var litet. I flertalet kommuner fannsinget eller endast något enstaka faU. De personer det gällde representeradeinte en kategori, som gick att avgränsa och beskriva i enkla termer. Flertalethade nedsatt arbets- och försörjningsförmåga, men ätskiUiga av dem som kommitmed i undersökningen hade förvärvsarbete eller hade haft det för inte längesedan. De ensamställda f. d. hemmadöttrarna bestod enligtkommittén av i hög grad individuellt betonade fall, som vart och ett krävdesärskild behandling. De problem, som undersökningen pekade på, var inte alltidekonomiska eller av enbart ekonomisk natur. De åtgärder som påkallades avsägarbetsanskaffning, medicinsk värd och behandling, arbetsvärd eller annan formav rehabilitering, ekonomisk hjälp och personlig rådgivning. Kommittén betonadevidare att det behövdes upplysning och aktiv personlig medverkan frånkommunernas sida, med andra ord en aUmän kurativ verksamhet. Kommunalaförtroendemän och tjänstemän hade en stor uppgift att fylla på detta område. Det framhölls också att den kraftiga utbyggnaden av denallmänna arbetsförmedlingen och arbetsvärden skett bl. a. med tanke pä den typav problem som f. d. hemmadöttrar representerar. Inom ramen för arbetsmarknadsverketsansträngningar att bistå äldre kvinnor att finna en väg tUl eller tillbakatill - arbetsmarknaden borde enligt kommittén mänga av de aktuella problemenkunna finna en lösning. Kommittén diskuterade också frågan om generösare grundervid bedömning av rätten till förtidspension till hemmadöttrar och fann därvidatt de hjälpbehov, som kan föreligga för f. d. hemmadöttrar, inte lämpligen börtUlgodoses genom särskilda bestämmelser i lagen om allmän försäkring. Denna lagavsäg i princip att bereda medborgarna ekonomiskt skydd efter generellabedömningsgrunder. I anledning av kommitténs förslag utfärdade Kungl. Maj:tår 1963 ett cirkulär (SFS 1963:698), vari anförs: Maj:t vUl härmed görasocialnämnderna och arbetsförmedlingsorganen uppmärksamma pä vadsocialpolitiska kommittén anfört och framhålla vikten av att de aktivt medverkaför att hjälpa ifrågavarande hemmadöttrar, särskilt i det läge som uppstår dähemmadöttrarnas vårduppgift bortfaller exempelvis till följd av att den vårdadepersonen intages på vårdinrättning eller avlider. Det åligger socialstyrelsenoch att meddela de råd och anvisningar som må finnaserforderliga för ändamålet. Liknande motionsyrkanden harprövats och avslagits av åren 1964 (ILU 1964:18), 1966 (ILU 1966:10),1969 (ILU 1969:17) och 1» 1973.8 saml. 1971 (LU 1971:1), En närmare redogörelse för ärendenasbehandling finns intagen i utskottets betänkande LU 1972:1 s. 4-7. Ocksä vid riksdag prövades i anledning av enmotion (1972:15) frågan om möjlighetema för bl. a. hemmadöttrar att fäersättning ur kvarlåtenskapen för sitt arbete. fann i sitt avriksdagen godkända betänkande (LU 1972:1) ej skäl att frångå den bedömning avfrågan som dittills gjorts. Utskottet kunde således inte biträda motionärens förslagom tillägg i för att tillgodose ifrågavarande grupps intressen.Utskottet ville dock framhålla det .stora värdet, såväl för den enskilde somför samhället, av ifrågavarande personers arbete. Det var därför angeläget attderas intressen tilldogosågs genom andra åtgärder från samhällets sida. EnUgt utskottets mening var det självfallet av storbetydelse att regelrätta anställningsavtal upprättades sä att lön kunde utgäredan under värdtiden. Att sä skedde hade ju bl. a. betydelse för möjlighetenatt erhålla tjänstepension och ersättning vid sjukdom. 1 fråga om upprättandeav tjänsteavtal torde socialnämnderna i viss utsträckning kunna medverka. Idetta sammanhang erinrade utskottet även om att statsbidrag sedan några årtillbaka utgick till den sociala hemhjälpen, nägot som underlättade förkommunerna att lämna ersättning ät vårdare i enskilt hem av åldringar eUerhandikappade. De hemvärdsbidrag som landstingen betalade ut för värd av personsom var i kontinuerligt behov av sjukvårdande insatser gjorde det också möjUgtatt avlöna "hemmadöttrar" och andra anhöriga för deras arbete. mening torde ett allt större antal av de anhöriga somhar till sin huvudsakliga uppgift att i hemmen hjälpa åldringar ochhandikappade komma att få inkomst som hemsamariter frän sitt värdarbete. Utskottet anförde vidare att för de personer, som trotsde möjligheter till ersättning som erbjöds genom kommunala insatser -utförtoavlönat värdarbete, blev svårigheterna naturligtvis mest framträdande när denvårdade avled eller intogs på vårdinrättning. Problemen var dä inte bara avekonomisk natur. De åtgärder som påkallades kunde avse arbetsanskaffning,medicinsk vård och behandling, arbetsvärd eller annan form av rehabilitering,personlig rådgivning eller allmänt kurativa insatser. Lösningen av dessa oftaträngande hjälpbehov kunde således sökas pä olika vägar. Därvid syntes enligtutskottet, i enlighet med vad i andra sammanhang uttalat, i förstahand böra prövas de möjligheter som arbetsmarknadspolitiken erbjöd, såsomförmedling av arbetsanställning, vidareutbildning, omskolning och arbetsvärd iolika former. Utskottet medgav dock att det utan tvivel var sä att åtskilligaav de personer, varom var fråga, nått sådan ålder att dylika åtgärder framstodsom orealistiska. För dessa personer kunde emellertid enligt utskottetsuppfattning de vidgade möjligheter tUl förtidspensionering, som fattat beslut om, efter prövning i enskUt fall, komma att erbjuda engodtagbar lösning. Avslutningsvis framhöU utskottet att utredningen omkontant stöd vid arbetslöshet () i sitt under är 1971 avgivnabetänkande ägnat speciell uppmärksamhet ät dem som i olika åldrar sökte sig uti arbetslivet efter att huvudsakligen haägnat sig åt att vårda och hjälpa åldring eller handikappad. Utredningenföreslog sålunda att ifrågavarande grupp skall kunna bygga upp en rätt tUlkontant arbetsmarknadsstöd genom sådant värdarbete. Ställningstagande tillKSA-utredningens förslag beräknades kunna ske vid riksdag. I ett den 29 aprU 1971 dagtecknatbetänkande "Försäkring och annat kontant stöd vid arbetslöshet" (SOU1971:42) har utredningen lagt fram förslag till lag om arbetslöshetsförsäkringoch förslag till lag om kontant arbetsmarknadsstöd. Enligt 7 § i sistnämndalagförslag skall ifrågavarande grupp kunna bygga upp rätt tUl kontant arbetsmarknadsstödgenom värd av åldringar och handikappade. I motiveringen till detta förslag harutredningen anfört följande. 1 fråga om kontantarbetsmarknadsstöd har utredningen övervägt möjligheterna att jämställaoavlönat vårdarbete med förvärvsarbete i större utsträckning än som föreslagitsbeträffande arbetslöshetsförsäkringen. För åtskUliga som under längre tidhuvudsakligen ägnat sig ät värd av föräldrar, annan anhörig eller andrapersoner, för vUka de ansett sig ha ansvar, kan värduppgiften ha haft säbetydande omfattning att den utgjort ett väsentligt hinder för annat arbete.Har ersättning ej utgått för detta vårdarbete, kan det enligt förutnämndaregler ej räknas som förvärvsarbete. FuUgörande av sädana värduppgifter måste dock oftast ansesvara en arbetsinsats av värde inte bara för den vårdade och dennes familj.Vårdinsatsen är en del av de omsorger, för vUka hela samhället har ansvar. Harvårdnaden pågått regelbundet och har den haft så betydandeomfattning att vårdaren varit förhindrad att stå tUl arbetsmarknadensförfogande, finns goda skäl att jämställa värdinsatsen med förvärvsarbete vidtUlämpning av arbetsvUlkoret. torde en allt större del av dessa värduppgifterkomma att utföras under former som kan likställas med förvärvsarbete, främstsom social hemhjälp till åldringar och handikappade. I råd ochanvisningar i socialvårdsfrägor (nr 175, utgivna ) anges som målför hemsamaritverksamheten att så mänga åldringar och handikappade som möjligtskall kunna leva kvar i sina invanda miljöer. Institutionsvärd bör inte bliaktuell förrän det krävs sä kvalificerad värd eller sådan tillsyn att den intekan ges i hemmet. har med anledning av förfrågningar om olikaproblem i samband med anlitande av anhöriga som hemsamariter hos åldringar ochhandikappade även framhållit .att anhörighjälpen i största möjliga utsträckningbör tillvaratas och att anhörig, anlitad som hemsamarit, bör avlönas enligtsamma normer som gäller för kommunens övriga samariter. har i detta sammanhang även understrukitatt det såväl från den anhöriges som från kommunens synpunkt är synnerligenfördelaktigt om en anhörig är hemsamarit. Antalet timmar som den gamla ellerhandikappade får tUlsyn blir ju ofta större än det antal arbetstimmar, för vUkaden anhöriga hemsamariten erhåller arvode. Utredningen har även funnit stöd för antagandena om denframtida utvecklingen i handikapputredningens betänkande Kommunerna och densociala omvårdnaden (SOU 1967:53). Där framhålls (s. 66) att anhörigas uppoffringar för mänga människor är en förutsättning föratt de skall kunna bo kvar hemma och klara det dagliga livet. Vidare anfördeutredningen: "finner att en god omvårdnad innefattarstöd och hjälp ocksä till alla dem, anhöriga och andra, som i sina hem vårdarhandikappade. Det torde i de flesta fall vara lämpligt att dimensionera ochutforma hemhjälpsorganisationen sä att dessa vårdares behov av avbytarhjälp kantillgodoses. Detta behov bör bedömas generöst. Likaså bör kommunerna med engenerös bedömning av den handikappades hjälpbehov ersätta värdarbetet. Detstatliga stödet till social hemhjälp, av kommunernas nettokostnader,kan i båda fallen utgä med tUlämpning av kungörelsen om statsbidrag till socialhemhjälp (1964:427). har erinrat härom i skrivelse tillkommunerna." Av med anledning av handikapputredningensförslag beslutade ändringar i lagen om socialhjälp, som trädde i kraft1.7.1968, innebar en ytterligare markering av det allmänna samhällsansvaret föratt den enskUde medborgarens värdbehov tUlgodoses och av kommunernasskyldigheter att vidtaga alla härför erforderliga åtgärder. Detta får ses somuttryck för en aktiv socialpolitik frän samhällets sida. Ett allt större antal även av de anhöriga som har tUl sinhuvudsakliga uppgift att i hemmen hjälpa åldringar och handikappade kansåledes förutsättas fä inkomst som hemsamariter från sittvårdarbete. Därmed har de möjligheter att uppfylla arbetsvillkoret och fårdärigenom rätt tUl försäkringsersättning eller - om de inte är försäkrade till kontant arbetsmarknadsstöd. Särskilda regler fordras endast för den sominte har haft inkomst av sitt värdarbete. Proposition i anledning avutredningens förslag kan förväntas komma att föreläggas innevarande årsvårriksdag. Gällande rätt i de nordiska länderna Ersättning till hemmavarande barn,som vårdat föräldrar, kan utgä ur dödsboet endast om det föreligger ett underarbetsgivarens livstid träffat avtal härom. 1 har man i rättspraxis haften mycket liberal inställning till hithörande problem. Bedömer domstolen attett arbetstagareförhällande har förelegat, brukar lönekravet bifallas, ävenutan att skriftligt eller muntligt avtal träffats härom under arbetsgivarenslivstid. Den hemmavarande värdarens fordran blir således att betrakta som enskuld i dödsboet. Som motionären påpekat utfärdades en nyarvslag. I kapitel V. § 36 andra stycket har intagits en bestämmelse omhemmavarande barns rätt till ersättning ur dödsboet. Bestämmelsen har i svensköversättning följande lydelse: Hemmavarande barn som utan rimligtvederlag har gjort särskilt mycket för arvlätaren, kan vid arvskiftet kräva attfä ett belopp ur boet som särskild lott om detta är rimligt med hänsyn tiUomständigheterna. Beloppets storlek skall avpassas efter omständigheterna. Vidavgörandet av om särskUd lott skall utgä och av dess storlek skall hänsyn tasbl. den insats som barnet gjort, tiU barnets möjligheter attfå arbete, till hur stor arvslott barnet kommer att få och riU barnets och deövriga arvingarnas ekonomiska förhållanden. Ifrågavarande bestämmelse fannsinte med i det för framlagda förslaget till arvslag utan infördes avstortinget efter hemställan av justitieutskottet (justitienemnda). I sinmotivering anförde utskottet, som var enhälligt, bl. a. följande. Vid arvskifte kan det stundom varaså att en lika delning av arvet inte skulle vara rimlig. Det händer inte säsällan att ett av barnen har stannat kvar hemma hos föräldrarna och tagit handoch vård om dem när de blivit gamla utan att fä ersättning härför. I allmänhethar det inte träffats nägot avtal om lön för det hemmavarande barnet. Men ävenom det finns ett sådant avtal händer det att barnet inte fått ut full lön.Barnet har dä svårigheter att vid skiftet fä fuU ersättning eftersom fordran pålön preskriberas . Utskottet anser att domstolen bör ha möjlighetatt rätta till dessa missförhållanden om inte de övriga arvingarna vill gä medpä en friviUig uppgörelse. Ifrågavarande bam måste dock ha gjort en betydandeinsats innan det kan bU tal om att tiUerkänna bamet ett särskilt vederlag förarbetet. Bestämmelsen bör, i alla fall , enUgtutskottets mening avgränsas till barn efter arvlätaren. Ocksä andra kan hagjort en insats som borde honoreras men det är särskUt mellan föräldrar ochbarn som det är svårt att fastställa om ett avtal om lön förelegat.Bestämmelsen bör ocksä avgränsas till hemmavarande barn, således barn somantingen bor i hemmet eller har sin dagliga verksamhet där. Ersättningensstorlek bör avpassas efter hur omfattande och långvarigt arbetet har varit, hurgammalt barnet är, vUka möjligheter barnet har på arbetsmarknaden, hur storatUlgångarna är i boet och hurudan arvingarnas ekonomi är. Sammantaget måste enskälighetsuppskattning ske när beloppets storlek skall avpassas. Utskottet avser att bestämmelsen skall ta sikte på barnsom har arbetat hemma hos föräldrarna efter avslutad skolgång och sä längeföräldrarna har kunnat bo i hemmet. Vistelse pä ålderdomshem eller sjukhusunder den sista levnadstiden bör därför inte inverka pä vederlagskravet närdetta annars är rimligt efter beaktande av de omständigheter som utskottet ovanredovisat. Man bör inte heller ta hänsyn till att hemmavarande barn kan få rätttUl pension enligt de särskUda bestämmelser om pension efter avliden. Krav på vårdnadsersättning tillfamiljemedlen kan tas upp som skuld i bouppteckningen endast i händelse av attett skriftligt avtal om ersättning upprättats mellan den avlidne och värdarenoch att detta företes för skattemyndigheterna (arvsskattenämnden). Endast idetta fall kan det bli fråga om boets skuld i den av lagen åsyftade meningen(4 §: "Boets tillgångar och skulder skola antecknas ibouppteckningen sådana de voro vid dödsfaUet."). Om sådant avtal inte upprättatsgodtas ersättningskravet inte av skattemyndigheterna, även om aUa dödsbodelägarnaskulle ha accepterat det. Det anses då nämligen inte vara fråga om den avlidnesskuld. 1 motionen begärs utredning ommöjligheterna att i införa en bestämmelse, som garanterar s. k.hemmadöttrar skälig ersättning för arbete som de utfört i hemmet. Bestämmelsenbör enligt motionärerna innehålla att familjemedlem, hushållerska eller annanden avlidne närstående person, som av utfört arbeteför den avlidnes räkning utan att erhålla skälig ersättning för sitt arbete, måerhålla sådan ersättning av boets behållning innan arvskifte företas. Till stödför sitt yrkande åberopar motionärerna bl. a. att en motsvarandebestämmelse införts i den norska arvslagen. Förslaget att tillgodose nu ifrågavarande grupp genomcivilrättslig lagstiftning har, såsom framgår av den föregående regdogörelsen,med anledning av motioner behandlats vid 1964, 1966, 1969, 1971 och . I utlåtanden och betänkanden, som godkänts av , harvederbörande utskott funnit motionernas syfte synnerligen be-hjärtansvärt menansett att problemet icke borde lösas lagstiftningsvägen. Till stöd härför haranförts att förhållandena kan vara så olika i skUda faU att de knappast ärägnade för enhetUg reglering. Vidare skulle inte möjligheterna till tvist pånägot avgörande sätt komma att begränsas genom den ifrågasatta lagstiftningen.Särskilt frågan om vad som skall anses vara skälig ersättning skulle under allaförhållanden kvarstå. Härjämte har anmärkts att förslaget alltför mycket tarsikte pä den speciella situationen vid dödsfall. Vid riksdag underströk lagutskottet det storavärdet, såväl för den enskilde som för samhället, av ifrågavarande personersarbete. Utskottet fann det därför angeläget att deras intressen tUlgodosågsgenom andra åtgärder frän samhällets sida. Utskottet underströk betydelsen avatt regelrätta anställningsavtal upprättades sä att lön kunde utgå redan undervårdtiden. 1 fråga om upprättande av sådana avtal kunde enligt utskottetsmening sociahiämnderna i viss utsträckning medverka. Utskottet erinrade vidareom möjligheterna att genom hemvärdsbidrag avlöna "hemmadöttrar" ochandra anhöriga som hemsamariter. Utskottet framhöll ocksä att problemen för demsom i hemmet utfört oavlönat värdarbete inte bara var av ekonomisk natur. Deåtgärder som påkallades kunde avse arbetsanskaffning, medicinsk värd ochbehandUng, personlig rådgivning eller allmänt kurativa insatser. Lösningen avdessa ofta trängande hjälpbehov kunde sålunda sökas på olika vägar. Utskottetansåg därvid i första hand böra prövas de möjligheter som arbetsmarknadspolitikenerbjuder, såsom förmedling av arbetsanstäUning, vidareutbildning, omskolningoch arbetsvärd i olika former. I vissa faU kunde enligt utskottets mening de av1970 års riksdag beslutade, vidgade möjligheterna till förtidspension kommaatt erbjuda en lösning. Utskottet hänvisade avslutningsvis tiU att utredningenom kontant stöd vid arbetslöshet () föreslagit att ifrågavarandegrupp skulle kunna bygga upp en rätt tiU kontant arbetsmarknadsstöd genomvärdarbete i hemmet. Motionärerna har till stöd för sitt yrkande som ny omständighet åberopat att i numera införts en bestämmelsemotsvarande den som motionärerna föreslagit. Förhållandena i och ,när det gäller möjligheterna att tUlvarata ifrågavarande grupps intressen, ärdock inte fullt jämförbara. Utskottet finner därför ej skäl att frångå denståndpunkt utskottet tidigare intagit, nämligen att förevarande problem intebör lösas pä arvsrättslig väg. Utskottet kan således inte biträda motionärernasförslag om tillägg i för att tillgodose "hemmadöttrarnas"intressen. I detta sammanhang vill utskottet ånyo understryka detangelägna i att ifrågavarande personers intressen tillgodoses genom andra åtgärderfrån samhällets sida och dä i första hand de åtgärder som utskottet föregåendeår pekat på. Utskottet har ocksä fått det intrycket att kommunerna i alltstörre utsträckning kommit att utnyttja möjligheten att avlöna"hemmadöttrarna" som hemsamariter. Att sä sker eller att särskilttjänsteavtal upprättas med den vårdade är av stor betydelse även förmöjligheterna att erhålla tjänstepension och sjukersättning.