bet · FW01KU20 · 1973-12-31 00:00:00 — Ett par andra ärenden, därutlänning gift med svensk medborgare fått dispens från hemvistvillkoret kanförtjäna att särskUt nämnas. I dessa fall (se exempel 10 och 14) har det gälltutländska kvinnor gifta med svenska medborgare med tjänstgöring utomlands iresp. internationeUa avdelning och SIDA:s biståndskontor.Efter tiUstyrkan av invandrarverket har i dessa fall besvären bifaUits avKungl. Maj:t med hänvisning tUl "särskUda skäl". Även i mänga andra fall ges dispens i större eller mindreutsträckning frän hemvistkravet. Detta gäller t. ex. hemvändande emigrant ellermedlem av svensk folkspUlra utomlands Gfr exempel 21) samt personer som äranställda på svenskt fartyg eller i svenskt företag utomlands Gfr även exempel19 och 29). Bland de övriga dispenser som Kungl. Maj:t med hänvisningtill "särskilda skäl" beviljat från hemvistvillkoret kan nämnasföljande: några framstående idrottsutövare (exempel 12 och 33; \h även exempel101), några gamla klagande (exempel 16, 17 och 31, ensamstående mor med minderårigabarn (exempel 22) samt 25-årig statslös kvinna adopterad av svensk medborgaregift med klagandens mor (exempel 18). Av några andra fall synes framgå attstatslösheten i och för sig inte anses som skäl för dispens frånhemvistvillkoret Gfr exempel 47 och 49 och nedan s. 6264; jfr dock ävenovannämnda exempel 13, 15 och 31). Ytterligare kan nämnas att en sedanlänge sjukskriven klagande, som var i behov av förtidspension, fått dispensfrån det sjunde hemviståret (exempel 26). Motsatt resultat har det blivit fören genom trafikolycka svårt handikappad person, som också var i behov avförtidspension (exempel 50). Enligt uppgifter från invandrarverket torde dylikafall numera bedömas mildare. Beträffande tillämpningen avhemvistvillkoret kan vidare nämnas att invandrarverket i yttrande 16/2 1971föreslagit Kungl. Maj:t den uppmjukningen av praxis att personer somnaturaUseras med villkor enligt 6 § tredje st. MbL (se nedan s. 57-60) i vissafaU, då det erfarenhetsmässigt tar relativt att få befrielse fråntidigare medborgarskap, skall kunna få viss dispens från kravet pä sju årshemvist. Kungl, Maj:ts sedermera beslutade bifall till några dyUka av invandrarverkettillstyrkta besvär torde kunna tolkas så att denna förändrade praxis numeragäUer Gfr exempel 27, där även redovisas huvuddragen i invandrarverkets praxisi dylika fall). I detta sammanhang kan också nämnas att Kungl. Maj:t ienlighet med invandrarverkets förslag tidigare dröjt med avgörandet av vissabesvärsärenden, där klaganden vid tiden för verkets avslagsbeslut ej uppfyllthemvistvillkoret, tills detta villkor uppfyllts Gfr exempel 7 och även ovanberörda exempel 5 och 11).' Det bör här anmärkas att vidriksdagens behandling av motioner om bl, a. rösträttför invandrare för sin del - med hänvisning tillgrundlagberedningens överväganden understrukit önskvärdheten av att åtgärderi stället övervägs för en väsentlig förkortning av den erforderliga väntetidenför invandrare som genom naturaUsation önskar bU svensk medborgare (1971:47,jfr även InU 1971:26 och 1972:11). Ytterligare uppmjukningar av kravet på visshemvistrid torde sålunda vara att förvänta. Det kan för övrigt nämnas 1 Samma förfaringssätt i bl. a. ärendena 7 7/72 1970 nr 56 och 67. att medborgarskapslag , vilken i alltövrigt väsentligt överensstämmer med de andra nordiska ländernas lagar, kräverendast hemvist för naturaUsation.' EnUgt 6 § första st. 3. MbL krävsför naturaUsation att vederbörande "fört en hederUg vandel". 1propositionen (1950:217) anförde departementschefen (s. 42-43) bl. a. att hanansåg vissa principiella betänkligheter möta mot att avstå från detta villkor,men att därav inte följde att en person, som vid något tUlfäUe begått ettbrott, borde vara utesluten från möjlighet att erhålla svensktmedborgarskap. Han framhöll att man i praxis bortsett från en del i mindre gradklandervärda förhållanden och i viss mån även från mera allvarliga sädana, somlåg långt tillbaka i tiden. Att han Ukväl inte motsatte sig förslaget att ävenvillkoret om hederUg vandel skulle vara dispensabelt, berodde främst på att detkunde vara något tveksamt, om dittillsvarande praxis stod i godöverensstämmelse med den gamla lagens text. Vidare bedömdes det önskvärt attundvika oUkheter mellan den svenska och den norska lagen. För dispensmöjlighettalade i viss mån även det förhållandet att enligt förslagetnaturaUsationsvägen måste anlitas för att en utländsk kvinna som gift sig meden svensk man skulle kunna bU svensk medborgare. I syfte att markera atteftergift från kravet på hederlig vandel låg på ett annat plan än dispens fränövriga naturaUsationsvillkor, förordade departementschefen att detta fallbehandlades i ett särskilt stadgande och att däri som förutsättning föreftergift uppställdes att "synnerligen starka skäl" talade därför. Första lagutskottet (ILU 1950:27) fann i Ukhet meddepartementschefen att dispens frän vandelskravet borde meddelas merarestriktivt än dispenser från andra naturaUsationsvillkor och ansåg att det lågredan i sakens natur - "den prövning som äger rum i ettnaturaUsationsärende avser i första hand frågan om sökanden kan anses önskvärdeller icke" (s. 32). Liksom lagrådet ansåg utskottet det inte behövligtatt i lagtexten utmärka den skiUnad i tiUämpningen som borde ske meUan dispensfrån vandelskravet och övriga dispensfall och påpekade att det även i andrahänseenden måste göras en avsevärd skillnad mellan olika fall utan stöd ilagtexten. I den till propositionen 1968:158 fogade bilagan medredovisning av Kungl. Maj:ts praxis i naturaUsationsärenden framhölls rörandedet då aktuella kravet på hederUg vandel följande: Frågan i vad mån brott, som harbegåtts av en naturalisationssökande, skall vara diskvaUficerande är beroendeav tidpunkten för brottet och brottets art. Upprepad brottslighet, som inteupphört åtminstone några är före naturaUsationstillfället, anses inte förenligmed lagens vandels-villkor. Vandelsanmärkningar av annat slag t, ex. misskötsamhet iarbetet, försummad underhållsplikt och annan ovillighet att göra rätt för sigkan föranleda avslag pä naturalisationsansökan. Sådant avslag meddelas iprincip när underhållsskuld till barn föreUgger. 1 har ca 200 naturalisationsärenden . Dessa allmänna synpunkter ägerfortfarande gUtighet. Rörande den närmare tillämpningen i praxis har från invandrarverketinhämtats att en sökande som begått brott och dömts för detta kan om övrigavillkor är uppfyUda bli svensk medborgare som varierar medpåföljden (t. ex. att förflutit efter brottet, då vederbörandedömts till kortare fängelsestraff). För den som fått villkorlig dom ellerskyddstillsyn krävs att prövotiden gått till ända. Det bör här framhållas att enbart misstanke om brott inteläggs sökanden till last, även om fullständig polisutredning föreUgger. 1sådant faU får ärendet i stället vUa i avvaktan på domstolsprövning. Dispens från vandelsvillkoret förekommer i praxis främstdå vederbörande vistas i , dvs. avsevärt över deni lagen stipulerade hemvisttiden (se exempel 59-62; jfr dock exempel 64, 66 och71). Vidare för den som i varaktigt äktenskap (eller äktenskapligt förhällande)sammanlever med svensk medborgare och har barn tillsammans med denne Gfr dockexempel 70) och för den som förut varit svensk medborgare och önskar återfå sittsvenska medborgarskap. Som framgår av ovan redovisade tabell 3 har Kungl. Maj:tunder den aktuella undersökningsperioden avgjort sammanlagt 40 ärenden medbesvär över invandrarverkets beslut att med hänvisning till bristandevandelsvillkor avslå vederbörande ansökan om svenskt medborgarskap jämUkt 6 §MbL. Avslagen har i några fall (se not 3 till tabeU 3) gmndats på att ej hellerhemvist- och försörjningsvillkoren uppfyUts (jfr exempel 73). 1 7 fall harKungl. Maj:t bifaUit besvären, medan 30 besvär lämnats utan bifall och 3 ejupptagits tiU prövning, dä de inkommit efter besvärstidens utgång. Iexempelsamlingen redovisas 18 av dessa 40 ärenden, 6 bifalls- och 12avslagsärenden, vilka avser att belysa praxis rörande tUlämpnmgen avvandelsvUlkoret. Med hänvisning dels till vad i detta avsnitt anförtsrörande principerna för vandelsbedömningen, dels till redovisningen i exempel57-74 torde det i detta sammanhang vara tiU fyllest med endast någrakortfattade kommentarer. I tre fall (exempel 59, 62 och 63) har de avgjordabesvären gällt personer som begått och sakerförklarats för grova brott (bl. a.försök till våldtäkt varav döden följt, dräp och mord) men jämUkt dåvarandestrafflagen 5:5 ej fällts till ansvar för dessa gärningar. Maj:t har itvå faU (exempel 59 och 62) bifalUt och i ett fall (exempel 63) avslagitbesvären, allt i enlighet med invandrarverkets förslag. 1 sex av de iexempelsamlingen redovisade besvärsärendena har vederbörande dömts förmisshandel Gfr exempel 57, 65, 68, 70 och 72 samt i viss mån även exempel 11).I endast ett fall har besvären bifallits, dock mot invandrarverkets avstyrkan(exempel 57). Det bör även observeras att besvären i exempel 72 avslagits,trots att invandrarverket tUlstyrkt bifall. Fyra ärenden har gällt sökande dömdaför rattfylleri (exempel 58, 60, 61 och 69), varav tre bifalUts och ett(exempel 69) avslagits av Kungl. I exempel 58, där bifall tUl besvärenavstyrkts av invandrarverket, har Kungl. Maj:ts beslut dröjt så länge attklaganden kunnat anses uppfyUa vandelsvUlkoret. I flertalet ärenden, där vandelsvillkoret ej uppfyllts,har grunden för avslag varit domar for olika slags förmögenhetsbrott, bl. a.stöld, bedrägeri - i några fall i förening med urkundsförfalskning - ochsnatteri Gfr exempel 64, 66, 67, 68 och 71 samt i viss mån ävenexempel 6 och 60). Ett fall, värt att uppmärksamma i detta sammanhang, ärexempel 73 (utan bifall), i vilket sökanden före beslutetädömts 75 dagsböter för trafikförseelser, förvandlat tillfängelse , vilket ännu ej avtjänats vid tiden för beslutet. I detta faUhar dock även och kanske framför allt hemvistrekvisitet brustit. Ytterligarekan framhållas några fall där brotten begåtts relativt före avslagsbeslutenGfr exempel 71 och 72). Sammanfattningsvis kan beträffandede sju ärenden i vilka Kungl. Maj:t bifaUit besvären sägas att Kungl. Maj:t itre fall (exempel 57 och 58 samt ett i exempelsamlingen ej redovisat ärende11/9 1970 nr 35) ansett vandelsvillkoret uppfyUt medan i övriga fyra faU(exempel 59-62) dispens givits med hänvisning tUl "särskUda skäl". Isamtliga sistnämnda fall hade vederbörande vistats mycket (15-25 är) iSverige och det förelåg även vissa andra socialt "ömmande"omständigheter. Vid behandUngen av vandelsvillkoret bör även uppmärksammasatt vissa slag av vandelsanmärkningar, t. ex. underhålls- och skatteskulder,ofta får avgörande betydelse för bedömningen av vederbörandes försörjningsförmåga,vilken fråga behandlas i följande avsnitt. Då skulderna ansetts bero i förstahand pä tredska eller annan ovillighet att göra rätt för sig har de dock haftkaraktären av vandelsanmärkningar. Slutligen bör i sammanhanget uppmärksammas att i vissa avde fall då invandrarverket jämlikt 9 a § MbL överlämnat ansökningar om medborgarskaptill Konungen för avgörande det varit vandelsvillkoret som ifrågasatts (senedan s. 60-62 och. exempel 102 och 103). Enligt 6 § första st. 4. MbL krävsför naturaUsation att "vederbörande har möjlighet att försörja sig och sinfamilj". Före tUlkomsten av lag kunde detta krav efterges blottdå vederbörande tidigare varit svensk medborgare och i det förslag, utarbetatav särskilda delegerade, vilket låg till grund för Kungl. Maj:ts proposition1950:217 och som innebar att nämnda begränsning upphävdes, uttalades attmöjUgheten att dispensera även sökande som inte tidigare varit svenskmedborgare borde begagnas synnerUgen restriktivt. Departementschefen framhölldock för sin del att "försörjningsvillkoret för sökande, som i övrigt välfyller kvalifikationerna för naturaUsation, bör kunna efterges i något störreutsträckning än de delegerade synas ha förutsatt" (prop. s. 42). Han avsåghärvid främst kvinnor som efter mannens död inte kunde försörja sig ochpersoner som av politiska skäl måst lämna sitt gamla hemland vid relativt högålder. Han framhöll även att han ej hyste samma betänkligheter som framkommitunder remissbehandlingen av förslaget mot att en person fick folkpension, trotsatt han varit befriad från skyldighet att erlägga folkpensionsavgifter.Utskottet gick vid sin behandling av proposirionen ej närmare in på dessaspeciella frågor. Till följd av den allmänna samhällsutvecklingen har kravetpå försörjningsförmåga blivit aUt mer nyanserat. I den tUl propositionen1968:158 fogade bilagan med redovisning av Kungl. Maj:ts praxis inaturalisationsärenden framhölls bl. a. följande rörande kravet på försörjningsförmåga: Till kategorier som anses fyllakravet hör nu unga studerande med normal studieprestation, person som blirberättigad till ålderspension eller förtidspension som svensk medborgare, änkai arbetsför ålder med pensionsförmåner tillräckliga för hennes och hennes barnsförsörjning och person som på grund av arbetsbrist blivit permitterad. Dessa allmänna synpunkter ägerfortfarande giltighet. Som exempel på omständigheter som kan orsaka avslagnämns underhålls-, botes- och skatteskulder Gfr vad ovan avslutningsvis anförtsvid behandUngen av vandelsvillkoret). Ej heller anses person i arbetsför åldersom för sin försörjning är helt beroende av socialhjälp uppfyllaförsörjningsvillkoret (jfr dock nedan). Dispens från villkoret på försörjningsförmåga kan enligthittillsvarande praxis ges till bl. a. a) sjuk och/eller handikappad somöverförts till från flyktingläger, b) sjuk med långvarig vistelse ilandet och gift med svensk medborgare (eller med utlänning som kannaturaUseras) samt c) ensamstående med små barn där inkomsten av vederbörandesyrkesarbete endast med utfyllnad frän det aUmänna kan förslå tillförsörjningen. Som framgår av tabeU 3 (s. 45) har Kungl. Maj :t under denaktueUa undersökningsperioden avgjort sammanlagt 48 ärenden (avseende 49personer) där besvär anförts över invandrarverkets beslut att med hänvisningtill bristande försörjningsvillkor avslå vederbörande ansökan om svensktmedborgarskap jämlikt 6 § MbL. Avslagen häri några fall (se not 4 tUl tabeU 3)grundats på att även hemvist- eUer vandelsviUkoret bmstit. I 15 fall har Kungl.Maj:t bifaUit besvären, medan 30 ärenden lämnats utan bifall och 3 ej upptagitstill prövning, då de inkommit efter besvärsridens utgång. I exempelsamUngenredovisas 15 av dessa ärenden, 9 bifalls- och 6 avslagsärenden (exempel 65 och75-88). Maj:ts beslut (bifall) i två ärenden rörande fråganom hemmafru uppfyller försörjningsvillkoret är av särskUt intresse (exempel 77och 80). har tillstyrkt bifaU till besvären och framhållit att,enligt verkets mening, det arbete som hemmafru nedlägger på sitt hem och sinfamilj från försörjningssynpunkt är likvärdigt med förvärvsarbete utom hemmet ivart fall när minderåriga barn finns i hemmet. Enligt uppgifter fråndepartementet kan besluten dock ej ges en så vittgående tolkning att hemmafrumed hemmavarande minderåriga barn anses uppfylla försörjningsvUlkoret. Iexempel 77, där Kungl. Maj:t ansett försöriningsvillkoret uppfyllt, hadesålunda klaganden tidigare haft yrkesarbete och i exempel 80, där Kungl. Maj:tansett särskUda skäl föreligga för dispens från försörjningsvillkoret, hadeklaganden under sin drygt tjugoåriga hemvisttid i uppfostrat fyra barn. Maj:t har vidare på "särskUda skäl" givitdispens från försörjningsvillkoret för i och för sig arbetsföra personer ensamstående med minderåriga barn som är beroende av socialhjälp för sinförsörjning (se exempel 82, i vilket faU invandrarverket avstyrkt dispens; medhänvisning till detta faU har invandrarverket i ett senare ärende av samma slagtillstyrkt dispens, som också beviljats av Kungl. Maj:t 24/9 1971 nr 37). Isammanhanget bör även uppmärksammas exempel 83, där ensamstående kvinna, somvårdade minderårigt barn i hemmet och försörjdes av sin mor, i enlighet medinvandrarverkets förslag beviljats dispens från försörjningsvillkoret. Av intresse i detta sammanhangtorde även vara det i exempel 76 redovisade ärendet i vilket den omständighetenatt viss socialhjälp utgått till famUjen ej hindrat att klaganden, en hemmafrusom genomgått omskolningskurs och fått löfte om fast anställning, ansettsuppfyUa viUkoret om försörjningsförmåga. Ytterligare kan nämnas ett fall(exempel 81) där Ukaledes dispens meddelats mot invandrarverkets avstyrkan vilket synes innefatta viss avvikelse från den i praxis medborgarskapshindrandeomständigheten att vederbörande för sin försörjning är eller varitberoende av socialhjälp; enligt uppgifter från invandrarverket skulle dettadock sannolikt ha tillstyrkt besvären om vederbörande, redan då verket yttratsig, hade fått viss tiUfällig anställning. Motsatt resultat beträffandebedömningen av förekommande fall av socialhjälp har det dock blivit i fleraandra faU (exempel 86 och 88) samt några i exempelsamlingen ej redovisadeärenden t. ex. 1 7/6 1970 nr 106-108 och 1/10 1971 nr 32). Det kan nämnas attinvandrarverket i de i exempel 87 och 88 redovisade ärendena tillstyrkt bifaUtill besvären (i båda fallen anmäldes avvikande mening av några av de ihandläggningen deltagande tjänstemännen), medan Kungl. Maj:t lämnat besvärenutan bifaU. I ett ärende (17/12 1970 nr 68) har Kungl. Maj:t - ienlighet med invandrarverkets tillstyrkan - bifalUt besvär av en 46-årigjugoslavisk medborgare, som genom vissa omständigheter (sjukskrivning undersemester i hemlandet) blivit arbetslös och ansett att hon uppfyllde försörjningsvillkoret.Invandrarverket hade framhållit dels hennes möjligheter att få tillfäUigtarbete, dels att hon utförde en viktig uppgift genom att hjälpa sin ogiftadotter med tillsynen av två minderåriga barn; i detta fall hade socialhjälp ejutgått . Den största gruppen av ärenden rörandeförsörjningsvillkoret har gällt personer med varierande stora underhållsskulder(jfr exempel 78, 84 och 88). undersökningen avser synes Kungl.Maj:t ha bifaUit endast ett ärende (exempel 78) där klaganden haft dylikaskulder'; i detta faU, tidigare avstyrkt av invandrarverket, bifölls besvärensedan vederbörande dokumenterat sin skötsamhet genom ett antal avbetalningar påskulderna, dock hade han vid tiden för beslutet fortfarande fömtom enunderhållsskuld på en rättegångskostnadsskuld pä drygt 1 000kronor. I det i exempelsamlingen redovisade avslagsärendet (exempel 84) varvederbörandes underhållsskuld men hade ökat något (motsvarande var förhåUandet i ärendet 19/11 1971 nr 58). I några andrafaU (t. ex. 22/7 1971 nr 59) har det ej hjälpt att klaganden gjort vissaavbetalningar. Bland de övriga ärendena har observerats några fall somgällt personer med skatteskulder. Som framgår av exempel 75 har besvärenbifalUts sedan klaganden betalat hela den återstående skatteskulden; i ärendet17/12 1971 nr 68 har resultatet blivit detsamma, trots att viss del av skuldenkvarstått vid beslutstUlfället, men stora amorteringar hade gjorts och "särskildaskäl" ansetts föreUgga, Vanligtvis har emeUertid skatteskulder ansettshindra naturaUsation Gfr exempel 85). Beträffande tiUämpningen av försörjningsvUlkoret hänvisasäven till vad nedan (s. 6162) anförs härom vid behandUngen av ett antalärenden som överlämnats till Kungl. Maj:t jämlikt 9a§ (jfi exempel 104-107). 1 Jfr dock även de bifallna besvären i exempel 60. Kunskap i svenska språket Trots att MbL ej föreskriver någotdylikt villkor för naturaUsation tas vid prövningen av ansökning om svensktmedborgarskap viss hänsyn till sökandens kunskaper i svenska språket. I detformulär som används vid ansökningen anges sålunda att denna skall åtföljas avintyg om sökandens förmåga att tala, läsa och skriva svenska. Krav på godkunskap i svenska språket upprätthålls dock ej i alla ärenden. I den tiUpropositionen 1968:158 fogade bUagan med redovisning av Kungl. Maj:ts praxis inaturalisationsärenden framhölls följande rörande denna fråga: Vid prövning avnaturalisationsansökan beaktas om sökanden behärskar svenska språket. Oftabortses från bristande kunskaper i detta hänseende. Sä brukar t. ex. varafallet med en utlänning som flyttar in i landet vid mogen ålder, om han har anknytningartiU yngre släktingar här och hans arbete inte är beroende av kunnighet isvenska språket. Inte heUer brukar det krävas någon större kunskap i svenskaspråket av utländsk familj med goda vitsord, när i familjen ingår barn i ellerstrax under skolåldern. En sådan famUj torde nämligen förhållandevis snartkunna lära sig det svenska språket. Den företagna granskningen avKungl. Maj:ts naturalisationsärenden har ej visat att bristande kunskaper isvenska språket i något fall hindrat vederbörandes naturaUsation, då övrigavUlkor uppfyUts. Över huvud taget synes det vara relativt säUsynt att sökandenhelt saknar dylika kunskaper. I några av de ärenden som redovisas i exempel 104synes emeUertid vederbörande, som av humanitära skäl fått dispens frän försörjningsvillkoret,ha haft mindre goda kunskaper i svenska språket. Befrielse från utländskt medborgarskap som villkor förnaturaUsation En ledande princip inom svenskmedborgarrätt har alltid varit att undvika dubbelt eller flerfaldigtmedborgarskap liksom statslöshet, som berörs i ett senare avsnitt avundersökningen (s. 6264) eftersom dylika förhållanden kan medföraolägenheter för såväl stater som enskilda. Som exempel härpå kan nämnasförsämrat rättsskydd och risk för att behöva fullgöra militärtjänst i fleraländer. harar 1969 anslutit sig till Europarådskonvention ombegränsning av fall av flerfaldigt medborgarskap. Enligt konventionen skallmyndig medborgare i fördragsslutande stat inte tUlåtas behålla tidigaremedborgarskap, när han bl. a. genom naturaUsation förvärvar medborgarskap iannan fördragsslutande stat (artikel 1). Under den större delen avundersökningsperioden, nämligen t. o. m. , har 6 § tredjest. MbL haft följande lydelse: Förlorar sökande, som har utländsktmedborgarskap, ej detta i och med sin naturaUsation utan fordras härförmedgivande av den utländska statens regering eUer annan myndighet, må somvUlkor för medborgarskapets förvärvande stadgas, att sökanden inför denlänsstyrelse som den centrala utlänningsmyndigheten bestämmer inom viss tidstyrker att dylikt medgivande lämnats. Det åligger att meddelabeslut, huruvida behörigt bevis företetts. Genom lag (1971:1189) om ändring iMbL har, som inledningsvis nämnts, fr. o. m. den 1 januari 1972länsstyrelsernas befattning med dessa villkorliga naturalisationsärendenupphört och överflyttats tUl invandrarverket. Bakgrunden till denna ändring varen framställning från invandrarverket, vilken redovisats i propositionen1971:155 (s. 4951). Över framställningen hade inhämtats yttranden från femlänsstyrelser och invandrarutredningen, vilka alla tUlstyrkt densamma.Departementschefen (statsrådet ), som i denna fråga samrätt medstatsrådet , delade verkets uppfattning att "betydande fördelarstår att vinna om prövningen av frågan huruvida vUlkor om befrielse fränutländskt medborgarskap uppfyllts överförs till invandrarverket" (s. 69).Med hänsyn härtUI och dä det syntes naturligt att ärenden om naturaUsation isin helhet handläggs av samma myndighet, biträdde departementschefeninvandrarverkets förslag, vUket även tUlstyrktes av inrikesutskottet (InU 1971:37) och bifölls av (rskr 1971: 351). Överförandet av prövningen tillinvandrarverket innebär att besvär över beslut i fråga om villkoret uppfylltsfr. o. m. den förs hos Kungl. Maj:t i statsrådet i stället försom tidigare hos regeringsrätten. Enligt departementschefen var detta rimligtmed hänsyn tUl att besvär i naturalisationsärenden i övrigt avgörs i konselj(prop. s. 69). Stadgandet om viUkorligt förvärv avsvenskt medborgarskap är avsett att tillämpas i sådana fall där automatiskförlust av utländskt medborgarskap inte sker vid naturaUsation, men därbefrielse frän sådant kan medges. För den som bedöms vara politisk flyktingföreskrivs inte sådant vUlkor. Den tid inom vilken sökanden skall styrka atthan befriats frän sitt utländska medborgarskap har enligt praxis varit ett årfrån invandrarverkets beslut.