bet · FW01KrU43 · 1973-12-31 00:00:00 — Kulturutskottetsbetänkande nr 43 är 1973 KrU 1973:43 betänkande i anledning av motion omåtgärder mot maktkoncentration inom den kommersiella kultursektorn. 1 motionen 1973:448 av m.fl. (s) hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om utredning ochförslag till åtgärder som motverkar maktkoncentrationen inom den kommersiellakultursektorn och som främjar mångfalden och yttrandefriheten inom dennasektor. Motionärerna erinrar om att mångapolitiska insatser karakteriserats av en vilja att åstadkommaett öppnare samhälle, att öka möjligheterna till insyn och påverkan, ochframhåller att det råder stor enighet om att den politiska demokratin måstekompletteras med social, ekonomisk och kulturell demokrati. Kulturrådetsbetänkande leder vidare mot ett öppnare samhälle. Rådets förslag innebär bl. a.ökad klarhet i frågor om inflytandet inom olika kulturella institutioner ochvem som där skall ha avgörandet. Motionärerna anser att frågan om inflytandetöver kan lämnas åsido. Dess uppbyggnad ger stora möjligheter fören mångsidighet och en obundenhet som motsvarar allmänhetens krav. 1 vad gällerstatliga och kommunala organ är rådets förslag konstruktiva och kan ligga tillgrund för en fortsatt debatt. En klar ansvarsfördelning måste åstadkommas föratt yttrandefriheten skall vara skyddad. Den ambition som karakteriserar strävan attlösa maktbalansens problem inom den offentliga kulturdistributionen får enligtmotionärerna inte sin motsvarighet i några liknande anspråk pä förhållandenainom den privata kultursektorn. Där är förhållandena helt otillfredsställandeså länge det finns företag, i vissa fall familjedomine-rade, som på vissaområden intar en ställning som utvecklar sig i monopolistisk riktning. Exempelkan hämtas från pressens och filmens områden. Motionärerna nämner särskiltpressbyråns roll som kulturdistributör och anför att den i stora delar avlandet får en alltmer monopolistisk prägel. I sin verksamhet låter pressbyrånuppenbarhgen den kommersiella lönsamheten tränga undan det kulturella ansvaret. Det demokratiska samhället accepterar att kulturprodukterfår saluföras efter snävt affärsmässiga grunder. Detta är möjligt så längemångfalden och friheten är garanterad och så länge inte utvecklingen slagit inpå okontrollerade monopolistiska banor. Med hänsyn till den tilltagande monopoliseringenär dock behovet av en analys av denna problematik mycket angelägen. DemultinationeUa kulturdistribuerande företagens roll är också av stort intresse. Kulturrådethar inte behandlat dessa frågor, och de ligger inte inom de 13 saml Nr 43 utredningsuppdrag som tilldelats pressutredningen ochmassmedieutredningen. En utredning är angelägen eftersom all maktutövningskall kontrolleras eller åtminstone balanseras. Morionen har av utskottetremitterats tUl (), teater-och musikrådet (TMR), svenskariksteatern, *, musei- ochutstäUningssakkunniga (MUS 65), litteraturutredning, filmutredningen,massmedieutredningen. Konstnärliga och litterärayrkesutövares samarbetsnämnd (KLYS), ,, , , . Pressbyrån,(som hört ,. och ),. (),bildningsverksamhet. , , * och Tjänstemännensbildningsverksamhet (TBV)*. I stort sett anserremissinstanserna att motionärerna tagit upp frågor av väsentlig betydelse förett fritt kulturliv och att det inom kulturområdet finns problem av den artsom anges i motionen. För pressens del uttalar dock att detinte föreligger någon monopolsituation. Pressbyrån, ochGrammofonleverantörernas förening, vilka alla begränsar sina yttranden tillrespektive verksamhetsfält, uttalar att det inte inom deras områden föreliggernågon tendens till maktkoncentration som är ägnad att väcka oro. Deremissinstanser som i stort sett utan invändningar kunnat dela motionärernasallmänna syn på utvecklingen inom den privata kultursektorn anknyter tillmotionärernas tankegång om behovet av maktbalans inom denna sektor. a. följande. Ett fritt kulturliv förutsätter attkonstnärer och andra kulturarbetare kan ge uttryck för sina uppfattningar ochbeskriva verkligheten på sina egna villkor. Ett kommersialiserat kulturutbudstyrs däremot snarare av föreställningar hos de ekonomiska intressenterna omvilka typer av kulturprodukter som är lönsamma och därmed värda att satsa på.Dessa bägge utgångspunkter låter sig ibland förenas, ofta är de oförenliga.Samhället måste ta ansvar för att konstnärer och andra kulturarbetare, som intekan finna adekvata utlopp för sitt skapande inom ramen för detmarknadsekonomiska systemet, tillförsäkras rätten till meningsfullt arbete påannat sätt. En annan fråga, soin hänger samman med maktbalansen, ärinflytandet från mottagargrupperna. Man kan hävda att det kommersiellakulturutbudet redan nu i viss mån styrs av mottagargrupperna eftersom grundenför den privat drivna kulturen är att efterfrågan finns. * har ej besvarat remis.sen. andra sidan rimligt att hävda att det fria val som enhgtklassisk marknadsekonomisk doktrin skulle styra utbudet är en chimär eftersomantalet alternativ är begränsade, dels rent faktiskt, dels också genom att denlönsamma likriktningen leder till att kunskapema om - och därmed efterfrågan av möjliga alternativ hålls nere. En väg att öka antalet faktiska alternativ är,som ovan framhållits, att samhället som sker stöder kompletterandeverksamhetsformer och kulturyttringar. Genom ökade kunskaper kan efterfrågan påmöjliga alternativ ökas. Här har bl. a. det allmänna skolväsendet,folkbildningsorganisationerna och radio/TV en stor roll att spela, och mermålmedvetna och aktiva insatser fordras från dessa håll. Rådet kommer att isitt slutbetänkande beröra dessa frågor och bl. a. ta upp frågan omkulturförmedling. Härigenom skulle det kommersiella utbudet kunna påverkas i enkvalitetshöjande riktning, även om i princip samma marknadsmekanismer som nuskuUe gälla. Detta behöver inte tolkas som något i och för sig negativt.Masskulturen är inte a priori fördärvlig eller fördärvande. Som ovan antyttshar många konstnärer med framgång kunnat verka inom ramen för det kommersiellasystemet. Det står emellertid helt klart att det ärotillfredsställande att delar av kulturutbudet är beroende av snävtföretagsekonomiska överväganden. Ett samhälleligt inflytande t. ex.kanaliserat via olika folkrörelser direkt i nu existerande privataproduktionsenheter kan därför förefalla lockande som en balanserande faktor.Rådet anser emellertid att några ingrepp från statsmakternas sida inte bör skedirekt i de kommersiellt arbetande företagen på kulturområdet. Sådana åtgärderskulle lätt komina farligt nära en kollision med yttrandefriheten. Erfarenhetenvisar att en på politiska grunder företagen styrning av kulturutbudet oftamedför risker för den konstnärliga friheten som är lika förödande som en striktmarknadsekonomisk styrning - låt vara i annan riktning. De stora olösta problem som hänger samman medkommersialismens verkningar inom kulturlivet fordrar emellertid kraftfullainsatser från samhällets sida. En påverkan av den kommersiella strukturen kanske i former som inte hotar den konstnärliga friheten utan tvärtom innebär envidgning av denna frihet genom att möjligheterna att uttrycka sig och att nå uttill publiken ökar. Härvidlag utgör naturligtvis insatser för att skapa reellaalternativ ett viktigt led. Dessa insatser får inte begränsas tillproduktionsledet, väl sä viktigt är att se till att valmöjligheterna intebegränsas genom att distributionskanalerna helt domineras av det kommersiellakulturutbudet. a. det material filmutredningen lagt fram visarattproduktionsstöd inte är tUlräckligt. Med hänsyn tiU att förutsättningarna är olika inom olikakulturområden synes de samhälleliga insatserna böra differentieras. 1 vissafall kan det rent av vara berättigat med ett stöd till privat drivna företagför att säkra kulturella värden. Teater- och musikrådet hänvisar isitt yttrande till rådets remissvar över betänkande. I detta framhöll rådet bl. a. att en samhällelig kulturpolitik som avstår från att direkt påverka det kommersiella kulturutbudet riskerar att bli rent marginell. Svenska som allmänt instämmer i motionärernaskritik av vissa förhållanden inom den kommersiella sektorn framhållerbeträffande teaterområdet att de problem med maktkoncentration och bristandemöjligheter till insyn m. m. som motionärerna tagit upp i stort sett inte är direkt applicerbara på scentealerns område. Detta beror på att teaterområdet till allra största delen är understött avallmänna medel och att teaterns ledning regleras med hänsyn till olika allmännaintressen. 1 sitt yttrande berör även de multinationellakulturdistribuerande företagens roll och anför att dylika företag kan fä enolycklig dominans och en monopolistisk inriktning. pekar på attprogramproduktion och distribution av TV-kassetter av allt att döma kan bli ensektor i den privata kulturdistributionen som kommer att växa avsevärt dåtekniska och kostnadsmässiga problem fått en mer definitiv lösning än pånuvarande stadium. musei- och utstäUningssakkunniga (MUS 65) anserdet i och för sig önskvärt med en kartläggning av de tendenser tillmaktkoncentration som förekommer inom det kommersiella kulturlivet. MUS 65påpekar dock att det inom utredningens arbetsområde endast är konst-ochantikvitetshandeln som är en renodlat kommersiell verksamhet. Några tendensertill monopolisering eller maktkoncentration finns inte inom dessa verksamheter. understryker starkt vikten av kontinuerligt följer utvecklingen bl. a. i vad avser koncentrationstendenserinom såväl bokbranschen som andra sektorer inom kulturområdet. Utredningenanför vidare följande. En maktkoncentration inomkultursektorn kan få som resultat att upphovsmännen blir beroende av ett litetantal beslutsfattare och att konsumenterna ser sina valmöjligheter begränsas.En spridning av beslutanderätten på detta område bör därför främja denkonstnärliga friheten och förbättra yttrande- och uttrycksmöjligheterna. Pålitteraturens område har det blivit alltmer uppenbart att enverksamhet enbart baserad på kommersieUa grunder medför risker för otillräckligutgivning och spridning av ur kulturella synpunkter och informationssynpunkterönskvärda och angelägna litterära produkter. påpekar attde frågor som särskilt berörs i motionen för filmens del är föremål förbehandling inom filmutredningen. Inom andra delar av kultursektorn, främstkanske inom dags- och veckopressen samt inom musiksektorn, kan motionärernasönskemål vara väl befogade. KLYS framhåller att motionen i väsentliga delaröverensstämmer med den kritik som KLYS förde fram i sitt remissyttrande överkulturrådets betänkande. Med anknytning härtill anför KLYS i detta sammanhangföljande. Implicerat i problemet att"lösa maktbalansens problem inom den privata kultursektorn" återfinnsemellertid frågan om kulturutbudets kvahtet, en fråga som man också frånkulturarbetarhåll i det längsta och med ett visst obehag skjutitundan. "Emellertid fann KLYS att den situation som uppkommit i och medbetänkandets kulturpolitiska utspel nödvändiggjorde åtminstone ett försök tillställningstagande. Det är alltså fråga om en situation i vUken grundläggandevärdeuppfattningar, vilka var för sig omfattas av majoriteten, vid eneventuell konfrontation hotar att upphäva varandra. Generellt ärfrågeställningen enkel: det är omöjligt att med deskriptiva metoder rättfärdigavare sig demokrati/yttrandefrihet eller kvalitet. Därmed är emeOertidinte sagt att det är önskvärt att förbigå motsättningen som sådan. 1 självaverket är det fråga om en vital konfrontation, en konfrontation med ett"värde i sig". 1 yttrandet hävdade KLYS vidare att det i hög gradhandlade om en fortgående exploatering av eftersatta och kulturelltdiskriminerade grupper, men att det vore ytligt och missvisande attbegränsa den kulturpohtiska kvaUtetsproblematiken. De av motionärerna gjordaexemplifieringarna är självfallet verksamma delar av denna. Frågan gällersamhället som helhet. KUR har uppenbarligen utgått från den arbetshypotesen attökade kulturpolitiska samhällsinsatser i form av produktions- ochdistributions-stödjande och aktivitetsfrämjande åtgärder skulle utgöra entillräcklig motvikt mot den kommersialiserade kulturmarknaden. KLYS tror inteatt så är fallet. Det är mer sannolikt att statsmakterna inom en inte såavlägsen framtid kommer att se sig tvingade till ett mer genomarbetatprincipiellt ställningstagande. I varje fall om man vUl mena sig bedriva enkulturpolitik med människors jämlikhet som förtecken. Det är i själva verketmycket som tyder pä att marknadskrafternas inverkan på kulturområdet snarare ärtiUtagande än motsatsen. Att denna inverkan i allt väsentligt är negativ råderdet knappast någon tvekan om. Faktum är att kulturkonsumenten hamnar i ettalltmer utsatt och manipulerat läge efterhand som mediainnovationer nära nogautomatiskt bryter upp den traditionella distributionsstrukturen och likaledesautomatiskt för över kulturutbudet i händerna på företagsformer med mycketstora kapital-tUlgångar. anseratt den av motionärerna föreslagna utredningen bör påbörjas innan utvecklingenhar gått mot en större koncentration av det kommersiella kulturutbudet. Förbundetsom delar motionärernas oro inför den utveckling som Pressbyrån genomgår anseratt möjligheten att ålägga Pressbyrån att hålla ett visst sortiment av böcker,tidningar och tidskrifter på de platser där företaget har en monopolställningbör övervägas. Vidare anser förbundet att de anstäUda borde ges störreinflytande beträffande inriktningen av kulturproduktionen i privata företag. hänvisar till den otillfredsställandesituation som råder inom litteratursektorn. De kommunala biblioteken som i dagför sina inköp av litteratur, musik och konst är så gott som helt beroende avdet kommersiella utbudet kan knappast fullfölja sin uppgift att vara en motviktmot just det kommersiella utbudet. Förbundet vill särskilt trycka på den avföreliggande undersökningar att döma fortgående monopoliseringen ochkommersialiseringen inom framför allt litteraturproduktion och -distribution,som för de kommunala folkbiblioteken har haft, och kommer att få, vittgåendekonsekvenser. En grundläggande förutsättning för att biblioteken skall kunnafullfölja sina uppgifter är ett kulturutbud där de kommersiella intressena ärbalanserade och där mångfalden och yttrandefriheten är väl tillgodosedda. uttalar beträffandebokmarknaden följande. Bokmarknaden är visserligen iomsättningssiffror räknat beklagligt blygsam i förhällande till annan handelmen även här kan man spåra en tendens till en ekonomisk maktkoncentration. De större förlagenhar blivit alltmer dominerande och fusioner förekommer. Helt eller delvis ägdadotterföretag kan även registreras. Även om bilden av dagens bokmarknad icke ärägnad att väcka omedelbar oro synes anledning dock föreUgga att följautvecklingen på området, särskilt efter den genomgripande omvandling som denfria prissättningen medfört. 1 motionen nämns också de multinationellakulturdistribuerande företagens roU. Även om ännu inte så mycket hänt på dettaområde inom bokdistributionen måste dock möjligheten av en monopoliserandeutveckhng i detta avseende betraktas som oroväckande. Det franska storförlagetHachette erbjuder ett exempel på en mindre önskvärd dominans inom andra ländersbokdistribution (t. ex. och delvis ). ABF erinrar om att förbundet i sittremissvar över betänkande anfört att samhälleliga insatser behövsför att balansera den kommersiella kultursektorn samt att samhället har detövergiipande ansvaret för att hindra den negativa verkan som marknadsekonominmedför. ABF pekar också på det stora inflytande som den privata kultursektornhar på områden som synes stå oberörda av kommersiella inslag och anförföljande. En betydande del av alltstudiematerial som användes av landets ca 214 000 studiecirklar är kommersielltproducerat (musik, litteratur, konst och språk kan tjäna som exempel). För denfria kollektiva skapande verksamheten behövs musikinstrument, AV-hjälpmedel ocharbetsmaterial i form av färger, kameror och film. Allt är praktiskt tagetkoinmersiellt producerat. Tendenser till monopolisering av vissa marknaderfinns. Det kommersiella inflytandet sträcker sig alltså längre än vad som bordeaccepteras. Naturligtvis är det också angeläget att notera de riskerför kvalitetsförsämring som ständigt står nära inom den privata kultursektorn.Det gäller t. ex. pressen, filmen, musiken, konsten och litteraturen. Dåligaprodukter har en större marknadsandel än bra. Att utvecklaköparnas/mottagarnas sinne för kvalitet ligger sällan inom den privata marknadensintressesfär. Folkets Husföreningarnasriksorganisation som begränsat sig till vissa delar av det egnaverksamhetsområdet, filmen och dansen, har funnit att man på dessa områden kanobservera en klar tendens till ökad koncentration både i produktions- ocharrangörsledet, det sistnämnda särskilt i fråga om dansen. uttalar att filmdistributioneninom många företag styrs mera av kommersiella än av allmänt kulturellaintressen. Föreningens egna filmsättare anses dock inte vara föremål förpåtryckning från kommersiella intressen. och StudieförbundetVuxenskolan anser båda att problemet gäller ett vidare område än det som angesi motionen. a. följande. 1 motionen förenklas frågan tillatt gälla privata eller kommersiella intressen. De politiska strävanden i sammariktning som kan iakttagas är i ininst lika hög grad värda uppmärksamhet.Tidnings- och tidskriftsstödet kan tjäna som exempel på hur åtgärder med anspråk på attvidga debatten i stället haft motsatt syfte. För ett studieförbund är detnäraliggande att peka på den omotiverade snedfördelning som sker av stödet tillstudieförbundens tidskrifter. Motionärerna undantar även i sittresonemang. Enhgt uppfattning skulle en genomlysning av dessreella maktstruktur och de politiska och andra stymingstendenser som här görsig gällande vara av stort värde. Enligt inte nyttan av den i motionen föreslagna utredningen klart dokumenterats.Studieförbundet anser att det är hka angeläget att utreda den icke-kommersiellasom den kommersiella kultursektorn. Utan att det direkt bestrids att dei motionen angivna problemen finns kommer en viss tveksamhet inför nyttan medden föreslagna utredningen fram i fem remissvar. 1 den mån samhällets insatser förkulturutbudet intensifieras, är det av synnerUg vikt att tillse att den privatasektorn av kulturutbudet har en mycket vidsträckt frihet, eftersom justmångfalden av möjligheter till kulturyttringar är det bästa sättet att tryggaen allmän frihet inom kulturutbudet. Varje förslag, som kan leda till enstyrning från samhällets sida av det privata kulturutbudet, måste väckabetänkligheter. Det synes därför inte böra ifrågakomma att genom bestämmelser -vare sig i grundlag eller i allmän lag - som innebär kontroU av ellerinskränkningar i den enskildes rätt till kulturyttringar, försöka komma tillrätta med monopoliseringstendenser inom den privata sektorn av kulturdistributionen.Åtgärder från samhällets sida för att vidga de faktiska möjligheterna förenskilda tUl olika kulturyttringar och därigenom balanseramonopoliseringstendenser synes ligga på ett annat plan och får övervägas iannat sammanhang. Svenska bokförläggareföreningenpekar på att differentieringen av förlag vad gäller ägarstruktur och inriktningär jämförelsevis stor samt att nyetableringen kan betecknas somtillfredsställande. Föreningen ifrågasätter därför om en utredning av aktuelltslag är påkallad i vad gäller förlagsbranschen. uttalar attpressutredningen och massmedieutredningen har att lägga fram förslag med syfteatt främja mångfalden och yttrandefriheten på pressens område.Filmuthyrare-föreningen erinrar om filmutredningens uppdrag och FöreningenSveriges filmproducenter dels om 1972 års ändring i filmavtalet, dels omfilmutredningens uppdrag. Som tidigare nämnts har fyraremissinstanser, var och en för ett begränsat område, ansett att det inteföreligger någon monopolsituation eller tendenser tiU en maktkoncentration somär ägnad att väcka oro. säger sig beträffande nyhetsmedierna intekunna godta den bild som motionärerna tecknar. Klubben erinrar om attetermedierna behärskas av ett monopolföretag, , men att läget ärett annat inom pressen. Monopol innebär frånvaron avkonkurrens. Situationen inom tidningsbranschen kännetecknas av ytterst hårdkonkurrens. Det är svårt att göra gällande att läsare på någon ort i Sverigeskulle vara hänvisade bara till en eller ett par dagstidningar. Man kanprenumerera på de flesta tidningar oberoende av var man bor. Pressbyråer ochtobaksaffärer säljer i aUmänhet utöver lokaltidningen (tidningarna) åtminstonenågra rikstidningar. I större livsmedelsbutiker är däremot utbudet oftastmindre. Motionärerna går inte in på vilka åtgärder som bör vidtasför att motverka maktkoncentrationen inom den kommersiella kultursektorn utanvill att en utredning tillsätts som skall lägga fram förslag. Publicistklubbenkan när det gäller pressen inte se några nya konkreta åtgärder som i nuvarandeläge vore lämpliga. Statlig dirigering i ohka former medför aUtid risk för attpressens frihet beskärs, vilket är motsatsen till vad motionärerna åsyftar. Pressbyrån som lämnar en utförligredogörelse för sin distribution och försäljning av tidningar, tidskrifter ochböcker, uttalar att det framstår som omofiverat att betrakta pressbyråns insatsi pressdistributionen som ett utslag av maktkoncentration. Pressbyrånsdistributionsapparat står tiU förfogande för varje tidning och tidskrift somutges i och har rimhga förutsättningar för spridning i tidningshandeln,men varje tidnings- och tidskriftsföretag kan fritt organisera sin distributionutan att anlita Pressbyrån. Detta samt det förhällandet att ett stort antaltidnings- och tidskriftsföretag i samverkan kontrollerar Pressbyrån gör detenligt Pressbyråns uppfattning berättigat att konstatera att pressenskulturutbud genom företaget sker under betingelser som innebär motsatsen tillmaktkoncentration. Vad beträffar bokdistributionen anför bl. För att klargöra Pressbyrånsfunktion på bokmarknaden är det väsentligt att framhålla att värt företagsställning som leverantör till tidningshandeln förpliktar oss att opartisktställa vår distributionsapparat till förfogande för spridning av böcker likavälsom av tidningar och tidskrifter. Pressbyrån kan inte med hänsyn till böckersinnehåll avböja att distribuera dem och därmed hindra deras försäljning itidningshandeln, vilket skulle strida mot näringsfrihetens principer. Det börockså framhåUas att vårt företag inte vare sig köper eller säljer böcker i fasträkning. Vi tar emot bokupplagor i kommission från de förlag som vill anlitaPressbyrån för sin distribution, och vi levererar böckerna tiU tidningshandelni kommission med returrätt för osålda upplagor, på samma sätt som när detgäller tidningar och tidskrifter. Fram tiU 1970 fick böcker över en viss prisgräns säljasendast i fackbokhandeln, således i princip inte i tidningshandeln. Prisgränsenuppjusterades successivt i takt med prisutvecklingen men nådde aldrig över 19kr. Pressbyrån, vars verksamhet startade , var alltså i och istort sett avstängd från möjligheten att distribuera och säljabokhandelsböcker. Det fanns emellertid en växande efterfrågan på billigareböcker, och Pressbyråns distribution av sådana har fått stor omfattning. Sedan prisgränsen slopades och bokhandeln släpptes fri1970 har Pressbyrån gjort betydande ansträngningar för att upparbetaförsäljning av bokhandelsböcker i tidningshandeln. Resande konsulenter har fåttinrikta sig på att marknadsföra böcker genom utvalda försäljningsställen medspeciellt goda förutsättningar för försäljning av ett bredare bok- Antalet sädana försäljningsställen är förnärvarande 286. Tidningsförsäljarnas möjligheter att föra bokhandelsböcker ilager är dock i regel begränsade. Vi har emellertid på olika sätt, bl. a. genomannonsering i dagspress, bekantgjort att man numera i tidningshandeln kanbestäUa bokhandelsböcker som inte finns i lager och få dem snabbt levereradeutan extra kostnad. Vi har också inlett samarbete med för att finna nya utvägar att öka tidningshandelnsförsäljning av bokhandelsböcker.