bet · FW01LU30 · 1973-12-31 00:00:00 — Lagutskottetsbetänkande nr 1973 LU 1973:30 betänkande i anledning av motion angåenderörelseidkares rätt till försäljning av icke avhämtat gods. I motionen 1973:1096 av herrNordgren m. fl. (m) hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller att denpågående konsumenttjänstutredningen får i uppdrag att behandla även frågan omrörelseidkares rätt tUl försäljning av icke avhämtat gods i enlighet med de imotionen närmare angivna riktlinjerna. Motionärerna erinrar inledningsvisatt genom lagen (1950:104) om rätt för hantverkare att sälja gods som ejavhämtas (i det följande kaUad lag) har försäljningsrätt medgivitshantverkare under vissa betingelser. En förutsättning för lagens tillämpning ärsålunda att hantverkaren har retentionsrätt i godset och vidare skaU sexmånader ha förflutit efter det att arbetet slutförts och fordran förföll tillbetalning. Vidare föreskrivs att realisation av godset i princip skaU ske påoffentlig auktion varjämte en hel del detaljerade formföreskrifter närmarereglerar förfarandet. Motionärerna framhåller att lag i och för sigfyller ett påtagligt behov och innebär en möjlighet för hantverkare att underhänsynstagande till båda parters intressen slutligt avveckla ett avtal omtjänsteprestationer. Enligt motionärerna visar emellertid erfarenheten att de i1950 års lag upptagna formföreskrifterna delvis är starkt föråldrade och intemotsvarar dagens krav. Detta gäUer bl. a. den sexmånaderstid som hantverkarenskall avvakta innan försäljningsåtgärderna kan verkställas. Hittegodslagenskorresponderande tidsbestämmelse har ändrats från sex månadertill , påpekar motionärerna. Vidare framhåller motionärerna attformföreskrifterna rörande rekommenderade försändelser och anmaningar etc. äronödigt betungande för hantverkaren utan att i egentlig mening ge etttUlfredsställande skydd för bestäUaren. I de fall beställare och ägare ej äridentiska kan även tiUämpningsproblem uppstå. Slutligen är enligt motionärernasuppfattning institutet offentUg auktion otUlfredsstäUande i den bemärkelsenatt en rättvisande prisnivå ofta inte uppnås vid denna typ av försäljningar.Det torde därför även från konsumentsynpunkt vara tiUfredsställande om merrättvisande realisationsformer kunde skapas, gärna under medverkan av opartiskavärderingsinstitutioner, anser motionärerna. Motionärerna påtalar också enytterligare brist på det ifrågavarande rättsområdet. De fäster sålundauppmärksamheten vid att lag endast äger tillämpning i de fallhantverkare har en "fordran" mot beställaren. Inom exempelvisbilverkstadsområdet förekommer emellertid i stor omfattning att skadade objektinkommer till bilverkstäderna utan att reparationsuppdrag ges, påpekarmotionärerna. Att i dessa faU försälja fordonet enbart med stöd av debiteradförvaringsavgift torde enligt motionärernas uppfattning icke vara tillåtetenligt lag. Motionärerna anser därför att en revidering av denberörda lagstiftningen sålunda bör avse även nu angivna situationer. Motionärerna hänvisar till att den tiUsatta s. k.konsumenttjänstutredningen har som uppgift att inkomma med förslag tilllagstiftning rörande tjänsteprestationer. Det synes motionärerna lämpligt attnu presenterade frågekomplex hänskjutes till denna utredning .för vidareöverväganden. Utskottet har inhämtat utlåtandenöver motionen från hovrätten över och , kommerskollegium ochlänsstyrelsen i . På begäran av utskottet har yttranden därjämteavgivits av , hantverks- ochmdustriorganisa-tion (SHIO) samt . KoUegiet har bifogat yttranden från Stockholmshandelskammare. Handelskammaren i och handelskammare.Länsstyrelsen har bifogat yttrande från AB . SHIO harbifogat yttrande från . När en hantverkare på beställningutför arbete på en sak, kan i vissa faU köplagens (1905:38 s. 1) bestämmelserbli tUlämpliga. Regeln är att om tillverkaren består materialet (t. ex. när manbeställer en kostym hos en skräddare), så anses ett köp föreligga. Enligt 2 §köplagen blir då köplagen i sin helhet tillämplig på rättsförhållandet. Detsärskilda slag av arbetsbetingsavtal, som genom denna regel förs underköplagen, brukar kallas beställningsköp. Om däremot beställaren håUer material(t. ex. när man lämnar ett tyg tUl en sömmerska och avtalar med henne att få enklänning sydd för ett visst pris), så föreligger ett arbetsbeting, som faller utanförköplagens reglering. För sådana beställningar, på vilka köplagens bestämmelserär tillämpliga, gäller i korthet följande. I 28 § köplagen stadgas, att omköpeskil-Ungen ej varder i rätt tid erlagd eller åtgärd, varav dessutbekommande må bero, av köparen (beställaren) vidtagen, ankommer det påsäljaren (tillverkaren), huruvida han vill häva köpet eller kräva dessfullgörande, dock att, där dröjsmålet är av ringa betydelse, köpet ej må hävas,med mindre det är att hänföra till handelsköp. I 33 § stadgas vidare, att om köparen (beställaren) underlåter att i rätt tid avhämtaeUer mottaga godset eller om godset i följd av annat dröjsmål från hans sida ejvarder till honom utgivet, säljaren (tillverkaren) i regel är pUktig att tagavård om godset intill dess dröjsmålet upphör eller han utövar den rätt att hävaköpet, som enligt 28 § må tillkomma honom. Kan i faU som avses i 33 § säljaren(tUlverkaren) ej utan väsentlig kostnad eller olägenhet fortfara med godsetsvårdande eller förfogar ej köparen (beställaren) över godset inom skälig tidefter det han blivit därom tUJsagd, äger säljaren (tUlverkaren), enligtstadgande i 34 §, låta det för köparens (beställarens) räkning säljas å offentligauktion; säljaren (tillverkaren) skall dock, såvitt ske kan, givaköparen (bestäUaren) underrättelse om tid och plats för auktionen. Kan ejförsäljning sålunda ske heter det vidare i 34 § eUer är uppenbart, att demed försäljningen förenade kostnader ej skulle kunna ur köpeskillingen utgå,äger säljaren (tUlverkaren) bortskaffa godset. Beträffande andra slag avarbetsbeting än sådana som är att hänföra tUl köp (dvs. dels sådannytUlverkning vid vUken bestäUaren tillhandahåller materialet, dels arbete påfärdiga saker, såsom reparation, ändring, rengöring m. saknas en i lagaUmän reglering. Sedan gammalt gäller att en hantverkare, som på bestäUningutfört arbete på en lös sak, har rätt att till säkerhet för sin fordran håUakvar godset tUl dess han får betalt för sitt arbete. Det har sedan längediskuterats huruvida denna säkerhetsrätt är att betrakta som panträtt ellerallenast retentionsrätt men frågan saknar numera betydelse. Före tillkomsten av lag ägde hantverkaren däremotinte sälja godset och uttaga sin fordran ur köpeskUlingen. För att avvecklarättsförhållandet med en betalningsförsumlig kund måste hantverkaren ansöka ombetalningsföreläggande eller eventuellt stämma kunden. Med hänsyn till de obetydUga värden det här vanligtvisrörde sig om var dessa utvägar emellertid ofta alltför kostnadskrävande ochbesvärliga. Från hantverkarhåU begärdes därför en särskild lagstiftning i syfteatt råda bot på de betydande olägenheter av olika slag som drabbar hantverkareoch mindre industriidkare genom att beställare av arbeten inte inom rimlig tidhämtar och betalar de beställda arbetena. För att reglera rättsförhållandet mellan hantverkare ochbetalningsför-sumUga kunder på ett mera rationeUt sätt tillskapades därför 1950års lag. Genom denna lag har hantverkarens säkerhetsrätt (rententionsrätt)kompletterats med en försäljningsrätt eller, i de fall godset uppenbarligensaknar försäljningsvärde, en befogenhet att bortskaffa godset. Härigenom harsäkerhetsrätten väsentligen fått karaktären av legal panträtt. I fråga om förutsättningarna för rätten att sälja ellerbortskaffa godset har till beställarens skydd uppställts ganska stränga krav.TUl en början krävs att förflutit från det arbetet slutfördes ochfordringen förföll till betalning (1 §). Som en andra förutsättning uppställs,att hantverkaren riktat en särskUd anmaning till bestäUaren att lösa godset med angivande av att godset kommer att försäljas ellerbortskaffas om inte anmaningen efterkommes. Anmaningen skall göras minst tvåmånader före försäljningen, dock ej innan arbetet slutförts och fordringenförfaUit tiU betalning. Hur hantverkaren styrker att denna anmaningsskyldighetfullgjorts, är givetvis hans ensak. I 2 § andra stycket har emellertid ensärskUd hjälpregel meddelats om sättet för anmaningens överbringande. Regelninnebär att hantverkaren skall anses ha fullgjort sin anmaningsskyldighet omhan avsänt anmaningen i rekommenderat brev tiU den adress beställaren självuppgivit eller, om hantverkaren vet att bestäUaren flyttat och känner den nyaadressen, till denna. Om anledning till beställarens dröjsmål att lösa godsetär, att tvist råder meUan parterna om arbetets utförande, ersättningens beloppeUer annat, får enligt 3 § försäljning i regel ej äga rum. Vad angår sättet för egendomens försäljning gäller enligt4 § att försäljningen i princip skall ske på offentlig auktion. Undantagsviskan emellertid underhandsförsäljning vara tUlåten. Sålunda stadgas att om detär uppenbart, att hantverkarens fordran jämte de med auktionen förenadekostnaderna ej skuUe kunna utgå ur köpeskiUingen, får försäljning i stället ägarum på annat lämpligt sätt. Hantverkaren skall, såvitt det kan ske, underrättabeställaren om tid och plats för auktionen. Hantverkaren har rätt att uttaga betalning ur den erhållnaförsäljningssumman för arbetslön, kostnad för material samt kostnad för egendomensförvaring, vård, transport och dylikt. Vidare får kostnaderna för försäljningenuttagas ur behållningen. Eventuellt överskott är hantverkaren skyldig attsjälvmant översända till beställaren. Ifall det är ovisst, om beställaren ellernågon annan har rätt tiU överskottet, liksom när hantverkaren inte kan nåbeställaren, står det hantverkaren fritt att, om han sä önskar, nedsättabeloppet hos överexekutor enligt lagen (1927:56) om gälds betalning genompenningars nedsättande i allmänt förvar. Om en hantverkare realiserar godset utan att iakttaga i1950 års lag angivna tidsfrister eller med åsidosättande av där stadgadanmaningsskyldighet, kan jämUkt 10 kap. 4 § ansvar inträda förolovligt förfogande. Under samma förutsättningar, Uksom vid Underlätelse attfullgöra stadgad underrättelseskyldighet beträffande tid och plats förförsäljningen, kan hantverkaren bh skadeståndsskyldig mot bestäUaren. För hantverkares arvodesfordran föreligger enUgt 4 §förmånsrättslagen (1970:979) särskild förmånsrätt i godset, därest detta blirutmätt eller beställaren råkar i konkurs. Också i en del andra fall är legalpanträtt tillerkänd borgenär till säkerhet för vissa fordringar. Av stor viktär t. ex. sjölagens (1891:35 s. 1) bestämmelser om sjöpanträtt, vilka nyligengenomgått en genomgripande omarbetning (se prop. 1973:42 och LU 1973:22).Större hkhet med hantverkarens säkerhetsrätt har dock stadgandet i 175 §sjölagen som tUlerkänner bortfraktaren retentionsrätt i resgods, som lämnats ihans vård, tUl säkerhet för hans anspråk på befordringsavgiftoch ersättning för kost ombord. Retentionsrätten är förenad medrealisationsrätt (jämför 182 § i dess lydelse enligt prop. Enligt31, 32 och 36 §§ lagen (1914:45) om kommission, handelsagentur ochhandelsresande har kommissionär legal panträtt i kommittentens egendom tillsäkerhet för vissa fordringar och enligt 75 § samma lag åtnjuter handelsagentpanträtt i gods, som han har i lager till försäljning för huvudmannens räkning.I 33 § lagen (1919:426) om flottning i allmän flottled stadgas attflottningsförening har legal panträtt i flottgods till säkerhet för sådanttUlskott som flottande är skyldig att utgöra tUl bestridande avflottningsförenings utgifter och i 68 § samma lag omtalas ett annat fall avlegal panträtt som tillkommer flottningsstyrelse. Legal panträtt tillkommervidare den som nödgats intaga annans hemdjur, vilka olovligen inkommit på denförres ägor, till säkerhet för skadestånd och kostnader för intaget djurs vårdoch underhåll, se 5258 §§ ägofredslagen (1933:269). Legala handpanträtterförekommer också i andra författningar t. ex. tullförfattningarna. Angående formen för realisation avpanten finns i de oUka lagarna särskUda föreskrifter. Sålunda skall som regel försäljningske på offentlig auktion enligt 175 § sjölagen, 34 § kommissionslagen, 33 och68 §§ flottningslagen och 55 § ägofredslagen. Hittegodslagen m. m. Den som hittar något skall enligthittegodslagen (1938:121) anmäla fyndet hos polismyndighet. Om ägaren är känd,kan upphittaren i stället underrätta honom. När anmälan om hittegods skett,skall poUsmyndighe-ten kungöra fyndet på lämpligt sätt eller, när ägaren ärkänd, underrätta honom. Upphittaren kan överlämna hittegodset tillpolismyndighet, som även annars får ta hand om egendomen när det ansespåkallat. Enligt hittegodslagen gäller vissa tidsfrister, inom vilkaägare resp. upphittare har att göra gällande sin rätt tiU godset. UrsprungligengäUde att ägare tiU omhändertaget hittegods förlorade sin rätt till egendomenom han inte blev känd från det fyndet anmäldes till polismyndighet.Genom lagändring infördes den ordningen, att hittegods skulle tillfallaupphittaren bl. a. i fall då ägaren inte blev känd från det fyndetanmäldes hos poUsmyndighet eller då ägaren inte gav sig till känna inom tremånader från det han av polismyndighet underrättats om fyndet. Vidareföreskrevs att om upphittad egendom var i polismyndighets vård och upphittarenunderlät att efter anmaning betala myndighetens kostnader ianledning av fyndet, skulle godset tUlfaUa staten efter avdrag för nämndakostnader. Som skäl för ändringen av tidsfristerna åberopades, att städer ochandra större samhällen hade betydande svårigheter att anskaffa tillräckligaförvaringsutrymmen för den allt större mängden av hittegods. Genom lagändring1969 förkortades tidsfristerna ytterligare, nämligen tUl förokänd ägare samt tiU en månad för känd ägare och upphittare (ILU 1969:57). Huvudskälet för denna ändringvar att förvaringen av hittegods tog oproportionerligt stora utrymmen i anspråkoch medförde betydande kostnader. För ändringen åberopades också att endast ettfåtal ägare torde bh kända förflutit från det att hittegodsanmälts hos poUsmyndigheten. Enligt lagen (1967:420) om flyttning av fordon i vissafall har polismyndighet och i en del fall vägförvaltning eller myndigheträtt att när vissa allmänna intressen påkaUar det flytta fordon från den platsdär det påträffas till särskild uppstäUningsplats för att förvaras där. Vissatidsgränser är bestämda inom vilka ägaren kan göra anspråk på förvarat fordon.Dessa tidsfrister har bestämts i överensstämmelse med motsvarande respittider ihittegodslagen. F. n. gäUer sålunda att förvarat fordon tillfaller staten elleri vissa fall kommunen, om ägaren inte blir känd från den dagdå flyttningen kungjordes eller om fordonet inte hämtas inom en månad från dendag då känd ägare delgavs underrättelse om flyttningsbeslutet. En utredning angåendekonsumentskydd vid privat serviceverksamhet verkställs f. n. av den år 1972tillsatta konsumenttjänstutredningen (direktiv JU 1973:53). Med hänsyn till attmotionärerna hemställt att den av dem begärda översynen av lag skallanförtros nämnda utredning lämnas nedan en redogörelse för direktivensinnehåll. Behovet av konsumentskydd på serviceområdet I direktiven för utredningenerinrar statsrådet inledningsvis om att åtgärder för att stärkakonsumenternas rättsskydd varit ett viktigt inslag i de senaste årenslagstiftningsarbete. Varken den föreslagna konsumentköplagen eller den aUmännaköplagen är emellertid i princip tUlämpliga på avtal om serviceverksamhet,exempelvis reparations- och underhållsarbeten. När det gäller sådana avtal saknas i stort sett regleringi lag. Uppkommande rättsfrågor får lösas med ledning av allmänna rättsgrundsatseroch analogier från annan lagstiftning. Dé skäl som köplagsutredningen anfört tUl stöd för ensärskUd konsumentköplag har, anser statsrådet, gUtighet också på stora delar avserviceområdet. Avsaknaden av allmän lagstiftning på detta område leder tillbetydande osäkerhet om vilka rättigheter och skyldigheter som tillkommerparterna när särskild överenskommelse saknas. Det finns därför skäl attkomplettera den blivande konsumentköplagen med en civilrättslig lagstiftningtiU konsumenternas skydd på serviceområdet. Utredningsarbetet bör enligt direktiven direkt inriktas påsådana regler som i första hand behövs för att tillgodose konsumenternas behovav rättsskydd. Densakkunnige bör bilda sig en uppfattning om vUka slag av avtal som har särskild betydelse för konsumenterna och om var detfinns speciellt behov av skyddsregler i lag. Näringsidkare - privat konsument En naturlig utgångspunkt när detgäUer att bestämma lagreglernas tUlämpningsområde är, enligt statsrådet, attdet skall vara fråga om avtal mellan å ena sidan en näringsidkare somyrkesmässigt tUlhandahåller den tjänst det är fråga om och å andra sidan enkonsument som utnyttjar tjänsten för privat ändamål. Härav följer bl. a. attreglerna aldrig kan bU tUlämpliga när den som tiUhandahåller tjänsten gör dettai egenskap av anställd hos den andre. anställningsavtal kommer aUtså attligga utanför regleringen. Utredningsuppdraget bör inte omfatta sådan service somlämnas från det allmännas sida. När det gäller de typer av avtalsom bör omfattas av lagreglerna, anser statsrådet det vara lämpligt att iförsta hand inrikta sig på vissa praktiskt betydelsefulla och något så närklart avgränsade och överbUckbara områden. En typ av avtal som naturligen får en central plats idetta sammanhang och som har klara beröringspunkter med köp är avtal om arbetepå lös sak. Det kan vara fråga om underhålls-, reparations- eUerändringsarbeten, t. ex. tvättning av kläder, reparation av bil, omklädsel avmöbler eller om sådan tillverkning på vUken köpreglerna inte är tiUämpligadärför att beställaren själv tiUhandahåller materialet. Mera tvivelaktigt är i vilken utsträckning det finnsanledning att i lag reglera också avtal om arbete på fast egendom, heter det.Goda skäl synes tala för att lagreglerna bör vara tUlämpUga också påunderhålls- och reparationsarbeten på hus. Frågan om de även bör omfattanybyggnads-och ombyggnadsarbeten är däremot tveksam och får övervägas närmareav den sakkunnige. En annan grupp av avtal som eventuellt kan behöva täckasin i en ny konsumentskyddslagstiftning är avtal som gäller behandling avperson, exempelvis sjukvård, tandbehandling och skönhetsvård. Ytterligare kan i sammanhanget pekas på tjänster av"immateriell" art, såsom undervisning och juridisk rådgivning. I vad gäller berörda typer av avtal synes det enligtdirektiven naturligt att vid utformningen av skyddsregler för konsumenternautgå från de regler som kan komma att bU genomförda beträffande konsumentköp. Det kan ibland vara svårt attavgöra om ett avtal är att betrakta som köp eller tjänst eller en kombinationav bådadera. Som exempel kan nämnas att den som utför en reparation i sambanddärmed tillhandahåller Den sakkunnige bör närmare överväga de problem som sammanhänger med sådana kombinerade avtal. Svårigheten att dra klara gränser talar i och för sig föratt man i möjligaste mån bör försöka få enhetliga regler för köp och tjänster,heter det i direktiven. Det Ugger i sakens natur att reglersom är avpassade för köp ofta inte utan vidare kan tiUämpas på tjänster. DettagäUer exempelvis hävningsreglerna. När tjänsten väl har utförts finns ju intelängre möjlighet att låta prestationen återgå. Att i sådana faU ersättahävningspåföljden med en regel som helt befriar konsumenten frånbetalningsskyldighet innebär inte alltid en rimUg lösning. Troligen får man istället ofta lita tUl skadeståndsregler. har varit restriktiv när det gällt attföreslå tvingande regler om skadestånd vid bristande fullgörelse från säljarenssida. Det är möjligt att man bör se något annorlunda på denna fråga när detgäller tjänster, förklarar statsrådet. På serviceområdet uppkommer f. ö. ocksåskadeståndsfrågor som knappast har någon direkt motsvarighet vid köp. Ettfelaktigt utfört arbete på en sak kan ha försatt denna i sämre skick än föruteUer eventuellt lett tUl att den har blivit helt förstörd. Den sakkunnige börnärmare överväga behovet av lagregler för dessa och liknande situationer. Tvister om uppdragets omfattning Vid reparationsarbeten och liknandeuppkommer erfarenhetsmässigt ofta i efterhand tvister rörande det lämnadeuppdragets omfattning. Det är inte ovantligt att beställaren gör gäUande attdet utförda och debiterade arbetet går utöver ramen för vad som har beställts.Frågor av sådant slag är visserligen av aUmän avtalsrättslig natur och harlämnats utanför såväl den aUmänna köplagens som den föreslagna konsumentköp-lagensreglering. Erfarenheten visar emellertid att frågorna har särskUd aktualitetvid vissa för konsumenterna viktiga avtal på serviceområdet, såsom avtal omreparation av bU o. d. Den sakkunnige bör närmare överväga de problem somuppkommer i sådana situationer. Hit hör frågan om det i vissa faU kan varaförsvarligt eller kanske t. o. m. en skyldighet för uppdragstagaren att gåutöver beställningen och frågan om vUka rättsverkningar som i oUka fall börinträda när arbete har utförts utan beställning. En särskild typ av avtal som bådepå grund av sin stora praktiska betydelse och på grund av sin inveckladetekniska natur kan kräva en särreglering som eventuellt blir ganska utförlig- är avtal om sällskapsresor och liknande arrangemang. Avtalengäller normalt en kombination av ohka varor och tjänster som transport, kost, logi, färdledning och specieUaarrangemang, vilka ofta tiUhandahålls av olika företag. Detta gör det svårt förkonsumenterna att bedöma mot vem anspråk för brister i arrangemanget skaUriktas. Den sakkunnige bör vid utformningen av civilrättsligaregler på området ta hänsyn till vad som på andra vägar redan åstadkommitseller kan komma att åstadkommas till skydd för konsumenterna. Den sakkunnige bör enligt direktiven inte gå in på sådanaområden där det redan finns speciallagstiftning, såsom försäkringsrätten ochvissa delar av transporträtten. Vid överläggningar mellan kontaktmännen för nordisktlagsamarbete har från övriga nordiska länders sida yppats intresse för attdelta i utredningsarbetet. Den sakkunnige bör därför bedriva sitt arbete isamråd med representanter för dessa länder. , Stockholmshandelskammare, Handelskammaren i , handelskammare.Motorbranschens riksförbund, , och tillstyrker motionen. i har intenågot att erinra mot motionsyrkandet men understryker att vid en revision av1950 års lag måste ägarens rättssäkerhetsintresse tillgodoses bättre än somskulle bli fallet enligt de av motionärerna angivna riktlinjerna. Motionenavstyrkes av hovrätten över och . Motionärernas uppfattning att lag är delvisstarkt föråldrad och inte motsvarar dagens krav delas av flertaletremissinstanser. Enligt i framstår det som klart,att lag i sin nuvarande utformning ej i tUlräcklig grad tillgodoserdet syfte som angavs i förarbetena till lagstiftningen, nämligen att gehantverkarna tillgång tUl ett enkelt och billigt förfarande, som skapar störstamöjliga trygghet för dem att få betalt för sina fordringar. Stockholmshandelskammare omtalar att handelskammaren av flera av sina medlemmar blivituppmärksammade på problemen inom föreliggande område. Medlemmarna har därvidpekat på att rörelseidkare lätt kan komma i den situationen att de repareradevarorna ej avhämtas och att lagemtrymmen blir överfyllda av sådant gods. ÄvenHandelskammaren i finner lagens bestämmelser vara i flera avseendenotidsenUga och hänvisar till att de i motionen anförda motiven för en översynav lagstiftningen bekräftats vid förfrågningar, som handelskammaren gjort iärendet bland sina medlemmar. handelskammare finner den av motionärernaframförda kritiken befogad och anser det angeläget att den förordade översynenkommer tUl stånd. Liknande synpunkter framförs av SHIO. Hovrätten för ochBlekinge anser däremot att de skäl som låg bakom utformningen avformföreskrifterna lag knappast har förlorat i aktualitet. Beträffande den i motionen gjorda hänvisningen tUlhittegodslagens motsvarande tidsfrister påpekar i