bet · FW01JuU1 · 1973-12-31 00:00:00 — På dessa skälavstyrker utskottet bifall till motionerna och ansluter sig tilldepartementschefens förslag att offentligt biträde utan undantag skallförordnas av rättshjälpsnämnd. Genom en sådan ordning möjliggörs en enhetlig rättstillämpning och tillfredsställande kostnadskontroll. En ickeoväsentlig fördel är också att valet av offentligt biträde bör kunnaunderlättas genom den ingående kännedom om den samlade tillgången på lämpligabiträden som rättshjälpsnämndema kan förväntas förvärva genom att de ocksåhar att utse biträden vid allmän rättshjälp. Den olägenhet som ligger däri attunderlaget för behovsprövningen inte finns tillgängligt hos nämndenbör enligt utskottets mening kunna övervinnas genom praktiska rutiner.Regelmässigt bör ett kortfattat yttrande från den myndighet som handhar detbakomliggande ärendet vara till fyllest. I brådskande situationer tordeinformation också kunna lämnas per telefon. I 21 § rättshjälpslagen föreskrivs att till biträdevid allmän rättshjälp skall förordnas advokat, biträdande jurist på advokatbyråeller annan som är lämplig för uppdraget. Beträffande behörighet att motta förordnandesom offentligt biträde föreslås i propositionen att annat krav än ett allmäntlämplighetskrav inte skall gälla. I motionen 1972: 1917 framställsyrkande av innebörd att samma behörighetsregler bör gälla för offentligtbiträde som för biträde vid allmän rättshjälp. Till stöd härför framhållermotionärerna bl. a. att förvaltningsrätten omfattar ett stortförfattningsmaterial och en rikhaltig praxis, som biträdet måste läsa in och taställning till. En jurist torde enligt motionärernas mening vara mest lämpadför sådana uppgifter. Utskottet vill först konstatera att rättshjälpslagen inteuppställer något formellt krav på att biträde vid allmän rättshjälp skall haavlagt juris kandidatexamen. Denna olikhet i förhållande till gällande bestämmelseri lagen om fri rättegång har motiverats bl. a. av att området för rättshjälpgenom rättshjälpsreformen väsentligt utvidgas. Utskottet uttalade vid sittställningstagande i frågan föregående år att det kunde vara till fördel attockså annan än jurist kan komma i fråga som biträde på speciella områden,förutsatt att han har sådan sakkunskap och erfarenhet att han är lämplig föruppdraget. Beträffande biträde i rättegång ansåg utskottet att juridiskutbildning regelmässigt borde krävas. Motsvarande synpunkter kan enligt utskottets meninganläggas på spörsmålet om behörighetskrav för offentligt biträde. Det bör dockbeaktas att processuell erfarenhet inte är av samma betydelse vid uppdrag somoffentligt biträde som då fråga är om biträdeshjälp vid allmän domstol. Av storvikt är däremot att det offentliga biträdet har god kännedom om och erfarenhetav lagstiftningen på det område där en viss tvångsåtgärd ifrågasätts. Sådankännedom och erfarenhet kan i många fall förvärvas även av andra än jurister.Exempel härpå utgör enligt departementschefen välutbildade och erfarnasocialarbetare. Även utskottet finner det önskvärt att sådana, ofta inom sittområde mycket sakkunniga personer kan stå till de rättssökandes förfogande somoffentliga biträden, särskilt som tillgången till lämpliga advokater ellerbiträdande jurister torde vara begränsad. En fördel är ocksåenligt utskottets mening att partens egna önskemål kan beaktas inom en vidare ram.Samtidigt bör dock i viss anslutning till motionärernas argumentering framhållas vikten av att biträdet har erforderlig erfarenhet av rättsligaangelägenheter av den art rättshjälpen i det särskilda fallet avser. Den i propositionen upptagna lagtexten med lämplighet föruppdraget som enda behörighetskrav för offentligt biträde svarar enligt utskottetsmening väl mot här anförda synpunkter. Anledning saknas därför till någonjämkning i enlighet med motionärernas förslag. Utskottet avstyrker såledesbifall till motionen 1972: 1917. Enligt den föregående år antagnarättshjälpsreformen gäller den begränsningen i tillämpningsområdet för allmänrättshjälp att sådan inte lår lämnas näringsidkare i angelägenhet som harsamband med hans näringsverksamhet om inte särskilda skäl föreligger. Imotionen 1972: 1916 yrkas att beslutar att rättshjälpslagens reglerskall omfatta även näringsidkare som ej är juridisk person. Till stöd föryrkandet åberopas i huvudsak samma skäl som föregående år anfördes i motioneri anledning av propositionen med förslag till rättshjälpslag m. m. Isitt av godkända betänkande över dessa motioner uttalade utskottetatt rättsliga angelägenheter i näringsverksamhet är av annan karaktär än iprivatlivet och dessutom varierar starkt med hänsyn till verksamhetens art ochomfattning. Föreliggande rättsskyddsbehov borde därför i princip tillgodoses påannat sätt än genom allmän rättshjälp, t. ex. genom någon form av försäkringeller genom förmedling av någon intresseorganisation. Vidare borde enligtutskottet beaktas att biträdeskostnader i rättsliga angelägenheter ofta är ennormal företeelse i affärslivet, jämförbar med andra driftskostnader som kanpåverka rörelsens resultat. A andra sidan framhöll utskottet, med instämmandei vad härom anförts i propositionen, att fall kan förekomma där rättshjälp börkunna lämnas även i angelägenhet som har samband med näringsverksamhet. Såansågs t. ex. kunna vara fallet beträffande vissa småföretagare, som praktisktsett står löntagarna nära, eller när sambandet med de privata förhållandena ärsådant att rättshjälp inte bör vägras. Den särregel som rättshjälpslageninnehåller om möjlighet för näringsidkare att få rättshjälp om särskilda skälföreligger fann utskottet därför väl motiverad. Regeln borde göra det möjligtatt undvika stötande konsekvenser av att rättsliga angelägenheter inäringsverksamhet i princip ställs utanför rättshjälpens tillämpningsområde.Det sagda uteslöt enligt utskottets mening dock inte att det kan finnas skälatt följa utvecklingen med uppmärksamhet och att ånyo överväga frågan sedanerfarenheter vunnits av det nya systemets tillämpning. I enlighet härmedavstyrkte utskottet motionerna. Utskottetsaknar anledning att frångå det ställningstagande till mo-tionsspörsmälet somgjordes föregående år. Erfarenheter av rättshjälpslagstiftningens tillämpningfår avvaktas. Först därefter kan det bli ak tuellt att på nytt övervägafrågan. På anförda skäl avstyrker utskottet bifall till det i detta avsnittbehandlade yrkandet i motionen 1972: 1916. Kostnadför tolk vid rådgivning enligt rättshjälpslagen Ersättning för kostnader för utomprocessuelltolkning ingår inte uttryckligen bland rättshjälpsförmånema enligt 9 §rättshjälpslagen. Enligt 22 § rättshjälpslagen har biträde vid allmänrättshjälp rätt till ersättning för arbete, tidsspillan och utlägg, somuppdraget krävt. Motsvarande gäller enligt stadgande i föroffentlig försvarare. Bestämmelsen i 22 § rättshjälpslagen föreslås blitillämplig även för offentligt biträde. Kostnader för tolkning som uppkommetvid allmän rättshjälp och rättshjälp genom offentligt biträde synes kunnabetraktas som ett utlägg, som varit nödvändigt för uppdragets fullgörande.Däremot föreligger inte möjlighet att på sådan grund få ersättning förkostnader för utomprocessuell tolkning vid rådgivning enligt rättshjälpslagen,då biträde icke förordnas. Sistnämndaförhållande påtalas i motionen 1973: 405. Erfarenheter frånrättshjälpsanstalterna visar enligt motionärerna att en stor del avutlänningarna är i behov av tolk vid sina kontakter med anstalterna. Med stödav det anförda yrkas i motionen att hos Kungl. Maj:t begär att fråganom ersättning för tolkkostnader vid anlitande av allmän advokatbyrå löses förerättshjälpslagens ikraftträdande . Enav rättshjälpsreformens huvudprinciper är att ingen av ekonomiska skäl skallhindras från att tillvarata sina intressen i rättsligt hänseende. För attdenna princip skall kunna upprätthållas är det som motionärerna anförangeläget att frågan om ersättning för kostnader för tolkning som behövs vidrådgivning får en tillfredsställande lösning i samband medrättshjälpslagstiftningens ikraftträdande. Problemet har också uppmärksammatsinom Kungl. I en dagtecknad lagrådsremissangående ändring i m. m. förklarar sig departementschefen haför avsikt att i samband med en proposition till årets vårriksdag med förslagtill organisation av samhällets rättshjälp m. m. ta upp frågan hur man lämpligenskall komma till rätta med de här påtalade olägenheterna vid rådgivning åt densom inte behärskar svenska språket. Med hänsyn härtill saknas enligt utskottetsmening skäl till någon åtgärd i anledning av motionen 1973: 405. I motionerna 1972: 1914 och 1972: 1915 uttalas attdet är ett oavvisligt krav att varje medborgare skall kunna fullt ut hävdasina intressen i rättsliga angelägenheter. Motionärerna anser det därförutomordentligt betydelsefullt att informationen om rättshjälpslagstiftningensinnehåll blir fullödig och omfattande samt utformas i så lättillgänglig form Motionärerna hemställer att gerKungl. Maj:t till känna vad i motionerna anförs i informationsfrågan. Utskottet vill härtill erinra om att utskottet ianslutning till behandlingen av ett likartat motionsyrkande föregående år fanndet mycket angeläget att verkningsfulla åtgärder vidtas för att informeraallmänheten om den betydelsefulla reform som rättshjälpslagstiftningen innebär.Utskottet ansåg sig kunna utgå från att erforderlig information på skilda sättkommer att spridas genom försorg. Enligt vaddepartementschefen uttalar i den nu framlagda propositionen kommer ocksåsärskilda åtgärder för information om rättshjälpen att vidtas. Utskottet kan ianslutning härtill peka på att Kungl. Maj:t i årets statsverksproposition,bilaga 4, punkten D 10, , föreslårriksdagen att för /74 anvisa ett förslagsanslag av 6 754 000kr., varav . beräknas för information om samhällets rättshjälp.Enligt vad utskottet inhämtat har för sammaändamål ställt . Informationsverksamheten planläggsför närvarande inom domstolsväsendets organisationsnäinnd. Med hänsyn till det anförda saknas skäl till någonriksdagens åtgärd i anledning av de nu behandlade yrkandena i motionerna 1972:1914 och 1972: 1915. Bistånd till svenska medborgare i utlandet Bestämmelserna i den ipropositionen föreslagna lagen om ekonomiskt bistånd till svenska medborgare iutlandet m. m. ansluter sig i huvudsak till vad som redan gäller enligt en avKungl. Maj:t utfärdad instruktion för utrikesrepresentationen och enligtallmänna föreskrifter som utfärdats av utrikesministern i anslutning tillinstruktionen. Enligt den föreslagna lagen skall bistånd kunna utgå i brottmåloch vid administrativa frihetsberövanden samt som allmänt ekonomiskt biståndåt den som råkat i nöd eller annan svårighet. Såvitt gäller bestämmelserna om bistånd i brottmål ärsyftet med lagstiftningen att bringa dessa i överensstämmelse med principernaför rättshjälpsreformen. Det sagda gäller särskilt beträffande reglerna omåterbetalningsskyldigheten för försvararkostnad, vilka nära anknyts till deföregående år reformerade bestämmelserna härom i . I fråga om s. k. allmänt ekonomiskt bistånd föreslås ipropositionen att svensk medborgare som råkat i nöd eller i annan svårighetutomlands skall kunna erhålla tillfälligt ekonoiniskt bistånd av beskickningeller konsulat. Beträffande den som erhållit sådant bistånd föreslås enlagstadgad återbetalningsskyldighet gentemot statsverket. I fall dä allmäntekonomiskt bistånd lämnats till barn föreslås även barnets vårdnadshavare vara återbetalningsskyldig. Vidareföreslås att återbetalningsskyldigheten skall kunna jämkas eller efterges, omsärskilda skäl föreligger med hänsyn till den återbetalningsskyldiges ekonomiskaförhållanden och omständigheterna i övrigt. I motionen 1972: 1906 påpekas att återbetalningsskyldighetenligt den föreslagna lagen kan drabba en av domstol särskilt förordnad förmyndare,t. ex. en nära anhörig till barnet eller en i anställdsocialassistent. Under hänvisning till att sådan förmyndare saknarunderhållsskyldighet gentemot barnet yrkar motionären att beslutaratt bestämmelserna om återbetalningsskyldighet skall avse endastvårdnadshavare som är underhållsskyldig enligt . Utskottet vill i anledning av motionärens yrkandeframhålla att bakom förslaget att ålägga vårdnadshavare ett särskiltekonomiskt ansvar ligger bl. a. överväganden i anslutning till gällande reglerom barns passinnehav. I detta avseende gäller att pass för den som är under 18år inte får utfärdas utan vårdnadshavarens medgivande om inte synnerliga skälföreligger. Sådant pass kan också återkallas på begäran av barnets vårdnadshavare.Gällande bestämmelser ger således vårdnadshavare icke obetydliga möjligheteratt hindra barn under 18 är från att inneha pass. Om barnet likväl beger sigutomlands och där uppbär bistånd bör, som departementschefen framhåller, i falldå vårdnadshavaren inte gjort sig skyldig till någon försummelse, denföreslagna regeln om eftergift av återbetalningsskyldighet kunna tillämpas.Utskottet anser i likhet med departementschefen att de skäl som talar föreftergift av återbetalningsskyldighet ibland kan vara särskilt starka i frågaom särskilt förordnad förmyndare. Mot denna bakgrund finner utskottet att denföreslagna skyldig till någon försummelse, den föreslagna regeln om eftergivtav återbetalningsskyldighet i de av motionärerna avsedda fallen. Någonriksdagens åtgärd i anledning av motionen 1972: 1906 är därför inte påkallad. A. att beträffandeförutsättningar för förordnande av offentligt biträde med avslag på motionerna 1972: 1914, 1972: 1915 och 1972: 1916 i denna del antager 42 § i det ge nom propositionen 1972: 132 framlagda förslaget till lag om ändring i rättshjälpslagen; B. att beträffandebeslutande myndighet i fråga om förordnande av offentligt biträde med avslag på motionerna 1972: 1914 och 1972: 1915 i denna del antager 43 § i det ge nom propositionen framlagda förslaget till lag om ändring i rättshjälpslagen; C. att beträffandebehörighetskrav för offentligt bi träde med avslag på motionen 1972: 1917 antager 44 § i det genom propositionen framlagda förslaget till lag om ändring i rättshjälpslagen; D. att antager det genompropositionen framlagda för slaget till lag om ändring i rättshjälpslagen i den mån det inte antagits ovan; E. att beträffanderättshjälp åt näringsidkare avslår motionen 1972: 1916 i denna del; F. att beträffande kostnadför tolk vid rådgivning en ligt rättshjälpslagen avslår motionen 1973: 405; G. att beträffandeinformation rörande rättshjälpslag stiftningen avslår motionerna 1972: 1914 och 1972: 1915 i denna del; H. att beträffandevårdnadshavares återbetalningsskyldighet för bistånd i utlandet med avslag påmotionen 1972: 1906 antager 2 § i det genom propositionen framlagda förslagettill lag om ekonomiskt bistånd till svenska medborgare i utlandet m. m.; I. att antager det genompropositionen framlagda förslaget till lag om ekonomiskt bistånd till svenskamedborgare i utlandet m. m. i den mån det inte behandlats ovan; K. att antager de genompropositionen framlagda lagförslagen i den mån de inte behandlats ovan. Vid detta ärendes slutliga behandling har närvarit: fruKristensson (m), fröken (), herrar (), (),i (s), i (c), (), (),(), (), herrar Schött (m), Henmark (fp), (s), i (s) och Lövenborg (vpk). 1. av herrar (), (), i (c), Polstam (c) och Henmark (fp), som beträffande förutsättningar förförordnande av offentligt biträde anser dels att den del av utskottets yttrande som börjarpå s. 34 med "Inom det" och slutar på s. 35 med "1972:1916" bort ha följande lydelse: Vidbedömningen av under vilka förutsättningar offentligt biträde skall förordnasmåste enligt utskottets mening till en början beaktas att inomtillämpningsområdet för den nya formen av rättshjälp faller ärenden i vilkaofta är fråga om mycket ingripande tvångsåtgärder. Behovet att tillgodoserättssäkerhetsintresset är i dessa ärenden så framträdande att destatsfinansiella synpunkterna inte bör tillmätas någon avgörande betydelse.Förtjänt av särskilt beaktande är i stället enligt utskottets mening denomständigheten att det i regel är fråga om tvångsåtgärder riktade mot personersom ofta befinner sig i socialt sett mycket ogynnsamma förhållanden; detgäller som framhålls i motionen 1972: 1916 inte sällan personer som uppleversig vara illa behandlade av samhället och som uppfattar den handläggandemyndigheten som en motpart. För att inte förstärka denna inställning, som intesällan torde minska förutsättningarna för ett förtroendefullt samarbete vid enefterföljande vård eller behandling, är det enligt utskottets mening avpsykologiska skäl angeläget att ett önskemål från den enskilde om biträdeshjälpbeaktas, om inte särskilda skäl talar däremot. Särskild tyngd måste vidaretillmätas den enskildes biträdesbegäran i de fall som avses i motionerna 1972:1914 och 1972: 1915, nämligen då han är berövad friheten eller kan komma attbli berövad friheten genom beslut i ärendet. För att offentligt biträde iregel skall förordnas i de fall då den enskilde är berövad friheten underförfarandet talar enligt utskottets mening rättssäkerhetsskäl av samma art somligger bakom regler om ovillkorlig rätt till offentligförsvarare för den som är anhållen eller häktad. Ienlighet med det anförda anser utskottet alt vid den behovsprövning som skallföretas i varje särskilt fall den enskildes biträdesbegäran bör kunna avslåsendast i de fall där offentligt biträde skulle vara uppenbart onödigt,exempelvis om en grundläggande saklig bedömning gjorts av annan ellersamma myndighet i ärende där den enskilde haft biträde eller om både rättslägetoch sakförhållandena i ärendet är helt klara. Medhänsyn till det anförda kan utskottet inte godta den begränsning i möjligheternaatt förordna offentligt biträde som följer av 42 § i det i propositionenupptagna förslaget till lag om ändring i rättshjälpslagen. Utskottet förordaratt hos Kungl. Maj:t hemställer om ett nytt förslag som tillgodoservad utskottet ovan uttalat. Förslaget bör föreläggas förerättshjälpslagens ikraftträdande. dels att utskottets hemställan under punkten A bortha följande lydelse: A. att beträffandeförutsättningar för förordnande av offentligt biträde i anledning av motionerna1972: 1914, 1972: 1915 och 1972: 1916 i denna del hos Kungl. Ma3:t hemställerom nytt förslag i enlighet med vad utskottet ovan uttalat; 2. av herrar () och Henmark (fp), som beträffandebeslutande myndighet anser dels att den del av utskottetsyttrande på s. 36 som börjar lued "Den reella" och slutar med"per telefon" bort ha följande lydelse: Utredningen om rättshjälp i förvaltningsärenden, varsbetänkande legat till grund för propositionen, föreslog en regel av innebördatt den myndighet, som beslutar i mål eller ärende där fråga om offentligt biträdeuppkommit, skall besluta också i biträdesfrågan. Mot en sådan ordning kan, somdepartementschefen framhåller, anföras att frågan kommer att prövas av en stormängd förvaltningsmyndigheter, vilket kan medföra risk för oenhetligtillämpning och svårigheter att kontrollera kostnadsutvecklingen. Invändningenhar enligt utskottets mening sådan tyngd att huvudregeln bör vara attoffentligt biträde skall utses av rättshjälpsnämnd, även om därmed följer vissapraktiska olägenheter av expeditioneli och liknande natur. Som framhålls imotionerna 1972: 1914 och 1972: 1915 måste ett annat betraktelsesätt anläggaspå ärenden i vilka den enskilde är berövad friheten. I dessa ärenden är det avstor vikt att den enskilde under förfarandet kommer iåtnjutande av biträde. Onödig omgång och tidsutdräkt måste på samma sätt som ifråga om förordnande av offentlig försvarare i brottmål undvikas. Om uppgiftenatt förordna offentligt biträde anförtros den myndighet som skall avgöra detbakomliggande ärendet, vinns den fördelen att underlaget för bedömningen avbiträdesfrågan finns tillgängligt hos den prövande myndigheten. Ettbeslut om förordnande av offentligt biträde behöver således inte fördröjas avskriftväxling mellan myndigheten och rättshjälpsnämnden. Det bör också beaktasatt i vissa av de situationer som faller inom tillämpningsområdet för offentligtbiträde vederbörande myndighet enligt nu gällande lagstiftning har attförordna biträde. Med hänsyn till det anförda kan utskottet inte godta denundantagslösa regeln i propositionen att offentligt biträde skall utses avlätts-hjälpsnämnd. I enlighet härmed förordar utskottet att hosKungl. Maj:t hemställer oin ett nytt förslag som tillgodoser vad utskottetovan uttalat. Förslaget bör föreläggas före rättshjälps-lagensikraftträdande. dels att utskottets hemställan under B bort ha följandelydelse: B. att beträffandebeslutande myndighet i anledning av motionerna 1972: 1914 och 1972: 1915 idenna del hos Kungl. Maj:t hemställer om nytt förslag i enlighet med vadutskottet ovan uttalat; 3. av (), herrar (), Polstam(c), Schött (m) och Henmark (fp), som beträffande behörighetskrav föroffentligt biträde anser dels att den del av utskottetsyttrande på s. 37 som börjar med "Utskottet vill" och slutar med"1972: 1917" bort ha följande lydelse: Till biträde vid allmän rättshjälp skall som inledningsvisanförts förordnas advokat, biträdande jurist på advokatbyrå eller annan som ärlämplig för uppdraget. Något formellt krav på att biträde vid allmän rättshjälpskall ha avlagt juris kandidatexamen uppställs sålunda inte. Denna olikhet iförhållande till gällande bestämmelser i lagen om fri rättegång har motiveratsbl. a. av att området för rättshjälp genom rättshjälpsreformen väsentligtutvidgas. Utskottet uttalade vid sitt ställningstagande att det kunde vara till fördel att också annan än jurist kankomma i fråga som biträde på speciella områden, förutsatt att han har sådansakkunskap och erfarenhet att han är lämplig för uppdraget. Beträffande biträdei rättegång ansåg utskottet att juridisk utbildning regelmässigt borde krävas. Motsvarande synpunkter kan enligt utskottets meninganläggas på spörsmålet om behörighetskrav för offentligt biträde. Frånrättssäkerhetssynpunkt är det av stor vikt att det offentliga biträdet har godkännedom om och erfarenhet av vår förvaltningsrättsliga lagstiftning ochpraxis. Mot denna bakgrund bör enhgt utskottets mening som huvudregel gällaatt den som förordnas till offentligt biträde liksom den som förordnas tillbiträde vid allmän rättshjälp skall ha avlagt juris kandidatexamen.Undantagsfallen då annan än jurist kan komma i fråga bör avse t. ex. inom detsociala vårdområdet verksamma, välutbildade personer med stor erfarenhet frånifrågavarande rättsområde. Det bör dock beaktas att personer ur denna kategoriofta inte kan komma i fråga därför att de är anställda vid den prövandemyndigheten eller i tjänsten eller eljest tidigare kan ha haft befattning meddet ifrågavaran de ärendet. I anslutning till motionen 1972: 1917 villutskottet slutligen framhålla vikten av att biträdet har erforderlig erfarenhetav rättsliga angelägenheter av den art rättshjälpen i det särskilda falletavser. I enlighet med det anförda bör i överensstämmelse medyrkandet i motionen 1972: 1917 den i propositionen föreslagna texten till 44§ förslaget till lag om ändring i rättshjälpslagen jämkas på det sätt att samma behörighetskrav blir gällande för offentligt biträdesom för biträde enligt 21 § första stycket första punkten rättshjälpslagen. dels att utskottets hemställan under C bort ha följandelydelse: C. att beträffandebehörighetskrav för offentligt biträde i anledning av propositionen och medbifall till motionen 1972: 1917 för sin del antager 44 § i förslaget till lagom ändring i rättshjälpslagen med den ändringen att lagrummet erhållerföljande som Utskottets förslag betecknade lydelse. Maj: Is förslag Utskottets förslag 44 § Har den som åtgärden avser till Till offentligt biträde förord- offentligtbiträde själv föreslagit nas advokat, biträdande jurist på någon som är lämplig, skall den- advokatbyrå eller annan som är ne förordnas, om ej hans anlitan- lämplig för uppdraget. Har den de skulle medföra avsevärt ökade som åtgärden avser till offenligt kostnader eller i övrigt särskilda biträde själv föreslagit någon som skäl föranleder annat. är lämplig, skall denne förordnas,