bet · FW01KU26 · 1973-12-31 00:00:00 — Både i författningsutredningens och grundlagberedningensförslag till RF gavs uttryck för den kommunala självstyrelsens stora betydelse.Grundlagberedningcns förslag innehöll i det inledande kapitlet rörandestatsskickets grunder en bestämmelse som angav att riket skall vara indelat i kommuner och att medborgarna i dessa företrädsav valda ombud, som beslutar självständigt under lagarna. Beredningen framhöllatt man därvid avsåg alla slag av kommuner dvs. borgerliga primärkommuner,landstingskommuner och kyrkliga kommuner. I beredningens förslag fanns vidarevissa regler rörande kommunernas uppgifter, organisation m. m. Beredningenförklarade emellertid att det med hänsyn till det omfattande utredningsarbetesom pågår rörande olika frågor med anknytning till kommunerna var angeläget attinte i grundlag alltför detaljerat reglera hithörande frågor. 1 propositionen understryks den stora vikt som denkommunala självstyrelsen har för den svenska demokratin och att denbetydelsefulla ställning som kommunerna intar inom vårt samhällssystem är sådanatt den klart måste avspeglas i en ny grundlag. Enligt departementschefen börkommunernas roll i vissa avseenden framhävas starkare än som skett igrundlagberedningens förslag. I det inledande kapitlet i regeringsförslaget omstatsskickets grunder slås redan i 1 § fast att den svenska folkstyrelsen bl.a. förverkligas genom självstyrelse och att denna bygger på allmän ochlika rösträtt. 1 samma kapitel föreslås ett stadgande - 5 §* - av innehåll atti riket finns primärkommuner och sekundärkommuner, att beslutanderätten i dessautövas av valda församlingar och att kommunerna får ta ut skatt för skötseln avsina uppgifter. Däremot omfattas inte kyrkliga kommuner av stadgandet. Ikapitlet om normgivningsmakten slås vidare fast 8 kap. 5 § att grundernaför kommunernas organisation och verksamhetsformer och för den kommunalabeskattningen bestäms i lag. I lag skall också enligt samma stadgande meddelasföreskrifter om kommunernas befogenheter i övrigt och om deras åligganden. I propositionen erinras om de betydande samhällsuppgiftersom statsmakterna på olika områden ålagt kommunerna. Den omfattandekommunalisering av förvaltningen som sålunda skett bör enligt propositionenstadfästas i grundlag. I 1 kap. 6 §** föreslås en bestämmelse som anger att detför den offentliga förvaltningen finns förutom statliga även kommunalaförvaltningsmyndigheter. I 11 kap. om rättskipning och förvaltning föreslås i 6§ en bestämmelse om att förvaltningsuppgift kan anförtros åt kommun. Regler om de kyrkliga kommunerna återfinns liksom övrigastadganden angående vissa kyrkliga förhållanden i övergångsbestämmelserna. 1dessa stadgas bl. a. att vad som i RF föreskrivs om primärkommuner skall ägamotsvarande tillämpning i fråga om kyrkliga kommuner. Undantag görs dock förstadgandet att beslutanderätt utövas av valda församlingar. I detta avseendeförutsätts att beslutanderätten kan utövas direkt av medlemmarna i den kyrkligakommunen. De föreslagna grundlagsreglerna rörande den kommunalasjälvstyrelsen har föranlett två följdmotioner. * 1 kap. 6 § enligt urskottets förslag (.se s. 60). **1 kap. 7 § enligt utskottets förslag (se s. 60). I motionen 1973:1875 av m.fl. (c) framhålls vikten av den kommunala självstyrelsens förankring igrundlag. Mot det föreslagna stadgandet i 1 kap. 1 § RF riktas ingenanmärkning. Däremot anser motionärerna att det inte är tillfredsställande attbegagna uttrycken "primärkommun" och "sekundärkommun".Dessa bör enligt motionen utbytas mot begreppen "kommun" och"landsting". I konsekvens därmed bör också landstingensbeskattningsrätt markeras genom att ordet "landsting" införs i 1 kap.5 § andra stycket. Vidare föreslås att stadgandet att beslutanderätt i kommunutövas av "valda församlingar" ersätts med formuleringen "avförsamlingar som väljes i allmänna val". I motionen 1973:1892 av herrarWerner i (m) och () begärs att de kyrkliga kommunerna skall angesi 1 kap. 5 § RF. Utskottet kan för sin del ansluta sig tilldepartementschefens uppfattning att den kommunala självstyrelsen utgör en avgrundstenarna för den svenska demokratin. Det är därför väsentligt att denställning kommunerna intar i den svenska demokratin klart kommer till uttryck igrundlagen. Utskottet anser att propositionens förslag i detta avseende väluppfyller de krav som bör ställas på grundlagsskydd för den kommunalasjälvstyrelsen. Beträffande de i följdmotionerna framförda förslagen tilländringar i 1 kap. 5 § vill utskottet erinra om att första kapitlet i RF är avsettatt innehålla stadganden som anger de allmänna grunderna för det svenskastatsskicket. Det är därför av vikt att kapitlet inte onödigtvis tyngs medstadganden av detalj karaktär. Utskottet vill vidare anmärka att utskottet iannat sammanhang föreslår ändringar i numreringen av paragrafer i 1 kap. RF,till följd varav 5 § i propositionens förslag motsvaras av 6 § i utskottetsförslag. Detta har beaktats i det följande. Utskottet har beträffande propositionens förslag när detgäller stadgandena angående kommunerna i RF inte funnit anledning att göraannan ändring än att i klarhetens intresse ersätta begreppet sekundärkommun medlandstingskommun i 1 kap. 6 § första stycket RF. Härigenom bör i alltväsentligt syftet med motionen 1973:1875 vara tillgodosett. Den följdändring iandra stycket beträffande beskattningsrätten som föreslagits i motionen blirdärmed obehövlig liksom ett antal andra följdändringar i såväl RF som i andralagar som skuhe behöva vidtas vid ett bifall till förslaget att utbytabegreppet sekundärkommun mot landsting. Något behov av den i samma motionföreslagna omformuleringen av första stycket andra meningen i 1 kap. 6 §föreligger inte enligt utskottets mening. Utskottet vill i sammanhanget erinraom stadgandet i 1 kap. 1 § andra stycket RF enligt vilket den svenskafolkstyrelsen skall bygga på allmän och lika rösträtt. I enlighet med propositionens förslag bör enligt utskottetde grundlagsbestämmelser som rör tas in i övergångsbestämmelserna.Utskottet kan sålunda inte biträda ändringsförslaget i motionen 1973:1892. Med undantag av den ovan avutskottet förordade ändringen tillstyrker utskottet propositionens förslag ihär berörda delar och avstyrker motionen 1973:1892. Motionen 1973:1875 fåranses besvarad med vad utskottet anfört. Medborgerliga fri- och rättigheter I det avsnitt i den allmännamotiveringen som avser medborgerliga fri-och rättigheter (s. 192201) behandlardepartementschefen frågan om införande i grundlag av bestämmelser om sådanarättigheter. Han framhåller att den politiska utvecklingen i visat atten demokrati kan växa fram och befästas utan att grundlagen innehåller någrabindande regler om lagstiftningens innehåll i form av en fri- ochrättighetskatalog av det slag som återfinns i många utländska författningar.Vidare erinrar han om att de fri- och rättigheter som ter sig självklaraför varje svensk medborgare, såsom yttrande- och informationsfrDiet, religionsfrihet,föreningsfrihet och demonstrationsfrihet, har tagit form genom attstatsmakterna har reglerat och garanterat dem i vanlig lag. Genomtryckfrihetsförordningen föreligger emellertid grundlagsskydd för tryckfrihetenoch rätten att ta del av allmänna handlingar. I övrigt finns 16 § i nuvarandeRF, som betraktas som en motsvarighet till de i utländska grundlagarförekommande rättighetsförklaringarna. Enligt departementschefen är 16 § oklartill sin innebörd och erbjuder knappast någon garanti i rättslig mening förmedborgarnas fri- och rättigheter. Han betonar att han med det anfördasjälvfallet inte avsett att de medborgerliga fri- och rättigheterna skulle varamera oskyddade i än på andra håll. Enligt honom måste medborgarnasfrämsta skydd mot övergrepp ligga i det demokratiska systemet som sådant medfritt arbetande politiska partier som slår vakt om de grundläggande politiskarättigheterna, med fria val som bygger på allmän och lika rösträtt, medbehandling i av lagförslag och med en vidsträckt allmän debatt. Denyttersta garantin för fri- och rättigheter är, säger departementschefen,demokratins förankring i folkopinionen. Fortsättningsvis fastslår departementschefen att det somett naturligt led i författningsreformen ingår att i grundlag införa bestämmelserom de medborgerliga fri- och rättigheterna. Vidare uttalar han att en utgångspunkthärvid är att den för all politisk verksamhet i en demokrati grundläggandetryckfriheten och rätten att ta del av allmänna handlingar liksom hittillsskall vara skyddad på särskilt sätt genom tryckfrilietsför-ordningens utföriigabestämmelser. Vad departementschefen sålunda uttalat föranleder ingenerinran från utskottets sida. Utskottet är angeläget att framhålla att i dessadelar finns inte någon meningsskiljaktighet inom utskottet. Meningarna har emellertid,som närmare utvecklas i det följande, brutit sig i fråga om sätten för ochomfattningen av regleringen i grundlag av medborger- liga fri- och rättigheter. Innan utskottet övergår till att behandla de förslag idenna del som framlagts i propositionen och i följdmotioner, vill utskottet ikorthet erinra om vissa tidigare överväganden i frågan. Är 1938 väcktes motioner (h) i om förstärktgrundlagsskydd för vissa fundamentala principer för det nuvarande samhället.Därvid avsågs i första hand förenings-, församlings-, yttrande- ochreligionsfriheten samt den personliga äganderätten. I sitt utlåtande övermotionerna framhöll (KU 1938:16) elasticiteten som ettkarakteristiskt drag för våra svenska grundlagar, särskilt RF. Grundlagarnahade således inte varit inriktade pä att trygga det vid någon viss tidpunktlevande svenska samhällets "fundamentala principer". Inomförfattningens ram hade det varit möjligt att anpassa lagstiftningen efterförändrade tids- och samhällsförhållanden. Utskottet ansåg att dennaelasticitet borde bevaras för framtiden. Detta medförde enligt utskottet attett inskrivande i grundlag av vissa "fundamentala principer" intefick förhindra att en omdaning i det allmänna rättsmedvetandet av de begrepp,till vilka dessa principer hänför sig, fick slå igenom i lagstiftningen.Utskottet uttalade att meningarna var delade inom utskottet om möjligheten ocheffektiviteten av sådana principstadganden i svensk grundlag. Utskottetbetonade att det kunde undergräva grundlagens helgd om man däri infördebestämmelser som var avsedda som garantier men avfattade på sådant sätt att dekunde skjutas åt sidan av lagstiftaren. Vidare framhöll utskottet vikten av attsådana grundlagsändringar inte gjordes som förhindrade eller försvårademöjligheten av effektivt skydd mot krafter som ville omdana statsskicket medvåldsmedel. Utskottet framhöll att rätten till arbete och försörjning förmedborgarna var en lika viktig princip som t. ex. äganderätten. Av utskottetsuttalanden framgår att det för utskottet framstod som en svår uppgift att isvensk grundlag införa bestämmelser om medborgerliga fri-och rättigheter utöverdem som redan förelåg. Med hänsyn till ämnets vikt ansåg utskottet detemellertid vara befogat att göra ett försök alt övervinna svårigheterna genomen utredning. Utskottet underströk att det inte kunde komma i fråga att igrundlag införa en omfattande katalog med många undantag och inte heller atthänvisa till nya speciella grundlagar utan endast att i grundlag ge korta ochklara principstadganden. biföll utskottets hemställan, som avsåg enutredning angående frågan om införande i RF av "sådana principer, som fördet fortbestående svenska samhället må anses vara av den fundamentala vikt, attde ej må utan grundlagsändring åsidosättas genom lagstiftningen". Med anledning av hemställan i frågan kom enutredning i ämnet till stånd genom särskilt tillkallade sakkunniga (HerbertTingsten, ordförande, , , och ). De sakkunniga framlade i ett betänkande 1941 (SOU 1941:20) förslagtill ändrad lydelse av RF 16 §. Förslaget innebar att med bibehållande i alltväsenlligt av gällande lydelse av RF 16 § som ett första moment skulle i paragrafen tilläggas tre ytterligaremoment med bestämmelser om vissa fri- och rättigheter. Flertalet av bestämmelsernavar uppbyggda så att den frihet eller rättighet som avsågs principielltgaranterades, varjämte fastslogs att den närmare regleringen av ämnet skulleske genom samfällt beslutad lag. Sådant skydd skulle enligt förslaget gälla försvensk medborgare i fråga om religionsfrihet, yttrandefrihet,församlingsfrihet, den personliga friheten, friheten i utövande av yrke ochnäring samt rätten att oförkränkt befordra meddelanden genom brev, telegraf,telefon eller annat allmänt sådant samfärdsmedel. Ett absolut grundlagsskyddföreslogs gälla för envar i fråga om rätten att dömas av laga domstol och attskyddas mot retroaktiv straffrättskipning. Tryckfriheten skulle liksom förutskyddas i grundlagsenlig ordning genom TF. Vidare avsåg förslaget att ge skyddför svensk medborgares egendom genom att uppställa krav på skälig ersättningenligt samfälld lag vid tvångsvist förfogande över egendom. Slutligen stadgadesatt svensk medborgares rätt att av det allmänna vid behov erhålla hjälp ochskydd vid ålderdom, sjukdom, olycksfall, lyte, invaliditet och arbetslöshetbestämdes genom samfähd lag. I sin allmänna motivering för de föreslagna nyabestämmelserna underströk de sakkunniga att de starkt påverkats av synpunktenatt författningens föreskrifter inte alltför starkt bör binda statsmakternashandlingsfrihet. De förklarade att regleringen av medborgerliga fri- ochrättigheter inte fick ges en sådan absolut och ovillkorlig karaktär, att hinderuppstår för ökade statsingripanden och de intrång i den enskildes frihet och självbestämmanderättsom under särskilda förhållanden kunde vara erforderliga. De sakkunniga hadedärför ansett det lämpligt att i flertalet fall övedämna åt statsmakterna attinom grundlagens ram reglera tillämpningen av de fastställda allmänna grundsatserna.Härigenom blev det möjligt att ge särbestämmelser, som var avpassade försärskilda förhållanden. Sakkunnigförslaget ledde inte till någonlagstiftningsåtgärd. Ingen remissbehandling kom heller till stånd. Är 1948 väcktes i en motion (h) med begäran omantagande av ett förslag till ändrad lydelse av 16 § RF som i det väsentligaöverensstämde med sakkunnigförslag. I sitt utlåtande över motionenslog (KU 1948:17) fast att rättsstaten var den omistligagrundvalen för allt svenskt samhälleligt arbete. Utskottet konstaterade att degrundsatser på vilka utskottet därmed syftade endast på ett med hänsyn tillnutidens krav mycket ofullkomligt sätt inskrivits i våra grundlagar. Särskiltgällde detta om den till sin rättsliga innebörd ovissa 16 § RF. Utskottet ansågdet vara en naturlig uppgift att söka befästa den svenska rättsstaten genom atti RF infoga såvitt möjligt klara och bindande uttryck för dessa grundsatser.Utskottet ansåg uppgiften vara krävande och ömtålig och uttalade att innebördenav och formen för de nya grundlagsbuden måste underkastas den sorgfälligasteprövning. Syftet mäste vara att skapa regler som å ena sidan lämnar statsmakterna den rörelsefrihet de, särskilt underutomordentliga förhållanden, kan behöva, men å andra sidan uppdrar sådanagränser att medborgarnas frihet och rätt i väsentliga hänseenden får ett säkertskydd. Utskottet var under dessa förhållanden inte berett att på grundval av varesig det inte remissbehandlade eller av Kungl. Maj:t prövade sakkunnigförslageteller de på förslaget byggande motionerna utarbeta förslag till erforderligagrundlagsändringar. I stället ansåg utskottet att till förnyad utredning måtteupptas frågan om införande i RF av "bestämmelser, vilka ger uttryck åt detsvenska rättssamhällets grundläggande principer". biföllutskottets hemställan och avlät skrivelse i saken till Kungl. Är 1958 väcktes ånyo motioner (fp) i medhemställan om ny utredning i det angivna syftet. Konstitutionsutskottetförklarade sig i sitt utlåtande (KUB 1958:2) vidhålla sin uppfattning från1948. Med hänvisning till att författningsutredningen upptagit frågan avstyrkteutskottet emellertid motionerna. I författningsutredningens förslag 1963 till ny RF fannsett särskilt kapitel - det andra - med . Propositionen innehåller (s. 131 f.) en redogörelse för förslagetsinnehåll till vilken hänvisas. Som framgår av denna anslöt sigförfattningsutredningen nära till vissa huvudprinciper i 1941 årsutredningsförslag. Karakteristiskt för författningsutredningens förslag kansägas vara att utredningen ville i grundlag fastslå att medborgarna äger vissafri- och rättigheter och tillika i grundlagen föreskriva att utövandet av dessarättigheter skall ske enligt vad som närmare stadgas i lag. Remissopinionen i fråga om författningsutredningensförslag till reglering i grundlag av medborgerliga fri- och rättigheter vardelad. De flesta remissinstanserna ställde sig emellertid kritiska. Så gott somgenomgående anmärktes att grundlagsskyddet för fri- och rättigheterna varalltför svagt eller opreciserat. Utskottet hänvisar till vad som anförs i dennadel i propositionen (s. 131). I direktiven för grundlagberedningen(riksdagsberättelsen 1967 s. 73 ff.) behandlades frågan om rättighetsreglerutförligt. Därvid framhölls att det var fråga om en i rättstekniskt hänseendesällsynt svårbearbetad materia. Departementschefen ansåg emellertid att maninte "" borde uppge försöken att nå entillfredsställande lösning. Han ställde sig avvisande till oförbindandegrundlagsdeklarationer om medborgarnas fri- och rättigheter. Han var vidarestarkt kritisk mot en lösning som innebar att grundlagen med rättsligt bindandeverkan fastslår existensen av vissa namngivna rättigheter. På detta sätt skullenämhgen i realiteten mycket stora partier av rättsordningen bli inlemmade igrundlagen. Detta skulle reducera möjligheterna att anpassarättsordningen efter vad ändrade samhällsförhållanden kräver. Han ansåg därförinte att det kunde ifrågakomma annat än för någon enstaka rättighet av högdignitet såsom tryckfriheten att kringgärda hela eller huvuddelen av detregelsystem som konstituerar rättigheter med grundlagsskydd, direkt ellerindirekt. Enligt departementschefen borde man i stället söka inrikta grundlagsregleringen på vissaessentiella kvaliteter hos det regelsystem, på vilket en viss rättighet ansesvila och slå vakt om dessa i grundlagsstadganden med så konkret utformning sommöjligt. Departementschefen tog den personliga friheten som exempel. Hanuttalade att en grundlagsreglering med den angivna inriktningen borde innehållaregler om vem normgivningsmakten på området skall tillkomma. Vidare kunde denleda till t. ex. förbud mot frihetsberövande på vissa angivna grunder somenligt demokratiskt synsätt var uteslutna som skäl för frihetsförlust. I ettsådant stadgande skulle som grund för frihetsberövande kunna uteslutas"exempelvis språk, nationalitet, ras, härkomst och i den mån detta ickeföljde av grundlagsskydd för yttrandefrihet och religionsfrihet, även politiskoch religiös åskådning". Härjämte kunde tillkomma vissa grundlagsregler iövrigt, t. ex. om möjlighet till domstolsprövning av beslut omfrihetsberövande, om maktutövningens normbundenhet, om förbud mot tillfälligadomstolar och förbud mot retroaktiv lagstiftning om straff och liknandepåföljder. Utredningen borde enligt direktiven närmast pröva om man med denexemplifierade metoden eller på annat sätt kunde åstadkomma entillfredsställande grundlagsreglering i de ämnen det var fråga om. Utskottetövergår härefter till att redogöra för propositionens förslag. De grundläggande politiska rättigheterna rösträtt ochvalbarhet är båda förankrade i propositionens förslag till RF. Redan i 1 kap. 1§ fastslås att den svenska folkstyrelsen bygger på fri åsiktsbildning ochallmän och lika rösträtt. Närmare bestämmelser om rösträtten vid val tillriksdagen ges i 3 kap. 2 § i Förslaget. Enligt detta stadgande har svenskmedborgare som är bosatt i riket sådan rösträtt. Om rösträtt för svenskmedborgare som ej är bosatt i riket skall enligt stadgandet finnas bestämmelseri lag. Vidare anges i stadgandet som villkor för rösträtt att ha fyllt 18 årsenast på valdagen och att inte vara omyndigförklarad av domstol. Omvalbarheten till ges bestämmelser i 3 kap. 10 § i förslaget. Därstadgas att endast den som uppfyller villkoren för rösträtt och som är myndigkan vara ledamot av eller ersättare för ledamot. Propositionens förslag till reglering i RF avgrundläggande fri- och rättigheter i övrigt bygger i sak väsentligen pägrundlagberedningens förslag, som i hithörande delar var enhälligt, men enligtvad som uttryckligen framhölls tillkommet som en kompromissprodukt. En formellnyhet är att propositionen föreslär ett särskilt kapitel - 2 kap. i RF medrubriken och rättigheter. I grundlagberedningens förslagvar motsvarande bestämmelser intagna i kapitlen om lagar och lagstiftning (7kap.) samt rättskipning och förvaltning (10 kap.) 2 kap. i propositionens förslag har följande uppbyggnad. I1 §, som saknar motsvarighet hos grundlagberedningen, sägs att samhället skallverka för rättvisa och jämlikhet mellan medborgarna. Vidare förklaras att variemedborgare bör ha rätt till utbildning, arbete och social trygghet. Även 2§ är ny i förhållande till grundlagberedningens förslag. paragrafen sägs att arbetstagare bör genom lag eller avtalvara tillförsäkrad inflytande över ledningen och fördelningen av arbetet ochandra frågor som berör honom nära i hans anställning. Han bör genom lag varaskyddad mot uppsägning som är sakligt ogrundad. Gemensamt för båda paragrafernaär att de inte har rättsligen bindande verkan. De kan sålunda inte åberopas somgrund för konkreta krav från medborgarnas sida gentemot statsorganen ellerandra. De avser i stället att ge uttryck för inriktningen av samhälletssträvanden i stort (I §) och vad gäller att bereda den enskilde ökat inflytandeöver sina arbetsförhållanden och ökad trygghet i sin anställning (2 §). Även 3§ har i propositionens förslag rekommendationskaraktär, medan motsvarandebestämmelse hos grundlagberedningen (10 kap. 9 § RF) var tvingande. 3 §innehåller att enskild bör vara tillförsäkrad ersättning enligt grunder sombestäms i lag för det fall att hans egendom tas i anspråk genom expropriationeller annat sådant förfogande. 4 § avser de politiska fri- och rättigheternaoch är sä utformad att den skall kunna direkt åberopas av enskilda medborgaregentemot det allmänna. 2 kap. 4 § avser som nämnts de politiska fri- ochrättigheterna. yttrande- och tryckfrihet: frihet att i tal, skrift ellerbild eller pä annat sätt meddela uppgifter och framföra åsikter, rätt till information: rätt att inhämta och motta uppgifteroch upplysningar, mötesfrihet:frihet att anordna och att delta i möten, demonstrationsrätt: rätt att ensam eller i grupp framföraåsikter på allmän plats, föreningsfrihet:frihet att sammansluta sig med andra till förening, religionsfrihet: frihet att sammansluta sig med andra tilltrossamfund och att utöva sin religion, och rörelsefrihet:frihet att röra sig inom riket och att lämna riket. I andra stycket i 4 § tas upp skyddet för medborgarna mototillbörlig påverkan frän myndighet i hänseenden, som motsvarar de positivafriheterna i första stycket. Andra stycket föreskriver sålunda skydd mot altmyndighet tvingar någon medborgare att tillhöra förening eller trossamfundeller att ge sina åsikter till känna. Han skall också skyddas mot att myndighetutsätter honom för kroppsvisitation eller annat påtvingat kroppsligt ingrepp,för husrannsakan, för intrång i hans brev-, post- eller teleförbindelser ellerför hemlig avlyssning. I tredje stycket i 4 § förklaras att det närmareinnehållet i de fri-och rättigheter och det skydd i övrigt som avses i förstaoch andra styckena anges i den ordning som föreskrivs i 8 kap. Av detta kapitelframgår att inskränkningar i ifrågavarande fri- och rättigheter och skydd iövrigt får göras men endast genom lag (8 kap. 3 § och 7 §). Begränsning avskyddet fordrar sålunda beslut av . Ett undantag finns. Regeringen kanenligt 8 kap. 7 § efter bemyndigande i lag genom förordning meddelaföreskrifter om förbud att röja sådant som någon har erfarit i allmän tjänst eller under utövande av tjänsteplikt.