bet · FW01LU25 · 1973-12-31 00:00:00 — Det stöd som inom barna-vårdsmannaskapetsram krävdes beträffande barn i upplösta äktenskap var numera vanligen avmedlande och kurativ natur. Sådant bistånd kunde med fördel lämnas ellerförmedlas av barnavårdsnämnderna under de angivna formerna. Förbunden framhöllatt en lösning enligt an- LU 1973: 25 22 givnariktlinjer skulle innebära att de med obligatoriet förenade olägenheterna togsbort som ett bortfall av administrativa skyldigheter gav utrymme fören inriktning på den nu eftersatta kurativa verksamheten och på de fall därtillsyn och insatser verkligen erfordrades. Stockholmsstadsfullmäktige begärde och i huvudsak på samma grunder som förbundenhos Kungl. Maj:t åtgärder för en revision av lagbestämmelserna ombarnavårdsman i syfte att överföra barnavårdsmans befogenheter enligt . Imotion vid riksdag (II:382) hemställdes att bestämmelsernaom förordnande av barnavårdsman för barn i äktenskap skulle ses över och att iavvaktan på denna översyn skulle få. i uppdrag att gevederbörande myndigheter tUl känna hur villkoret "av särskUdanledning" borde tolkas, så att enhetlig praxis i möjligaste mån kundeerhållas. uttalade (ILU 1965: 15) att vårdnadshavare av skilsmässobarnmången gång hade lika stort behov av stöd och hjälp från barnavårdsman som densom hade vårdnaden om barn utom äktenskap. SärskUt torde detta vara falletbeträffande unga vårdnadshavare. Detta talade med viss styrka för motionenssyfte. Det kunde å andra sidan med fog göras gäUande, att generellt settförelåg beträffande barn utom äktenskap sådana särskilda problem att olikaregler i och för sig var motiverade. Gällande lag hindrade emellertid inteerforderliga förordnanden. Av yttranden som avgetts över motionen av barnavårdsnämndernai , och framgick även att barna-vårdsnämndema hade godamöjligheter att få kännedom om de fall i vilka barnavårdsman borde förordnas.Utskottet fann att något mera framträdande behov av ändring i de ifrågavarandebestämmelserna inte förelåg och ansåg sig inte böra förorda en ny särskildutredning beträffande den väckta frågan. Beträffande det andra ledet imotionen fann utskottet inte skäl förorda någon särskild åtgärd med hänsyn tillatt i avgivet yttrande förklarat sig ha för avsikt att i Rådoch anvisningar uppmana bamavårdsnämnderna att verka för att ensamståendevårdnadshavare tiU barn i äktenskap, i synnerhet unga vårdnadshavare, i ökadutsträckning använde sig av möjligheten att få stöd av en bamavårdsman. Imotion vid riksdag (II:689) hemställdes om en översyn avbarnavårdsmannainstitutionen. Motionärerna förslog att barnavårdsmannensbefogenheter enligt FB skulle överföras till barnavårdsnämnden. Till stöd försin hemställan åberopade motionärerna bl. a. kommunförbundens och Stockholmsstads framställningar till Kungl. fann i utlåtande (ILU 1966: 12) att en revision av bestämmelsernaborde övervägas. Genom ändrade bestämmelser kunde enligt utskottets mening åtskUligafördelar vinnas av både administrativ och praktisk natur till gagn bl. a. förden kurativa verksamheten. LU 1973:25 i 23 somfrågan övervägdes inom och av familj eberedning,fann utskottet emellertid att någon ytterligare översyn inte var erforderlig. Isitt slutbetänkande (SOU 1967: 8) upptog familjeberedningen en promemoriarörande barnavårdsmannainstitutionen, avsedd att utgöra underlag för enlagteknisk översyn av bestämmelserna om bamavårdsman. Beredningen fann i sinaöverväganden (s. 84) att det materiella innehållet i lagstiftningen utgjordeett så värdefullt stöd åt ensamstående vårdnadshavare till barnens bästa attdet borde i huvudsak kvarstå. Vissa föråldrade bestämmelser borde emellertidanpassas till det nutida samhället. Beredningen föreslog att barnavårdsmansskyldigheter och befogenheter överfördes till barnavårdsnämnden. Det personligabarna-vårdsmannaförordnandet borde ersättas med ett beslut av barnavårdsnämndenatt nämnden själv i taget skulle tillvarata barnets rätt ochbistå dess vårdnadshavare med råd och upplysningar. På den person som pånämndens vägnar fullgjorde dess åliggande borde man bibehålla benämningenbarnavårdsman, som allmänt omfattades med förtroende. När det gällde barn utomäktenskap skulle barnavårdsnämnden alltid besluta om att sådant stöd skullelämnas. Särskilt beslut skulle också enligt familjeberedningens mening fattasnär stödet skuUe upphöra. Därvid skulle en noggrann prövning ske avfaderskapsfrågan och underhållet, Vårdnadshavarens arbets- och bostadssituationborde även finnas med i bedömningen. När så kunde ske utan risk för barnetborde den särskilda bevakningen av dess intressen kunna upphöra. Enligtberedningen borde även antalet hembesök hos barn i ökas.Ett ökat och regelmässigt samarbete borde komma till stånd medbarnavårdscentraler, barnstugor, skolläkare och skolsköterskor. Slutligenföreslog beredningen att bestämmelserna om stöd åt vårdnadshavare skulleutformas så att de vid behov kunde omfatta alla barn med endast en förälder alltså även barn till änkor och änklingar. Det föranledde inte några författningsändringar såvittgäller barnavårdsmannainstitutionen. Ianledning av prop, 1969: 124 med förslag till lag om ändring i föräldrabalkenm. m, väcktes vid riksdag en motion (II: 1230)rörande barnavårdsmannainstitutionen. Motionärerna ifrågasatte om intebarnavårdsmannainstitutionen kunde betraktas som ett opåkallat förmynderskap.Att en speciell grupp föräldrars barn skulle stå åtminstone formeUt sett imder en rigorös tillsyn innebar enligt motionärerna en särbehandling somborde vara främmande för dagens socialpolitik. Motionärerna hemställde att deobligatoriska barnavårdsmannaskapen för barn utom äktenskap togs bort och attbarnavårdsnämnden i stället ålades att träda i barnavårdsmannens ställe intUldess börd och underhåll fastställts. I sitt utlåtande övermotionen framhöll första lagutskottet (ILU 1969: LU 1973: 25 24 52)att mödrar till barn utom äktenskap ofta var mycket unga. Erfarenheternavisade att de unga vårdnadshavarna hade svårt att självatillvarata bamets rätt. I utlåtandet erinrades om att såväl i familjeberedningensbetänkande som i direktiven för familjelagssakkunniga förordats attobligatoriskt barnavårdsmannaskap för barn utom äktenskap skulle bibehållas. Idirektiven sades emellertid också att de sakkunniga borde överväga att utformabestämmelserna så, att modern i allmänhet kunde avstå från barnavårdsman om honönskade. Utskottet ansåg att det, om en sådan ordning genomfördes, fanns mindrefog för att uppfatta barnavårdsmannainstitutionen som en diskriminerandekontroll av ogifta mödrars sätt att sköta sina barn. Det farms därför inteanledning att förorda annat än att obligatoriet bibehölls. Utskottet framhöllemellertid att vissa nackdelar var förenade med barnavårdsmannainstitutionen idess nuvarande utformning. Det hade bl. a. uttalats, att det i och för sigkunde anses omotiverat, att barnavårdsnämnderna i fråga om den verksamhet somnu utövas av barnavårdsmän skuUe ha mindre ansvar och befogenheter änbeträffande övrig barnavård. En svaghet hade vidare ansetts vara att denkurativa delen av arbetet skjutits i bakgrunden. Utskottet fann emeUertid medhänsyn till det inom socialutredningen och familjelagssakkunniga pågåendearbetet att något initiativ från sida inte var påkallat. utlåtande fanns fogad en reservation i vilken yrkades bifaU tillmotionen. Vid behandlingen i kamrarna följde första kammaren utskottetsförslag medan andra kammaren biföll reservationen. Då sammanjämkning inte varmöjlig föll frågan. Vid1970 års riksdag togs bamavårdsmannafrågan upp i två motionspar. I motionema I: 25och II: 27 uttalades att barnavårdsmannainstitutionen varföråldrad och innebar opåkallad särbehandling av en grupp medborgare somfrånkändes förmågan att själva fostra och vårda sina bam. De obligatoriskabamavårdsmannaskapen för barn utom äktenskap borde därför enligt motionäremaavskaffas och de uppgifter som åvUar barnavårdsmännen borde överföras tillbarnavårdsnämnderna, I motionerna I: 163 och II: 182 yrkades en skyndsam allsidig och förutsättningslös översyn avbarnavårdsmannainstitutionen. Efterremissbehandling framhöll första lagutskottet i sitt utlåtande (ILU 1970: 49)att olika intressen gjorde sig gällande med avseende på bamavårdsmannainstitutionen,såsom intresset av att barnets rätt tillvaratas, vårdnadshavarens intresse avminsta möjliga intrång i personliga förhållanden och samhällets intresse av enrationell administration av dess uppgifter på området. Dessa intressen vardelvis motstridiga och en avvägning så att inget av dem blir otillbörligteftersatt krävde enligt utskottets mening en djupgående och omsorgsfullprövning. Det borde enligt utskottet också beaktas att åtskiUiga frågor ännuvar outredda. I sammanhanget framhölls också de rent lagstiftningstekniskasvårigheter- LU 1973: 25 25 naatt överblicka behovet av följdändringar i skUda författningar och deadministrativa problem som skulle uppstå vid en övergång till en ny ordning. Ienlighet med det anförda ansåg utskottet att barnavårdsmannainstitutionenborde underkastas en allsidig och förutsättningslös utredning, som bordebedrivas med största skyndsamhet, I en vid utlåtandet fogad reservationhemställdes om förslag tUl riksdag angående avskaffande avbarnavårdsmannainstitutionen. Förstakammaren biföll utskottsutlåtandet och andra kammaren reservationen. Eftersammanjämkning frånträdde emellertid kamrarna sina tidigare ställningstagandenoch beslöt att i skrivelse till Kungl. Maj:t hemställa att, efter erforderligutredning, förslag till ny lagstiftning på det rättsområde som omfattades avmotionema skulle föreläggas (rskr 1970: 399). Medstöd av Kungl. Maj:ts bemyndigande tillkallades enutredningsman med uppdrag att göra en översyn av gällande bestämmelser rörandebamavårdsmannainstitutionen. För utredningen antogs namnetbarnavårdsmannautredningen. Utredningen har avlämnatbetänkandet (SOU 1972: 65) Bamavårdsmannafrågan. Frågan om en reformering avbarnavårdsmannainstitutionen har aktualiserats åtskilliga gånger under de bådasenaste decennierna. Utskottet hänvisar beträffande frågans tidigarebehandling till den i det föregående intagna redogörelsen (ovan s. 1925). Ienlighet med hemställan tillkallades år 1971barnavårdsmannautredningen med uppdrag att göra en översyn av gällandebestämmelser rörande barnavårdsmannainstitutionen. Utredningen har lagt framförslag till lagändringar, som innebär att barnavårdsmannainstitutionen skallupphöra och att flertalet av de uppgifter som ankommer på de personligtförordnade barnavårdsmännen skall föras över på barnavårdsnämnden. Förslagethar fått ett positivt mottagande vid remissbehandlingen. Det har sålundatillstyrkts eller lämnats utan erinran av samtliga remissinstanser med undantagav två instanser som uttalat sig för att barnavårdsmannainstitutionen bibehållsi någon form. Enförutsättning för att barnavårdsmannainstitutionen skaU kunna avskaffas ärgivetvis att de uppgifter som f. n. ankommer på barnavårdsmännen kanombesörjas på tillfredsställande sätt i andra former. Dessa uppgifter kanindelas i fem huvudgrupper, nämligen (1) att sörja för att barnets bördfastställs, när det är fött utom äktenskap, (2) att sörja för att barnettillförsäkras underhåll, (3) att biträda med indriv- LU 1973: 25 26 ningoch tillhandahållande av underhållsbidrag, (4) att i andra avseenden tillse attbarnets rätt och bästa iakttas samt (5) att bistå vårdnadshavaren med råd ochupplysningar. Efteratt med avseende på envar av dessa uppgifter ha prövat frågan om derasöverförande var. för sig har föredragande statsrådet anslutit sig tillutredningens uppfattning att samtliga uppgifter med fördel kan föras över påandra organ. Genom propositionen läggs därför fram förslag om attbarnavårdsmannainstitutionen i dess nuvarande utformning skall upphöra,varjämte en närmare reglering föreslås för handhavandet av dessa uppgifter ifortsättningen. Beträffande utformningen av den föreslagna nya organisationenför uppgifternas handläggning hänvisar utskottet till den i det föregående (s.1 f.) intagna redogörelsen för propositionens huvudsakliga innehåll. Här skallendast anmärkas att på en mera principiell punkt har avsteg gjorts ipropositionen från utredningens motsvarande förslag, nämligen i fråga om denframtida formen för handläggningen av barnavårdsmannens nuvarande stödjande ochrådgivande verksamhet. Utredningen föreslog att denna verksamhet somförordades bli utvidgad till att omfatta alla vårdnadshavare som harsvårigheter att själva klara upp sin situation i stället skulle ombesörjas avbarnavårdsnämnden. I den delen ansluter sig föredragande statsrådet tillutredningens förslag. För att behovet av stöd och hjälp bäst skall kunnatillgodoses föreslog utredningen också att nämnden skulle avdela en tjänstemanmed huvudsaklig uppgift att bistå vårdnadshavare med råd och upplysningar. Isyfte att åstadkomma en ytterligare förstärkning av barnavårdsnämndens kurativainsatser föreslås i propositionen på denna punkt att för varje vårdnadshavaresom önskar det skall kunna anvisas en tjänsteman eller förtroendeman hosnämnden eller annan lämplig person som har att bistå honom med stöd och hjälpvid utövandet av vårdnaden. Den som utses att fullgöra dessa uppgifter föreslåsfå benämningen barnavårdsman. En bestämmelse av nu angivna innehåll harupptagits i 3 a § andra stycket förslaget till lag om ändring i barnavårdslagen(1960: 97); (se ovan s. 16). Utskottet återkommer i det följande tUl dennafråga i samband med behandlingen av motionen 1973: 1958. Frågaom avslag på propositionen Imotionen 1973: 1922 hemställs att avslår propositionen. TUl stöd föryrkandet åberopar motionären en av barnavårdsutredningen under hösten 1971verkställd enkät till vårdnadshavare för bam med barnavårdsmän i vissa kommuneri syfte att undersöka vårdnadshavarens inställning tUlbarnavårdsmannainstitutionen samt kartlägga deras kontakter medbarnavårdsmännen och i vilka avseenden de haft behov av samhällets hjälp. Enredogörelse för utfallet av enkäten lämnas på s. 4042 i propositionen.Motionären åberopar att enligt enkäten LU 1973: 25 27 av vårdnadshavarna ansåg att det kändes tryggt att ha en särskUtutsedd barnavårdsman att vända sig tiU om det skuUe uppstå problem. De ansågdärför att det skulle vara fel att avskaffa barnavårdsmannen helt. Motionärenhänvisar vidare till att en av de remissinstanser, som avstyrkte utredningensförslag, anfört att ett genomförande av förslaget skulle innebära att denvärdefulla uppsökande verksamhet, som barnavårdsmannen bedriver, skulleförsvinna samt att det inte skulle bh lika självklart för ogifta mödrar ochandra ensamstående föräldrar vem de skall vända sig till. Enligt motionärensåsikt finns det ingen anledning att tro att verksamheten bhr billigare genom dei propositionen föreslagna förändringarna. finns det all anledningatt frukta att hjälpen till barn och vårdnadshavare blir sämre. Den rätta vägenvore enligt motionärens mening att i stället behållabarnavårdsmannainstitutionen i nuvarande omfattning, dock att de som inte villha barnavårdsman kan bli befriade från detta genom beslut av barnavårdsnämndeni varje särskUt fall. Därutöver bör för alla dem som inte är skyldiga att habarnavårdsman ges möjlighet att få barnavårdsman efter ansökan, ansermotionären. Utskottetvill för sin del framhålla följande. Barnavårdsmannainstitutionen har fyllt enmycket viktig uppgift under det drygt halva sekel den existerat. När därförförslag nu läggs fram om dess avskaffande är detta i första hand ett resultatav att såväl lagstiftning som sociala förmåner numera utformats så, attsärlagstiftning rörande tillsynen av barn utom äktenskap kan anses obehövlig.SkUlnaden mellan ensamstående och gifta mödrar har med tiden jämnats ut i frågaom behovet av rådgivning och stöd. Vidare sammanbor i ökad omfattning barnetsföräldrar utan att ingå äktenskap. I sådana fall är risken stor för att dessakan uppleva det obligatoriskt fortlöpande barnavårdsmannaskapet som endiskriminering. Antalet utom äktenskap födda barn har också vuxit kraftigtunder senare år. Detta förhållande har fört med sig att alltför många uppdragsamlas på varje barnavårdsman, vilket i sin tur leder till svårigheter att rättsköta barnavårdsmannaskapen. Barnavårdsmannen får framför allt intetillräckligt med tid för den kurativa delen av verksamheten. De personligabarnavårdsmannaförordnandena härrör från då flertalet barnavårdsmän intevar tjänstemän hos barnavårdsmyndigheter och innebär försocialförvaltningen en omfattande administrativ belastning. Detnu anförda visar enligt utskottets mening att principiella invändningar kanriktas mot den nuvarande barnavårdsmannainstitutionen och att denna också gerupphov till olägenheter av praktisk art. Utskottet vUl vidare framhålla att iett socialvårdsarbete som bedrivs enligt helt andra grundprinciper än tidigare bl. a, enligt den s. k, helhetssynen har barnavårdsmannainstitutionen iorganisatoriskt hänseende kommit att framstå som alltmer otidsenlig utan att därför erbjuda några mera påtagliga fördelar från vård- ochbehandlingssynpunkt. Utskottet önskar dock understryka att organisatoriska ochandra brister inte får vara avgörande för frågan om barnavårdsmannainstitutionenskall avskaffas. Det avgörande bör enligt utskottets mening vara om deuppgifter som f. n. fullgörs av barnavårdsmännen kan ombesörjas på ett bättresätt i andra organisatoriska formen Föredragande statsrådet har efter eningående prövning funnit att uppgifterna med fördel kan föras över till andraorgan. Utskottet delar denna uppfattning. Av särskUt värde finner därvidutskottet såsom nedan kommer att närmare utvecklas vara, att inom ramenför de nya handläggningsformerna bevaras en möjlighet för vårdnadshavarna attuppehålla en kontinuerlig personlig kontakt i kurativa frågor. Med hänsyn tillvad sålunda anförts avstyrker utskottet bifall till motionen 1973: 1922. Samhällets kurativa insatser för vårdnadshavare I motionen 1973: 1958 hemställs attriksdagen måtte besluta att avslå att det i barnavårdslagen införs ettstadgande av samma innehåll som i den föreslagna 3 a §. (Se ovan s. 16 och 26. )Motionärerna konstaterar inledningsvis att barnavårdsmannautredningen kom tillslutsatser som i allt väsentligt överensstämde med den starka kritik som bådefrån den allmänna opinionens och från de för barnavårdsmannaarbetet ansvarigaorganens sida riktats inot barnavårdsmannainstitutionen. Mot denna bakgrundfinner motionärerna det egendomligt att i propositionen föreslås enorganisationsform, som remissinstanserna inte haft möjlighet att pröva,nämligen att det för varje rådgivningsärende skall kunna utses en särskildhandläggare, kallad barnavårdsman. Motionärerna poängterar att något förslag i dennariktning inte framförts i remissyttrandena. Motiv för sitt ställningstagande synes föredragandestatsrådet ha funnit framför allt i den enkät som utredningen gjort blandvårdnadshavare som vid frågetUlfället hade barnavårdsman och detta oaktat att utredningensjälv ansett att detta underlag har brister, påpekar motionärerna. Sålundavände sig undersökningen exempelvis' inte till vårdnadshavare vilkasbarnavårdsmän entledigats på grund av att behov av barnavårds-man inte längreansetts föreligga. Inte heller gav enkäten utrymme för att informera detillfrågade om vUka andra vägar som står till buds för att erhållaupplysningar, hjälp och stöd genom socialvården. Motionärerna framhåller att skillnaden mellan Kungl.Maj:ts och utredningens förslag ytligt sett kan förefalla liten. I praktikenmedför dock rätten till en särskUt utsedd kontaktman att personalresurser äveni fortsättningen blir låsta till en särskild grupp av vårdnadshavare i ställetför att kunna disponeras för en bredare insats för alla vårdnadshavare.Skillnaden mot nuvarande läge blir den att man byter urvalsmetod förbarnavårdsmannaförordnande och ger vissa vårdnads- LU 1973: 25 29 havare de som själva begär det en ombudsman på bekostnad av alla de vårdnadshavaresom av olika skäl inte vill ha en fortlöpande kontakt med socialvården. Förkommunernas del har förslaget personella och därmed ekonomiska konsekvenser.Det kan enligt motionärernas mening förutsättas att tillgängliga resurser inteförslår tUl både en bar-navårdsmannainstitution av föreslagen typ och tillbreddade och uppsökande insatser av den typ som utredningen föreslagit. Detkurativa bistånd som vårdnadshavare har behov av bör enligt motionärernasmening ges med stöd av gällande sociallagstiftning, och kommunerna bör ha fullfrihet att avgöra de organisatoriska formerna för hur detta bistånd skalllämnas. Motionärernapåpekar att om man studerar enkätsvaren visar det : sig att vadbarnavårdsmännen biträtt med på den kurativa sidan i hög grad är sådanhjälp som ombesörjes av andra samhäUsorgan eller av andra funktionärer isocialförvaltningarna, exempelvis bostads-och arbetsanskaffning, att skaffabarntillsynsplats, att söka socialhjälp eller andra bidragsformer. I dengestaltning av det kurativa arbetet som skisseras i propositionen kommerbarnavårdsmannens arbete i än högre grad att bestå i att vidarebefordravårdnadshavarnas önskemål för att tillgodoses genom annan socialvårdspersonaleller genom andra samhällsorgan. Det är framför allt detta funktionssätt somgjort barnavårdsmannainstitutionen till ett hinder i en effektiv, påhelhetssynen grundad socialvård, framhåller motionärerna. Utifrånprincipen om helhetssynen måste uppbyggnaden av specialresurser för särskildamålgrupper inom socialvården ske med största försiktighet, betonarmotionärerna. förslag innebar ett närmande tUl dessaresonemang. Det genom propositionen framlagda förslaget medför däremot enligtmotionärerna en olycklig låsning och ett. konserverande i yttre bemärkelse avden nuvarande barnavårdsmännaninstitutionen. Någotsom enligt motionärerna kan ge ytterligare anledning till farhågor för atttillgängliga resurser får en ur socialvårdande synpunkter felaktig användningär den omständigheten att såvitt propositionen utvisar inte skall ha möjlighet att avböja en framställning om barnavårdsman omnämnden finner att vårdnadshavaren på ett bättre sätt kan få stöd och råd påannan väg. Inte heller synes nämnden få möjlighet att avskriva ett ärende utanatt vårdnadshavaren tillfrågats. Vidare anges i propositionen intenågon övre åldersgräns för barn vilkas vårdnadshavare nämnden på föreslagetsätt skall ha att biträda. Motionärernaframhåller också att det är ägnat att inge allvarliga betänkligheter attbenämningen barnavårdsman bibehålls för de nya funktionärerna. De nuvarandebarnavårdsmännen har ett långtgående ansvar för de barn för vilka de harförordnande. Detta står helt klart LU 1973: 25 30 BibehåUs benämningen kommer vårdnadshavarna i vart fallunder ett längre övergångsskede att ställa samma anspråk på den nyafunktionären. Det stärker inte allmänhetens förtroende för socialvården om manpå detta sätt får felaktiga förväntningar på vissa tjänstemän ochförtroendemän, anser motionärerna. Beträffande3 a § första stycket förslaget till lag om ändring i barnavårdslagen (1960:97) påpekar motionärema att den där lagfästa rätten för vårdnadshavare attgenom kommunernas socialvårdsorgan få hjälp och stöd vid utövandet av vårdnadenredan finns inskriven i sociallagstiftningen och även tUlgodoses i dagenssocialvård. Utskottetvill tiU en början hänvisa tUl att föredragande statsrådet i propositionen(prop. s. 77 f.) lämnat en ingående redogörelse för de skäl som förestavat denav honom föreslagna lösningen av de organisatoriska formerna för samhälletskurativa insatser för vårdnadshavarna.