bet · FW01KU20 · 1973-12-31 00:00:00 — Genom sinaavgöranden i besvärsärenden och hänskjutna ärenden kunde Kungl. Maj:t sålundaskapa nya riktUnjer för utlänningsmyndigheten eller få tUl stånd ändringar iförhållande till tidigare praxis. Som bakgrund till undersökningen avKungl. Maj:ts naturaUsations-praxis lämnas ,i underbilaga 1, vilken bygger pästatistik från invandrarverket, vissa uppgifter om antalet utlänningar somunder erhålUt svenskt medborgarskap. Härav framgår bl. a.att i genomsnitt 10 000 utlänningar blivit svenskamedborgare, vilket innebär en kraftig ökning jämfört med 1940-talets siffror(cirka 2 000 ) men en relativt Uten ökning jämfört med 1950-talets antal(inemot 9 000 ). Som synes har dock efter 1969 och 1970, då antaletnärmat sig 12 000 , antalet minskat kraftigt (1971 ca 9 400 och 1972 ca10 300). Det bör nämnas att de angivna talen ej inkluderar viUkorsärenden ividare mån än att villkoret uppfyllts och vederbörande blivit svenskmedborgare. Antalet villkorsärenden har emellertid, enligt uppgifter fräninvandrarverket, ökat väsentUgt (från 1968 tiU 1972), varför minskningen tiU stor del är ett uttryck för enomfördelning av ärendena från definiriva till villkorliga beslut. Beträffande fördelningen på länder kan konstateras attandelen nordiska medborgare, efter en viss nedgång under den första hälften av1960-talet (obetydligt ) under de senaste årenpåtagligt ökat och uppgått tiU chka med denhUtUls största andelen () är 1969. I detta sammanhang kan vidare framhållasatt mer än hälften av samtliga beslut meddelats avlänsstyrelse, vilka ärenden tiU avsett medborgare i övriga nordiskaländer. Maj:ts handläggning av medborgarskapsärendenunder tiden - SamtUga till Kungl. Maj:t inkomnamedborgarskapsärenden handläggs inom och bereds där inomenheten för utlännings-, invandrar- och medborgarskapsfrågor. Denna består aven chef (kansliråd) och fyra handläggare (tre departements- och enkanslisekreterare). Föredragande för medborgarskapsärenden är enligt Kungl.Maj:ts beslut 14/10 1969 statsrådet . Yttrande inhämtas regelmässigtfrän invandrarverket. Efter genomförandet av den ovan beskrivnadecentraUseringen av naturaUsationsärenden till invandrarverket har Kungl.Maj:t t. o. m. avgjort sammanlagt 383 medborgarskapsärenden (avseende416 personer). Av dessa ärenden hänför sig 14 (avseende 16 personer) rill , 136 (avseende 146 personer) , 114 (avseende 128personer) tUl och 119 (avseende 126 personer) tiU . Då detstundom förekommit att ett och samma konseljärende gällt naturaUsation av flerapersoner redovisas även det berörda antalet personer (uppgifterna inomparentes). 1 detta sammanhang bortses emellertid från de barn som såsom bipersoneromfattats av vederbörande huvudpersons ansökning eller besvär. KM:ts samtliga medborgarskapsärenden 1/71969-31/12 1972 1/7-31/12 14 (16) 136 (146) 114 (128) 119 (126) 383 (416) 3 ( 3) 30 ( 31) 32 ( 37) 23 ( 24) 87 ( 95) 11 (13) 90 ( 98) 62 ( 69) 83 ( 86) 248 (266) 3 ( 3) 5 ( 5) 8 ( 9) 16 ( 17) 13 ( 14) 15 ( 17) 5 ( 7) 32 ( 38) 1 flertalet faU beroende på att besvären inkommit för sent Frän den närmare redovisningen idenna promemoria har uteslutits ett mindre antal speciellamedborgarskapsärenden, vilka ej avsett utlännings förvärv av svensktmedborgarskap, nämligen 13/2 1970 nr 23* (framställning om skadestånd medanledning av påstått felaktigt förfarande av länsstyrelse vid prövning avmedborgarskapsärende lämnades utan åtgärd av KM:t), 24/7 1970 nr 30 (ansökan omförklaring att sökanden fortfarande var svensk medborgare bifölls av KM:t),23/10 1970 nr 35 (besvär av svensk medborgare angående befrielse frän svensktmedborgarskap upptogs ej till prövning av KM:t, dä besvären inkommit försent), 14/1 1971 nr 50 (besvär av tysk medborgare angående befrielse frånsvenskt medborgarskap lämnades utan åtgärd av KM:t, då sökanden ej var svenskmedborgare), 17/12 1971 nr 32 (ansökan om förklaring att sökanden fortfarandevar svensk medborgare bifölls av KM:t),7 7/12 1971 nr 75 (ansökan fränboutredningsman om förklaring att annan person vid tidigare tillfälle varitsvensk medborgare upptogs, efter regeringsrättens hörande, ej tiU prövning avKM:t) samt 14/4 1972 nr 51-53 (tre ansökningar om förklaring att sökandena varsvenska medborgare bifölls avKM:t). En sammanställning av deåterstående ärendena (egentliga naturalisationsärenden), fördelade på treolika grupper, görs i nedanstående tabell KM:ts naturalisationsärenden 1/7 1969-31/12 1972_ Besvär med- Besvär' befrielse Överlämnande Totalt borgarskap från villkor (6§ enligt 9 a §2 tredje st.) 61 ( 69) 11 (11) 10 (10) 82 ( 90) 198 (209) 37 (41) 13 (16) 248 (266) 1 ( 1) 13 (14) 14 ( 15) 21 ( 24) 9 (12) 30 ( 36) Summa 281 (303) 70 (78) 23 (26) 374 (407) ' inkl. 14 st. ansökningsvägen hos Kungl. Maj:tanhängiggjorda ärenden (samtliga i denna grupp under är 1969 och några underförsta delen av ) 2 i ett fall överlämnad ansökan om befrielse fränvillkor (6 § tredje st.) * Samtliga pä detta sätt iundersökningen redovisade ärenden avser vederbörande nummer istatsrådsprotokollet för angiven konseljdag. Av denna sammanställning framgåratt av samtUga naturalisationsärenden, som kommit under Kungl. Maj:tsprövning, gällt besvär över invandrarverkets beslut att avslå ansökan omsvenskt medborgarskap. har gällt besvär (eller ansökningar) rörandebefrielse från ett jämlikt 6 § tredje st. MbL sripulerat villkor, medan varit ärenden som jämlikt 9 a § överlämnats av invandrarverket till Kungl.Maj:t för avgörande. En närmare analys av dessa tre grupper av ärenden görs iföljande avsnitt av undersökningen. Vidare hänvisas till den avslutningsvisredovisade exempelsamlingen (s. 68-147). Som inledningsvis anförts kanenligt 12 § MbL talan mot den centrala utlänningsmyndighetens dvs. statensinvandrarverk beslut föras genom besvär hos Kungl. Maj:t i statsrådet. Sådanaärenden bereds inom . Under den aktuellaundersökningsperioden har Kungl. Maj:t avgjort sammanlagt 281 dylika ärenden(avseende 303 personer). Dessa ärenden kan fördelas efter ifrågasatta brister iresp. hemvist-, vandels- och försörjningsvUlkoren enligt MbL 6 § på sätt somframgår av nedanstående tabell 3. KM.ts besvärsärenden rörande medborgarskap 1/71969-31/12 1972 Hemvist Vandel Försörjning Övriga Totalt 15 (15) 2 ( 3) 61 ( 69) 30 (31) 7 ( 7)* 198 (209) 1 ( 1)' 1 ( 1) BifaU 38 ( 45)' 7(7) Utan bifaU 142 (153) 30(30) (=deserta) 15 ( 18) 3(3) 3(3) - 21 ( 24) Summa 195 (216) 40 (40) 48 (49) 10 (11) 281 (303) ' varav ett ärende även övriga skäl (under 18 är) 2 varav två ärenden även vandel, fyra även försörjning ochfyra även övriga skäl (under 18 är) varav tväärenden även hemvist och ett även försörjning '* varavtre ärenden även hemvist och ett även vandel varav ett ärende även hemvist (exempel 1); det andraärendet redovisas i exempel 2 * varav fyra ärenden även hemvist (exempel 3 och 4 samt14/5 1971 nr 43 och 1/12 1972 nr 50); tvä ärenden har gällt respektive tysk ochungersk medborgare, som för att kunna fä viss pen.sion i hemlandet önskatbehälla sina gamla medborgarskap (4/6 1971 nr 78 och 17/11 1972 nr 34);slutligen har ett ärende gällt en israelisk medborgare, som uppfattat sittgamla medborgarskap som en garanti för sin personliga säkerhet och därförönskat behålla detta (26/5 1972 nr 46) ' besvär av föräldrar (tunisisk far, svensk mor) rörandeansökan om medborgarskap för minderårigt () barn, som var tunisiskmedborgare; KM:t har lämnat besvären utan åtgärd, sedan det upplysts attinvandrarverket sedermera upptagit fadern till svensk medborgare och samtidigtsonen som biperson till denne ('7 7/72 7977/17'/; Av sammanställningen framgår att ca70 % av dessa besvärsärenden gällt kravet på hemvist här i riket, medan knappt15 % gällt vandelsvill-koret ("fört en hederlig vandel") och försörjningsvillkoret ("har möjlighet att försörja sig och sinfamilj"). I endast två fall, avseende tre personer, har dispenserats frånkravet på fyUda . Vidare framgår att av i sak prövade 259besvärsärenden (avseende 278 personer) har Kungl. Maj:t bifallit 61 st.(avseende 69 personer) eUer av det totala antalet. Den grupp ärendensom gällt försörjningsvillkoret har den största andelen bifall ();denna tendens förstärks ytterligare om även överlämnandeärendena jämlikt 9 a §MbL (se tabeU 2 och nedan s. 58-60) tas i beaktande. För självständig naturaUsationenligt 6 § första st. 1. MbL krävs att vederbörande fyUt (före 1950års MbL var åldersgränsen tjugoett är). Någon övre åldersgräns tUlämpas inte.Barn upptas som regel tUl svensk medborgare tiUsammans med (dvs.som biperson tUl) utländsk vårdnadshavare. När sökanden är meUan arton ochtjugoett år tas hänsyn tUl myndighetsåldern i hemlandet bl. a. för att undvikadubbelt medborgarskap. Självständig naturaUsation medges då det gälleradoptivbarn tUl svenska medborgare liksom för barn till utländsk far ochfränskild svensk mor som har vårdnaden om barnet. Likaså brukar barn som bor iSverige och är födda i bestående äktenskap meUan svensk mor och utländsk farsjälvständigt naturaUseras, om föräldrarna gemensamt ansöker härom. Under denhär aktueUa undersökningsperioden har Kungl. Maj:t bifalUt endast tvä ärendenrörande dispens frän kravet på fyUda (se exempel 1 och 2). Som framgårav dessa exempel avser de givna dispenserna dock främst hemvistvUlkoret. Omendast älders-vUlkoret varit i fråga skulle enligt hittUlsvarande praxisinvandrarverket kunnat direkt medge dylik dispens. I sju faU har Kungl. Maj:tlämnat besvär avseende underåriga personer utan bifall (se exempel 3 och 4 ochnot 6 tUl tabeU 3), medan i ett faU dyUka besvär lämnats utan åtgärd (se not 7tiU tabeU 3). EnUgt 6 § första st. 2. MbL krävsför naturaUsation att vederbörande "har hemvist här iriket". Vid sin behandling av Kungl. Maj:ts proposition (1950:217) framhöUförsta lagutskottet (ILU 1950:27) bl. a. att det biträdde propositionensförslag att principiellt kräva sjuårigt hemvist (tidigare ), då det vidde nordiska ländernas förhandlingar visat sig ogörligt att uppnå enighet omkortare rid är . Utskottets ställningstagande byggde på "denuttryckliga förutsättningen, att denna rid icke förlänges i praxis, med mindreen allvarlig skärpning i det internarionella läget skulle inträda" (s.31). NaturaUsation borde sålunda, om övriga förutsättningar förelåg, beviljasså snart sökanden haft hemvist i . Ansökan borde kunnainges så långt i förväg, att Kungl. Maj:ts beslut kunde träffas strax eftertidens utgång. 1 enlighet härmed föreslog också utskottet att ilagtextförslaget ordet "minst" före "" skulle utgå.Riksdagen följde utskottet (rskr 1950:351). Med en persons hemvist avses den ort därhän faktiskt ärbosatt på ett varaktigt sätt. MbL förutsätter att den sjuåriga hemvisttidenskall ha varat oavbrutet fram till naturaUsationen. Härvid bortses dockfrån tillfälliga avbrott (t. ex. för semesterresor) som inte har hindrat sökandensanpassning tUl svenska förhållanden. Om utlandsvistelsen är av sådan längd eUereljest skett under sådana omständigheter att bosättningen här anses haavbrutits, räknas som hemvisttid i princip endast hemvistperioden omedelbartföre naturaUsationen (jfr exempel 6, 8, 11, 17, 21, 25, 26, 29, 32, 34-38, 40,44, 45, 55 och 56). Utflyttning ur rUcet i emigrationssyfte anses i principalltid som avbrott i hemvisttiden, även om vederbörande efter relativt kort tidåtervänder tUl riket (se exempel 45 och 56; jfr dock de på särskUda skäl givnadispenserna i exempel 25 och 26). TUl närmare belysning av praxis ifråga omdispens från MbL:s bestämmelse om oavbruten hemvist som villkor förnaturaUsation kan återges följande yttrande av invandrarverket den 4 juli 1972rörande ett speciellt besvärsärende:' Dispens ges i regel näromständigheterna kunnat visa att sökanden haft för avsikt att återvända tiUSverige. Vistelsen utomlands skaU ha haft ett på förhand bestämt syfte. Isådana faU får sökanden tillgodoräkna sig hela den tidigare vistelsen somkvaUfikationstid. Det får t. ex. den som vistats i sitt hemland endast för attfullgöra värnpUkt, den som för vidareutbUdning inom sitt yrke varit hänvisadtiU utbUdning utomlands, den som haft studiegång i utlandet och har sinfamiljeanknytning i eUer den som vistats i hemlandet iprivata angelägenheter såsom för vård av sjuk anhörig eller dyUkt. Sökande somhaft tiUfälUg placering vid svenskt dotterföretag i annat land än hemlandeteUer vid SIDA-projekt får under vissa förutsättningar även tUlgodoräkna sigvistelsen utomlands. I andra fall i synnerhet om avbrottet varat så lång tidsom eUer mer - kan sökanden få tUlgodoräkna sig en del, högst hälften,av den tidigare vistelsen. SärskUt i sädana fall fordras dessutom som regel attsökanden skall ha vistats i efter återkomsten. Dispens ges emeUertid i princip inte om det bedöms attutresan från skett i emigrationssyfte. Sökanden får då tUlgodoräkna sigendast tiden från återinflyttningen. Har sökanden tidigare vistats mycket längei och är avbrottet förhållandevis kort kan dock undantagsvis bedömasskäligt att viss hänsyn tas till den tidigare vistelsen. Det bör härvid uppmärksammas atthemvistvillkoret i 6 § MbL är så utformat, att det inte torde utesluta, attsökanden får bifall till sin ansökan om svenskt medborgarskap, även om han harsådan anknytning tUl annat land att han kan sägas ha hemvist också där. Tillstöd för en sådan tolkning kan anföras att 6 § talar om "hemvist",inte om "sitt hemvist" (se t. ex. 3 §), vilket av samtligalagkommentatorer synes ha getts ovannämnda tolkning (jfr även KU 1923:15 s.9-10 och 13). Av särskilt intresse i detta sammanhang torde vara de nedan redovisadeexemplen 29, 32, 34, 38, 40, 55 och 56. Vidare kan anmärkas att personer som vistas i meddiplomatisk immunitet inte anses äga hemvist här, vilket även gäller derasfamiljer (jfr exempel 23, 30, 45 och 51 samt även de här ej redovisade ärendena4/2 1972 nr 39 angående 20-årig pakistansk diplomatson, som vistats i ' Besvär av 40-årig grekiskmedborgare, som under ett är vistats med sin familj i hemlandet för att bevakavissa ersättningsanspråk. av detta år hade familjen dockvarit tillbaka i , varför emigrationssyfte ej ansetts föreligga. 1enlighet med invandrarverkets tillstyrkan har Kungl. Maj:t bifallit dessabesvär ('Ö/70 7P72/?/-i.? och 17/11 1972 nr 31 angående46-årig jugoslavisk medborgare, som vistats i ochsedan nästan lika var anställd som tjänsteman vid austraUska ambassadeni ).' I det förstnämnda fallet (exempel 23) har dock de särskilda omständigheternai ärendet ansetts motivera ett undantag från nämnda princip, och klagandensbesvär har efter tillstyrkan av invandrarverket, bifallits av Kungl. Maj:t. Idet andra fallet där visst avsteg gjorts från nämnda princip har detförhållandet att klaganden, fransk medborgare anställd vid ambassadenshandelsavdelning i , före denna anställning uppfyllt hemvistvillkoretansetts utgöra särskilda skäl för upptagande tiU svensk medborgare (exempel30). Den omständigheten att vederbörande vid tidigare tillfäUe uppfyUt deföreskrivna vUlkoren har dock, som bl. a. framgår av vad anförts rörandeavbrott i hemvisttiden, ej ansetts som tillräckUgt skäl för dispens, (jfrexempel 34-38). Ytterligare kan här nämnas exempel 1, i vUket fall barn till konsulattjänsteman,sannoUkt utan exterritoriell status, vUket ej ansetts uppfyUa hemvistvillkoret,likväl av särskUda skäl kunnat naturaUseras. Ytterligare må framhållas att utlänningar som vistas iSverige som SID A-stipendiater enligt gällande praxis inte får tillgodoräknasig sin stipendiattid här som kvaUfikationstid för förvärv av svenskt medborgarskap.Detta anses ligga i sakens natur, då ifrågavarande stipendiater normalt avsesåtervända till hemlandet för att där nyttiggöra sin utbildning (se häromexempel 46; samma resultat i ärendena 11/9 1970 nr38 ochS/lO 1971 nr 53). Förutom de i 6 § andra st. första p. angivnadispensgrunderna ("gagn för riket", "förut ägt svensktmedborgarskap", "gift med svensk medborgare" eller"föreligga eljest med hänsyn till sökandens förhållanden särskildaskäl") - vilka dispensgrunder behandlas i följande avsnitt (s. 4951) har medborgarskap i annat nordiskt land angetts vara ett särskilt skäl i ochför sig för dispens från kravet på sjuårigt hemvist. Den för de nordiskaländerna gemensamma språkliga eller kulturella grundvalen samt likheten ifråga om samhäUsförhållanden medför att dessa länders medborgare i regel ansesväxa in i vårt lands förhållanden betydligt snabbare än andra utlänningar. Dennormalt erforderliga tiden för denna grupp av utlänningar angavs ipropositionen 1968:128 (s. 19) inte böra överstiga . Maj:t har under den aktuella undersökningsperiodeni endast åtta fall prövat besvär av medborgare i annat nordiskt land avseendeytterUgare undantag från det sålunda reducerade hemvistkravet. 1 samtUga fallutom ett har besvären lämnats utan bifall, 1 tre fall (exempel 35, 15/7 1970 nr18 och exempel 40) har det gällt personer som vid prövningstillfället ej längrehaft hemvist i . I det förstnämnda faUet (exempel 35) var det en 23-ärigdansk medborgare, som var bosatt i (språkstudieroch arbete). 1 det andra fallet var det en dansk medborgare, som varit bosatt iSverige och som fått avslag på sin medborgarskapsansökan, dä han ejansetts uppfylla ' 1 26 § folkbokföringsförordningen(1967:198) stadgas att den som tillhör främmande makts beskickning eller lönadekonsulat eller dess betjäning kyrkobokförs endast om han är svensk medborgare.Detta gäller även sådan persons familjemedlem eller tjänare. 2 Klaganden hade vistats i och var gift med svensk medborgare. kraven på hederUg vandel och försörjningsförmåga. under hand inhämtat att han återvänt till för attstanna där, avstyrktes besvären med hänvisning till att hemvistvillkoret ejuppfylldes. I det tredje fallet, redovisat i exempel 40, var det en 21-årigdansk medborgare, född i och bosatt här till (med vissaavbrott), som tagit anställning i och ej bedömts uppfyllahemvistvillkoret enligt 6 § MbL, trots att han alltjämt var kyrkoskriven iSverige och hade kvar sin lägenhet i (jfr exempel 8). 1 tre av de övrigafyra ärendena har avslag meddelats på grund av/d> kort hemvisttid ().I det fjärde fallet (27/5 1971 nr 74) har avslag grundats på såväl bristandehemvist som bristande vandel. Av handlingarna synes framgå att vandelsfrågan(fängelsestraff för bl. a. grov varusmuggling) varit avgörande för bedömningen.Det enda ärende i vilket Kungl. Maj:t bifallit besvär av medborgare i annatnordiskt land, vilken haft kortare hémvisttid i än , redovisas iexempel 33. I detta faU, som gäUde två finländska makar, som vistats i Sverigesedan drygt två år, var mannen framstående idrottsman och kvaUficerad att deltaför i . Maj:t har ansett att i detta faUförelåg särskUda skäl för att redan nu uppta båda makarna tUl svenskamedborgare. Vad så beträffar de övrigadispensgrunderna i 6 § andra st. kan nämnas att enligt uppgifter fråninvandrarverket detta ej i något fall tillämpat grunden"gagn för riket" vid naturaUsation av utlänning. Maj:t haräven tidigare tillämpat denna dispensgrund restriktivt och därvid nästan enbartpä villkoret om hemvisttid. Under den aktuella undersökningsperioden har dethos Kungl. Maj:t förekommit ett flertal ärenden där vederbörande sökande försin del åberopat nämnda dispensgrund (jfr exempel 11, 12, 32, 52 och 55), mendet finns ej något klart exempel på att Kungl. Maj:t vid sin prövning tillämpatden dispensgrunden; vanUgtvis har i stället begagnats lokutionen "särskUdaskäl" Gfr exempel 11, 12 och 32). Ett faU där Kungl. Maj:t torde hatUlämpat dispensgrunden "gagn för riket", trots lokutionen"särskilda skäl", gällde tvä tjeckoslovakiska medborgare, som tillföljd av mannens (docent och gruvingenjör) anställning vid utländska företag iKongo ej ansetts uppfylla hemvistvillkoret, men som sedermera efter tUlstyrkanav invandrarverket erhåUit dispens av Kungl. Maj:t (exempel 28). De av Kungl.Maj:t avslagna besvären, i vilka nämnda dispensgrund direkt eUer indirektåberopats, har avsett främst olika slag av vetenskapsmän, läkare, artister ochindustriföretagare exempel 52 och 55). Dispensgrunden "förut ägtsvenskt medborgarskap " synes under den aktuella undersökningsperioden havarit aktuell i endast ett fall (exempel 9). Även i detta fall har Kungl. Maj:ti sitt bifaUsbeslut hänvisat tiU "särskUda skäl". I sammanhanget kannämnas de ovan (s. 44) anmärkta förklaringsärendena (24/7 1970 nr 30, 17/121971 nr 32 och 14/4 1972 nr 51-53). Vad så beträffar den i 6 § andrast. angivna dispensgrunden, "gift med svensk medborgare", vilkenvarit aktuell i ett stort antal fall, reduceras ofta kravet på hemvisttidförhållandevis mycket vid utlännings giftermål med infödd svensk medborgare.Härvid krävs dock att även äktenskapet har haft viss varaktighet. Enligthittillsvarande praxis krävs i dylika fall 4 1973.4 saml. hemvist sedan minst fyra är och äktenskap sedan minst treår Gfr exempel 12). Även vid giftermål med naturaliserad svensk medborgare kankravet på hemvisttid reduceras. I dessa fall har dock praxis varit strängareoch krävt faktiskt hemvist; enUgt uppgifter från invandrarverketär tendensen emeUertid att skillnaden i bedömning av naturaliserade och inföddasvenska medborgare alltmer utjämnas Gfr dock exempel 41 och 43). För nordiskamedborgare är praxis betydUgt mildare och i dylika fall krävs endast två årshemvist och äktenskap för naturaUsation jämlUct 6 § Gfr ovan s. 48-49och not 1 s. 41). Beträffande kravet på viss varaktighet i äktenskapet somdispensgrund kan nämnas att sammanboende under äktenskapsliknande förhållandensynes bedömas på samma sätt som äktenskap Gfr exempel 11), medan däremotfaktiska äktenskap i vilka sammanlevnaden upphört ej anses uppfyUadispensvillkoren Gfr exempel 42 och 48). Som ett undantag från denna regel kannämnas det i exempel 15 redovisade ärendet, där enligt Kungl. Maj:ts beslutklagandens personUga förhållanden fick anses visa att hon från humanitärsynpunkt redan nu borde bli svensk medborgare (dvs. trots att sammanlevnadenupphört). Enligt praxis kan kravet på äktenskapets (ellersammanlevnadens) varaktighet ytterligare reduceras, om hemvisttiden varatlängre än fyra respektive fem är Gfr exempel 5). Det förhållandet attäktenskapet varat än synes dock ej ha medfört någonreduktion av kravet på hemvisttid Gfr exempel 43, 44 och 47). Enligt uppgifterfrån invandrarverket tas dock enligt hittillsvarande praxis hänsyn till längtids äktenskap. I detta sammanhang bör även framhållas att enligt gällandepraxis kan utländsk kvinna som är gift med utomlands bosatt svensk medborgarenaturaUseras utan krav på hemvist i . 1 sådant fall skaU dockäktenskapet ha varat minst lika läng tid som lagen kräver hemvisttid och makarnaskall dessutom vara bosatta utanför hustruns hemland (jfr exempel 13 och J4)'.Enligt uppgift frän invandrarverket finns det i praxis inga motsvarande exempelpå behandUngen av utländsk man gift med svensk medborgare. 1 princip tordeemellertid, enligt verket, dylika fall böra bedömas på samma sätt som deovannämnda. Ytterligare kan framhållas att det gjorts vissa undantagfrån nyssnämnda dispensregel, dvs. att det normalt erfordras minst sju årsäktenskap med svensk medborgare och bosättning utanför hustruns hemland för atthemvist utom riket ej skall hindra naturaUsation. Sålunda har det förekommitfall då ett särskUt behov av svenskt medborgarskap förelegat på grund avoroliga pohtiska förhållanden i bosättningslandet och naturaUsation därför beviljatstrots kort tids äktenskap och bosättning i hustruns hemland. Likaledes har deti vissa faU dä svensk diplomatisk tjänsteman gift sig med utländsk kvinnaansetts vara ett svenskt intresse att även hustrun var svensk medborgare,varför naturali-sation ansetts böra beviljas (se härom invandrarverketsyttrande i exempel 13, jfr dock även exempel 39, där dylik dispens ej gettstill kvinna gift med svensk konsul). 1 Samma resultat för 46-årig tyskmedborgare, bosatt i och sedan tio är gift med svensk medborgare(4/2 1972 nr 38). 1 detta fall erinrade invandrarverket om att klaganden vidbifall till sina besvär skulle fä dubbelt medborgarskap, dä hon var bosatt iTyskland.