bet · FW01JuU12 · 1973-12-31 00:00:00 — betänkande i anledning av motion omändringar i lagstiftningen rörande trafiknykterhetsbrott. I motionen 1973:267 av herrStålhammar m.fl. (fp) hemställs att beslutar att anhålla hos Kungl.Maj:t om förslag till förändringar i lagstiftningen rörandetrafiknykterhetsbrott i enlighet med vad som anförs i motionen. Mot bakgrund av vissa uppgifterangående bl. a. sambandet mellan alkoholförtäring och trafikolyckor,informationen rörande detta samband samt upptäcktsrisken vid trafiknykterhetsbrottframlägger motionärerna vissa förslag till lagstiftning beträffande polisensrätt att ta utandningsprov, det straffbelagda områdets avgränsning ochpåföljderna vid trafiknykterhetsbrott. 1 fråga om utandningsproven anför motionärerna att tätare kontrolleroch ett mera frekvent användande av den apparatur som finns för ändamålet(alkotesten) utan tvivel har stöd i den allmänna opinionen. Enligtmotionärernas mening bör polisen medges rätt att använda detta instrumentenligt de riktlinjer som finns skisserade i trafiknykterhets-brottskommitténsbetänkande. Att en effektiv kontroll av trafikonykterheten har stöd i detallmänna rättsmedvetandet framgår, säger motionärerna, bl. a. av enSIFO-rapport , som MHF låtit utföra. Antalet intervjuade iundersökningen utgjorde totalt 600. På fråga om polisen skall ha rätt attkontrollera nykterheten hos bilförarna över lag genom utandningsprov svarade 86procent ja, nej och vet ej. När det gäller påföljdsfrågorna framhåller motionärernaatt frihetsstraffet på det här området har stor betydelse från allmänpreventivsynpunkt. Straffet kan i och för sig vara relativt kortvarigt, men det måste geuttryck för samhällets negativa attityd till denna typ av brottslighet. Denovan refererade SlFO-undersökningen visar bl. a., anför motionärerna, att 63procent av de tillfrågade bedömer fängelsestraff vid en promillehalt av över1,5 som riktigt, medan anser straffet för milt och endast 5 procentatt det är för hårt. Enligt motionärernas mening bör också promillereglerna ien reviderad trafiknykterhetslagstiftning bygga på att all alkoholförtäring somhar skett före körningens slut skall inverka pä bedömningen av ansvarsfrågan. Det får alltså inte förekomma som i vissa fall nu attförare som förtärt alkohol i avsevärda mängder skall undgå straff endast därföratt han råkat bli hejdad innan alkoholhalten i blodet har nått den straffbaragränsen. På samma sätt bör enligt motionärerna den lucka som nuföreligger vid den s. k. "eftersupningen" täppas till. Det kan intevara rimligt att en person som uppenbarligen brutit mottrafiknykterhetslagstiftningen skall kunna undgå straff enbart genom att han hänvisartill att han förtärt ytterligare alkohol efter själva körningstillfället. Denregel som föreslogs av trafiknykterhetskommitté (SOU 1953:20) bör varaatt föredra, nämligen att alkoholförtäringen skall anses ha ägt rum före ellerunder färden, om icke föraren bevisar att så icke varit fallet. Avslutningsvis framhåller motionärerna att det är såväsentligt att effektiva åtgärder vidtas inom trafiknykterhetsområdet,att justeringar i gällande lagstiftning och anvisningar i enlighet med vadmotionärerna anfört bör komma till utförande i avvaktan på atttrafiknykterhetsbrottskommitténs förslag läggs till grund för meragenomgripande förslag. Med stöd av Kungl. Maj:tsbemyndigande tillkallade chefen för justitiedepartementetsakkunniga för utredning angående lagstiftningen om trafiknykterhetsbrott. Desakkunniga, som antog namnet kommittén för lagstiftningen angåendetrafiknykterhetsbrott (trafiknykterhetsbrottskommittén), avgav i september1970 betänkandet "Trafiknykterhetsbrott - Förslag 1970" (SOU1970:61). Kommitténsförslag innebär i sammanfattning följande. Den nuvarande uppdelningen av trafiknykterhetsbrott i tväsvärhets-grader, rattfylleri och rattonykterhet, bör enligt kommitténbibehållas. I fråga om det straffbelagda områdets avgränsning anser kommitténatt lagstiftningen också i fortsättningen bör bygga på en fast nedrepromillegräns vid . Den promillegräns som markerar skillnadenmellan rattonykterhet och rattfylleri föresläs sänkt från 1,5 till 1,2promille. Den nuvarande strafflindringsregeln om mildrande omständigheter vidrattfylleri föreslås ersatt med en bestämmelse att det i ringa fall avrattfylleri skall dömas enligt en lindringare straffsats. För att begränsa olägenheterna med s. k. tillbakaräkningföreslår kommittén att det införs en ny princip av innebörd att ansvar skallinträda inte bara - liksom - i de fall där promiilegränsen uppnåsunder själva färden utan också i de fall där promillegränsen uppnås först efterfärden. Kommittén föreslår också en ny bestämmelse som under vissaförhållanden kriminaliserar alkoholförtäring efter färden såsom ett särskiltbrott med lägre straffsats än den för rattfylleri. I fråga om påföljdsbestämningen vid rattfylleri anserkommittén det önskvärt med ett mer nyanserat påföljdsval. För sådanarattfyllerister som inte har alkoholproblem och inte heller i övrigt har behovav en individualpreventivt inriktad behandling bör valet ståmellan å ena sidan villkorlig dom i förening med höga böter och å andra sidanfängelse. Avgörandet för valet mellan dessa alternativ torde enligt kommittén iregel bli hur pass allvarligt det aktuella rattfylleribrottet är. Om sålundablodalkoholhalten ligger nedåt eller brottet eljest framstår sommindre allvarligt bör i de flesta fall väljas villkorlig dom i förening medböter. Om däremot rattfylleriet är av mer allvarlig karaktär eller det ärfråga om återfall bör under de i övrigt angivna omständigheterna i regelväljas fängelse. Beträffande rattfyllerister med alkoholproblem har kommitténtänkt sig att på dem bör i allmänhet tillämpas skyddstillsyn med föreskrift omnykterhetsvårdande behandling. Denna påföljd avses i huvudsak komma i fråga ifall där brottet utgör rattfylleri men den skall kunna förekomma även vidrattonykterhet i fall där påtagliga alkoholproblem föreligger. Ärrattfylleribrottet av svårare beskaffenhet bör enligt kommitténs mening iskyddstillsynen i regel ingå behandling i tillsynsanstalt. Sä bör också oftaske om brottet utgör återfall. Sluthgen föreslår kommittén att det införs en befogenhetför polisen att under vissa särskilt angivna förutsättningar ta utandningsprovrutinmässigt, dvs. utan att föraren är skäligen misstänkt för trafiknykterhetsbrott. Betänkandet är efter remissbehandling föremål för Kungl.Maj:ts prövning. 1 motionen hemställs att riksdagenhos Kungl. Maj :t skall begära förslag till vissa ändringar i lagstiftningenrörande trafiknykterhetsbrott. Önskemålen gäller polisens rätt att tautandningsprov, det straffbelagda områdets avgränsning och påföljderna vidtrafikonykterhet. Som närmare framgår av redogörelsen ovan hartrafiknykterhetsbrotts-kommittén avgivit ett betänkande, varisamtliga i motionen upptagna frågor ingående behandlas. Betänkandet är efterremissbehandling föremål för Kungl. Utskottet, som förutsätter att proposition på grundval avkommitténs förslag kommer att utan onödigt dröjsmål föreläggas ,finner ej anledning föregripa de ställningstaganden i ett större sammanhang somförestår beträffande de i motionen upptagna spörsmålen. På grund häravavstyrker utskottet bifall till motionen. attriksdagen avslår motionen 1973:267. Närvarande: (), fröken (),(), fröken (), herrar i (s), iVäxjö (c), (). i (fp), (), herrPolstam (c), (), herrar Schött (m), Måbrink (vpk), iRöstånga (fp) och i (s). GOTAB 73 3431 S 1973