bet · FW01CU20 · 1973-12-31 00:00:00 — Civilutskottetsbetänkande nr 1973 CU 1973:20 betänkande i anledning,av delspropositionen 1973:22 med förslag till bostadssaneringslag m. m. jämtemotioner, allt i vad inte angår förköpslagen (1967:868), dels propositionen1973:25 med förslag till kungörelse om ändring i.byggnadsstadgan (1959:612). Propositionerna , , , Maj:t har i propositionen1973:22 under åberopande av bilagt utdrag ur statsrådsprotokollet överinrikesärendeh och lagrådets protokoll dels, såvitt nu är i fråga, föreslagit attantaga förslag tUl 1. bostadssaneringslag, 2. lag om ändringi lagen (1970:246) om tvångsförvaltning av bostadsfastighet, 3. lag om ändringi lagen (1973:188) om arrendenämnder och hyresnämnder, 4. lag om ändringi lagen (1942:429) om hyresreglering m. m., dels berett tiUfälle attavge yttrande över förslag till kungörelse om ändring i byggnadsstadgan(1959:612). I propositionen läggs förslag framtill bostadssaneringslag samt viss ändring i annan lagstiftning. Den föreslagna bostadssaneringslagen utgör ett komplementtUl de förslag i fråga om bl. a. planering och finansiering av saneringsverksamhetensom har lagts fram i prop. 1973:21 om sanering av det äldre bostadsbeståndet.Genom lagen föreslås hyresnämnd få möjlighet att på ansökan av kommun åläggafastighetsägare att rusta upp bostadslägenhet så att den uppfyller kravenenligt den lägsta godtagbara standard varom förslag till riktlinjer lagts frami den nämnda propositionen. Möter hinder mot upprustning av ekonomiska skäleUer kan byggnadslov tUl upprustningen inte påräknas, föreslås atthyresnämnden skall kunna meddela förbud mot att använda lägenheten förbostadsändamål (användningsförbud). Lagförslaget InnehåUer dessutom bestämmelser omtvångsåtgärder för de fall då fastighetsägare underlåter att ställa sighyresnämndens beslut till efterrättelse. De föreslagna tvångsåtgärderna, somskall kunna tillgripas endast på ansökan av kommunen, är vite,tvångsförvaltning enligt lagen (1970:246) om tvångsförvaltning avbostadsfastighet samt inlösen. om tvångsförvaltning,skall det ingå I förvaltarens uppgifter att utföra den upprustning somfastighetsägaren ålagts. I sådant beslut skall nämnden kunna ge förvaltarentiUstånd att ta upp nödvändigt lån till upprustningen och ansöka om inteckning.Inlösen avses komma tlU användning, när det kan antas attupprustning inte kan bli utförd under tvängsförvaltning. I propositionen föreslås vidare följdändringar i lagen(1970:246) om tvångsförvaltning av bostadsfastighet, byggnadsstadgan (1959:612) och i det förslag till lag om arrendenämnder och hyresnämnder som har lagts fram i prop. De förslag angående statligt ekonomiskt stöd tillsaneringsåtgärder som har lagts fram i prop. 1973:21, och sorn utskottetbehandlat I betänkandet CU 1973:19, innebär bl. a. att fastighetsägare i vissafall kan komma i åtnjutande av subvention. För att sådan subvention skall kommade boende tUl godo föreslås ändring i lagen (1942:429) om hyresreglering. Bostadssaneringslagen och flertalet av lagändringarnaföreslås träda i kraft . Ett i propositionen ingåendeförslag till lag om ändring i förköpslagen (1967:868) har behandlats iutskottets betänkande CU 1973:18. Maj:t har vidare ipropositionen 1973:25 berett tillfälle att avge yttrande över förslagtUl kungörelse om ändring i byggnadsstadgan (1959:612). De därigenom förordade ändringarna syftar tUl attunderlätta upprustning av äldre bebyggelse. De innebär att vid bl. a. tUl- eUerombyggnad gällande bestämmelser om utformning skall tUläm-pas endastpå de delar av byggnad som berörs av ändringsarbeten och att därvid ävenuppställda standardkrav skall få underskridas i viss utsträckning. Ibyggnadens övriga delar skall dock enligt förslaget sådana brister som innebärså avsevärda olägenheter att de inte skäligen kan godtas undanröjas. Ändringen föreslås träda i kraft när erforderligaföreskrifter, råd och anvisningar tUl de nya bestämmelserna föreligger. I anledning av propositionen1973:22 har väckts motionerna 1973: 1926 av m. (fp) vari hemställs att antar pro position 1973:22 1. medändringar enligt motionen beträffande a. partsstäUningför hyresgäst, b. förutsättningarför upprustningsåläggande, c. vägratbyggnadslov som förutsättning för användningsförbud, 2. med motivuttalanden enhgt motionen beträffandemöjlighet tiU begränsad upprustning, (m) vari hemstäUs att måtte besluta avslå propositionen 1973:22, motionen här upptagen till behand ling såvitt inte rör förköpslagen, i vilken del den behandlats i betänkandet. 1950 av i Norrköpingm. (s) vari hemställs att antar förslaget tUl bostadssaneringslag med ändringar, enligt motionen, i syfte att a. görakommunala åtgärder för vidgad sanering obligatoriska, b. garantera att hyresgäst hörs före kommunaltbeslut, 1951 av () varihemstäUs att hos Kungl. Maj :t begär förslag tiU lagstiftning som ytterligare befäster kommunernas möjligheter att skydda byggnader som bör bevaras av kulturhistoriska eller mUjömässiga skäl, 1962 av m. fl. (vpk) vari föreslås att måttevidta följande förändringar i regeringens förslag tiU bostadssaneringslag: Denna lag äger tillämpning påfastighet på vUken finns bostadslägenhet som fastighetens ägare regelmässigtuthyr för annat ändamål än fritidsändamål och som ej utgör del av hans egenbostad. Lagen gäller dock ej fastighet som tillhör staten eller kommun. Denna lag äger tillämpning påfastighet på vilken finns bostadslägenhet som fastighetens ägare regelmässigtuthyr för annat ändamål än fritidsändamål och som ej utgör del av hans egenbostad. i tillämpliga delar. Har bostadslägenhet ej den lägsta standard som kangodtagas, får hyresnämnd på ansökan av kommunen och under förutsättning somanges i 5 eller 6 § ålägga fastighetens ägare att vidtaga åtgärd som behövsför att lägenheten skall uppnå sådan standard (upprustningsåläggande) ellerförbjuda att lägenheten användes för bostadsändamål (användningsförbud). Har bostadslägenhet ej den läg sta standard som kan godtagas, får hyresnämnd pä ansökan av kom munen eller berörda hyresgäster och under förutsättning som anges i 5 eller 6 § ålägga fastighetens ägare att vidtaga åtgärd som be hövs för att lägenheten skall upp nå sådan standard (upprustnings åläggande) eller förbjuda att lägen heten användes för bostadsända mål (användningsförbud). ---- på sådan föreskrift. Konungen eller myndighet som Konungen bestämmer meddelarbestämmelser om vad som skall förstås med lägsta godtagbara standard. För att bostadslägenhet skall anses ha lägsta godtagbarastandard kräves att den har anordningar för kontinuerlig uppvärmning, förkontinuerlig tillgång till varmt 1* 1973. och kallt vatten, för avlopp, för personlig hygien, såsomtoalett, tvättställ och badkar eller dusch, för matlagning och för försörjningmed elektrisk ström ävensom att det finns förrådsutrymme och tillgång tilltvättstuga. Utan hinder av att lägenhet i något eller några hänseenden ejuppfyller nu angivna krav, kan den anses ha lägsta godtagbara standard, omsärskilda skäl föreligger därtill. Närmare bestämmelser om lägsta godtagbarastandard meddelas av regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer. meddelas,om fastigheten med hänsyn till kostnaden för den åtgärd som avses medålägganden kan beräknas ge skäligt ekonomiskt utbyte. meddelas,om hyran kan beräknas bli skälig. Upprustningens omfattning skall godkännas avhyresnämnden efter hörande av berörda hyresgäster. Användningsförbud får meddelas, omfastigheten efter åtgärd som avses i 2 § första stycket kan beräknas ej ge detutbyte som avses i 5 § eller om det kan antagas att byggnadslov till åtgärdenej kommer att beviljas. Sådant förbud får meddelas endast beträffande lägenhetsom har betydande brister i förhåUande tiU lägsta godtagbara standard. Användningsförbud får meddelas, omhyran efter åtgärd som avses i 2 § första stycket ej kan beräknas bli skäligeller om det kan antagas att byggnadslov till åtgärden ej kommer att beviljas.Sådant förbud får meddelas endast beträffande lägenhet som har betydandebrister i förhållande tUl lägsta godtagbara standard och efter hörande avberörda hyresgäster. Frågan om ersättningslägenhet måste lösas genom enskildfastighetsägares eller kommuns försorg innan förbudet får träda i kraft. 1963 av () och fruTheorin (s) vari hemställs att antar det i proposition 1973:22 intagna förslaget till bostadssaneringslag med ändringar som ger de boende enfaktisk rätt att utöva skäligt medinflytande. Den till kulturutskottet hänvisademotionen 1973:693 behandlas i betänkandet KrU 1973:26. GäUande ordning m. m. beträffande rivningsreglering Nuvarande bestämmelser ibyggnadslagstiftningen innebär bl. a. följande. Byggnadslagen (1947:385, omtryckt 1972:775) (BL)Innehåller bestämmelser om fysisk planering och om byggande. om tillämpningen av lagen finns i byggnadsstadgan (1959:612,omtryckt 1972:776) (BS). Ett särskilt kapitel (5 kap.) i BS handlar om byggande ochinnehåller bl. a. bestämmelser om anordnande, Inredning m. m. (3848§§). Dessa bestämmelser gäUer för nybyggnad, men därmed jämställs meragenomgripande ändring samt inredning tUl väsentligt ändrad användning avbefintlig byggnad (75 §). Vid ändringsarbete som inte är att hänföra tUl nybyggnadskall dock bestämmelserna för nybyggnad om inte medgerundantag äga motsvarande tiUämp-nlng i fråga om de delar av byggnaden somberörs av ändringen (49 §). Enligt 46 § gäller att byggnad för stadigvarande bruk sominnehåller bostads- eller arbetsmm skall anordnas och Inredas så, att den germöjlighet tUl trevnad och god hygien. Paragrafen innehåller dessutombestämmelser om bl. a. värme- och ljudisolering, skydd mot fukt, uppvärmningoch ventilation. Beträffande byggnad med mer än två bostadslägenheterföreskriver 47 § bl. a. dels att tUl sådan lägenhet skaU höra vindskontor ellerannat därmed jämförligt förvaringsrum samt lämpligt utrymme för förvaring avmatvaror, dels att de boende skall ha tillgång till tvättstuga och torkrum. Byggnad skall underhållas så att hållfastheten inteäventyras samt brandfara, sanitär olägenhet eller vanprydnad inte uppkommer (50§). Byggnadslov krävs för bl. a. nybyggnad och vad somjämställs därmed samt i stor utsträckning även för förändringsarbeten ocharbeten för ändrad användning (54 §). Byggnadslov behövs också för rivning avbyggnad inom område med stadsplan. Någon prövning av angelägenheten avrivningen i fråga sker inte i byggnadslovsärendet. Åtgärden får dock intestrida mot planer och andra föreskrifter för området. Viss prövning av rivnings ändamålsenlighet sker nu medslöd av den tidigare nämnda lagen om byggnadstillstånd m. m. Enligt 1 § kanKonungen förordna att byggnadsarbete, varmed förstås även rivning av byggnad,inte får påbörjas utan särskilt tiUstånd, om sådant förordnande behövs medhänsyn tUl samhällsekonomiska förhållanden eller läget på arbetsmarknaden ellerandra väsentliga aUmänna intressen. Enligt kungörelsen om byggnadstiUståndbehövs som tidigare framhölls byggnads- tillstånd för rivning av flerfamUjshus inom stadsplanelagtområde i kommun med över 30 000 invånare. , tillkallad år1968 för översyn av byggnadslagstiftningen, har getts ytterligaretiUäggsdirektiv angående skydd för kulturhistoriskt värdefulla bebyggelser ochmUjöer. Dessa direktiv innehåller följande. Bestämmelser som ger samhäUetmöjligheter att bevara från kulturhistorisk synpunkt värdefull bebyggelsefinns i skilda delar av lagstiftningen. Enligt 86 och 122 §§ byggnadslagen (1947:385 ) kanlänsstyrel sen förordna att nybyggnad inte får företas utan tiUstånd inom område som mte ingår i stadsplan eUer byggnadsplan, om området befinns böra skyddas med hänsyn till befintlig från historisk eUer konstnärlig synpunkt värdefull bebyggelse. Enligt 9 §byggnadsstadgan (1959:612-- ) skall detaljplanläggning a. skeså att den främjar en från allmän synpunkt lämplig utveckling inom det område,som planen skall avse. Dessutom skall enskildas intressen tiUbörligen beaktas.Om inte särskilda omständigheter föranleder annat, skall mark avses för detändamål för vilket den är mest lämpad med hänsyn tUl läge, terräng- ochgrundförhåUanden samt övriga omständigheter. EnUgt paragrafen skall bl. a.områden med bebyggelse med SärskUt värde från historisk eller kulturhistorisksynpunkt om möjligt bevaras. Byggnadslagstiftningen ger mte samhället någon möjlighetatt hindra rivning av byggnader på den grunden att byggnaden har särskilt värdefrån kulturhistorisk eller liknande synpunkt. Byggnad, som bevarar egenartenhos gången tids byggnadsskick eller minnet av historiskt betydelsefull händelseoch som med hänsyn därtUI är att anse som synnerligen märklig, kan emeUertidenligt lagen (1960:690) om byggnadsminnen förklaras för byggnadsminne avriksantikvarien. I samband med sådan förklaring skall riksantikvarien meddelaskyddsföreskrifter som bl. a. skall ange i vilka delar byggnaden inte får ändrassamt hur ägaren skall vårda byggnaden. får också meddelas om attområde kring byggnaden skall håUas i sådant skick, att byggnadens utseende ochkaraktär inte förvanskas. Enligt (1 § första stycket 12) expropriationslagen ( ) får expropriationäga rum för att bevara historiskt eller kulturhistoriskt märklig bebyggelseeUer märklig fast fornlämning eller för att bereda erforderligt utrymmedäromkring. Av det anförda framgår att lagstiftningen ILII övervägandedel är inriktad pä att skydda enstaka byggnader. I motion 1971:832 har yrkats att i skrivelse tUlKungl. Maj:t skall begära utredning av frågan om skyddslagstiftning avseendekulturhistoriskt värdefuUa bebyggelser och mUjöer. EnUgt motionen skullesyftet med den föreslagna lagstiftningen vara att skapa ett skydd för ochgarantera bevarande och iståndsättning av sådana bebyggelser och miljöer. Vidsin behandling av motionen anförde kulturutskott (KrU 1971:26). Som motionärerna framhålUt är vi inne i enperiod då olika omständiglieter, framför allt ekonomiska och tekniska, snabbtaktualiserar genomgripande omdaningar av bebyggelsen i städer och tätorter omdaningar som i många fall genomförts, i andra är under genomförande ellerplaneras och som ofta är så genomgripande att äldre miljöer helt ersätts avnya. Omdaningarna har många effekter som ligger i öppen dag, exempelvis förändringar i trafiksituationen,förbättringar i bostadsstandarden, förvandling av bostadskvarter tUl affärs-och kontorscentra, m. m. men också andra som tidigare uppmärksammats mindremen numera allt oftare stäUs under debatt. Motionärerna har enligt utskottets mening med all rättpekat på vad kontinuitet i bebyggelsemiljö kan betyda för många människorskänsla av trivsel och trygghet i tillvaron och samma synsätt kommer fram iflera av de remissyttranden som avgivits över motionen. Som exempel villutskottet erinra om att i sitt yttrande betonat betydelsen förmänga människor av möjlighet tUl närkontakt med sådan miljö som bevarats frångångna generationer och dess kultur. 1 av rationaUse-ringar och snabbaförändringar i samhäUsstrukturen torde behovet av relativt oföränderligareplipunkter i miljön vara stort, framhåller styrelsen. Utskottet ser i motionen ett av många tecken på att synenpå bevarandet av äldre bebyggelser och miljöer vidgats. Vid sidan av dekulturminnesvårdande intressen som tidigare dominerade har man efterhand fästallt större vikt vid miljösynpunkter. Förskjutningen i synsättet innebär ocksåatt behovet av åtgärder blir annorlunda . Den svenskabyggnadsminneslagstiftningen ger inga möjUgheter till effektiva åtgärder förbevarande av hela miljöer, den är helt inriktad på skydd av enstaka byggnader.Utskottet är ense med motionärerna och remissmyndigheterna om att frågan omskydd för hela bebyggelsemiljöer nu bör tas upp tiU ingående överväganden.Samtidigt är utskottet på det klara med att denna fråga kan och bör ses urmånga aspekter. Man måste analysera vilka kriterier som bör föreligga föratt en mUjö skall anses så värd att bevara att särskilda åtgärder börtillgripas och likaså vad man vill uppnå med bevarandet. Man måste söka motvarandra väga de olika intressen som kan komma att hävdas i bevarandefrågorna.Det allmänna intresse av en kontinuitet i miljön som utskottet inledningsvisbetonat kan i uppkommande aktueUa fall tala för åtgärder i en riktning, medanbostadspolitiska och sociala synpunkter kan ge anledning tUl andra bedömningarav samma fall. Vad gäller bostadsområden måste man ha blicken öppen för deproblem som kan uppkomma för dem som bor mom områden som man vill bevara ochsom därför förutsattes bli föremål för särskilda åtgärder. En avvägningsfråga av stor praktisk betydelse är vilketinflytande som skall tillmätas de statliga organens miljö- ochkulturminnesvårdande synpunkter, om dessa strider mot den uppfattning somföreträdes av kommunerna. Av avgörande betydelse när det gäller att bevara äldremiljöer är vidare de ekonomiska förutsättningar under vilka lagstiftningen skaUverka. Utan ett genomtänkt och i praktiken fungerande finansieringssystemriskerar varje lagstiftning med ifrågavarande syfte att bli utan effekt. Med den syn på bevarandefrågorna som här angivits är detenligt utskottets mening ofrånkomligt att bedömningen av dessa frågor får ingåsom en viktig del i bebyggelseplaneringen. Det utredningsarbete som utskottetanser erforderiigt bör bl. a. sikta tUl en samordning av olika författningskomplexså att de av utskottet i detta betänkande framhävda synpunkterna också blirbeaktade i nämnda planering. Det bör i utredningsarbetet också övervägas hurman skall få fram nödvändiga ekonomiska förutsättningar för en förbättrad vårdav bebyggelsen. På grund av bl. a. det anförda hemstäUde utskottet attriksdagen skuUe anhålla att Kungl. Maj:t låter verkstäUa den utredning avfrågan om skydd för vissa bebyggelser och miljöer som utskottet förordat. 1*' 1973. beslöt i enlighet med utskottets hemstäUan (rskr1971:264). En fullständig översyn av plan- och byggnadslagstiftningenpågår f. n. inom bygglagutredningen (K 1969:55). musei-och utställningssakkunniga(E 1966:52, U 1968:30) har bl. a. tiU uppgift att utreda målsättning ochorganisation för samhällets kulturminnesvård. Enligt direktiven bör desakkunniga särskilt undersöka om gällande föreskrifter rörande det offentligabyggnadsväsendet i fråga om byggnadsminnes-inärken och kyrkor m. m. kansamordnas och förenklas. Saneringsutred-iiingen (In 1970:26) har enligt sinadirektiv att utreda frågan om sanering av det äldre bostadsbeståndet. Kungl.Maj:t har genom beslut tUl utredningen överlämnat rskr1969:318 (jfr mot. 1969:1:186 och 1969:11:918 samt 3LU 1969:45) om åtgärder tUlskydd för den medeltida miljön i att övervägas vid fullgörandet avutredningsuppdraget. Utredningen har avgivit betänkandet (1971:64och 65) Sanering, varigenom de sakkunniga slutfört sitt arbete, utom i vadavser frågor rörande sanering av kulturhistoriskt värdefull bostadsbebyggelse. har i sitt av godkändabetänkande (KrU 1971:26) anfört att utskottet skuUe finna det naturligt om denutredning som utskottet förordat av Kungl. Maj:t inordnades i den översyn avlagstiftningen om den fysiska planeringen som f. n. pågår inom bygglagutredningen. Jag anser att bygglagutredningen bör få i uppdrag att isitt arbete överväga de synpunkter på skydd för kulturhistoriskt värdefullabebyggelser och miljöer som anfört. Utredningen bör därvid samrådamed musei- och utställningssakkunniga i syfte att erhåUa sakunderlagför utredningens bedömningar samt samråda med saneringsutredningen och beaktaförslag som kan komma att läggas fram av denna utredning. har idelbetänkandet SOU 1971:64 redovisat rivningsregleringen samt föreslagit altnuvarande befogenhet för länsarbetsnämnderna att ge tillstånd tUl rivning avflerfamiljshus överflyttas på kommunerna. Utredningen kommer att isitt slutbetänkande behandla frågor rörande sanering av kulturhistorisktvärdefull bebyggelse. Departementschefen har (s. 68)angett som en angelägen bostadspolitisk uppgift att genom ökade insatser frånsamhällets sida främja en snabb avveckling av nuvarande brister i det äldrebostadsbeståndet. Därvid hänvisas tUl lämnade och av utskottet i betänkandet CU1973:19 behandlade förslag om finansiering och planering av en vidgadsanerings-verksamhet. Det har inte riktats invändning mot att vid genomförandetdärav, varvid kommunen bör ha en ledande och styrande roll, samverkan meUan kommunoch fastighetsägare bör eftersträvas. 1 propositionen anför departementschefen att det inte kanuteslutas att enighet meUan kommun och fastighetsägare inte kan nås i vissafall. Han konstaterar att gällande bestämmelser endast IundantagsfaU kan användas för att tvinga fram standardhöjande åtgärder. Efteren redovisning av saneringsutredningens förslag om en lagstiftning, denpositiva inställningen till en sådan lagstiftning från flertalet remissinstanseroch den negativa inställningen hos vissa reservanter i utredningen och iremissvar från företrädare för det enskilda näringslivet förordardepartementschefen att en lagstiftning genomförs på området. Dettaställningstagande grundas på meningen att det av bostadssociala skäl ärnödvändigt att kräva en viss standard på våra bostäder och att det för attstandarden i det befintliga beståndet skall kunna förbättras tUl samhälletsförfogande måste ställas instrument som begränsar fastighetsägarnashandlingsfrihet. I motionen 1973:1927 (m) föreslås avslåpropositionen. Detta ställningstagande grundas på åsikten att behovet avföreslagna tvångsmedel inte kan anses styrkt, en åsikt som bl. a. återförs tillbedömningen att skäliga mål kan nås på frivUlighetens väg och att bindandestandardkrav pä avsedd nivå inte är lämpliga. Den som föredrar en blygsammarebostadsstandard mot att betala en lägre kostnad skaU enligt motionen beredasmöjUghet att göra ett sådant val. Enligt utskottets mening kan det i motionen anfördasynsättet inte förenas med rimUga bostadssociala krav. Ett förlitande på endaststimulansåtgärder räcker inte för att uppfylla de ambitioner som samhälletmåste ledas av och som I det närmaste allmänt omfattas av bostädernas nyttjare.Enligt utskottets mening bör därför motionen 1973:1927 avslås i vad den rörbostadssaneringslagen (BSL) och Kungl. Maj:ts förslag sålunda prövas i dessenskildheter. Maj:ts förslag innebär attbostadssaneringslagen enligt dess 1 § skall äga tillämpning på fastighet pävilken finns bostadslägenhet som fastighetens ägare regelmässigt uthyr förannat ändamål än fritidsändamål och som ej utgör del av hans egen bostad. Lagenavses sålunda gälla såväl flerfamiljshus som småhus som bebos av annan änägaren men inte t. ex. lägenhet som upplåts med bostadsrätt. Utskottethar ingen erinran mot förslaget i denna del. Från lagens tUlämpningsområde undantas enligtpropositionen fastighet som tillhör staten eller kommun. Fastighet som tillhöraUmännyttigt bostadsföretag eller annat kommunägt särskilt företag undantasdäremot inte. 1 motionen 1973:1962 (vpk), föreslås sådan ändring i lagens 1 §att nämnda begränsning utgår och lagen sålunda skulle gälla även fastighetersom tillhör staten eller kommun. Motionsförslaget utgår från att tillämpning avlagstiftningen i sådana fall skulle kunna påkallas av hyresgäster i dessafastigheter. I fråga om fastigheter som tillhör allmännyttiga företagkan det naturiigen förutsättas att de kommunala intentionerna uppfylls utanformeU tillämpning av bostadssaneringslagen. torde ha utgått från att hus tillhöriga nämndabostadsföretag inte heller formeUt omfattades av lagstiftningen, är emellertidi aUt väsentligt tillgodosett. Vad gäller de relativt fåtahga bostadshus somägs av staten eUer kommunerna ansluter sig utskottet tiU meningen att detansvar för saneringsverksamheten som staten och kommunerna har enligt de idenna del obestridda förslagen i prop. 1973:21 måste förutsättas omfatta ävenegna fastigheter. Frågorna om partsställning för hyresgäst och vissaytterligare skyldigheter för kommunerna tas upp här nedan. Motionsförslaget omändring i 1 § BSL avstyrks sålunda.