bet · FW01JuU27 · 1973-12-31 00:00:00 — Justitieutskottetsbetänkande nr 1973 JuU 1973:27 betänkande i anledning av motion om en övre åldersgräns för domare. I motionen 1973:601 av . (c, fp) hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om förslagangående en övre åldersgräns för domare i Ukhet med vad som gäller förnämndemän. Till stöd för yrkandet anförs efter redogörelse förgällande bestämmelser rörande den övre åldersgränsen för nämndemän och ompensionering av lagfarna domare, att det är mycket vanligt att pensioneradedomare anlitas vid domstolarna samt att det förekommer att dessa tjänstgörefter det att de fyUt . Enligt motionärerna borde det vara rimligt att enövre åldersgräns fastställs för lagfarna domare. Motionärerna hänvisarhärvidlag tiU skyldigheten för nämndemän att frånträda sitt uppdrag och framhåller att i varje fall en motsvarande skyldighet bordeföreskrivas för yrkesdoinare. Gällande bestämmelser m. m. Enligt statens allmännatiänstepensionsreglemente och i anslutning därtiU utfärdat kungl. brev ärdomare skyldig avgå från sin tjänst senast vid utgången av den kalendermånad,under vilken han uppnår . Någon övre åldersgräns när det gäller attfullgöra domargöromål har dock inte i eller annorstädesföreskrivits för lagfaren domare. Hinder föreligger därför inte för domare somfyllt 67 är att förordnas att uppehålla domarbefattning. För nämndemän gäller enligt 4 kap.6 § (RB) för valbarhet en övre åldersgräns . I 8 § isamma kapitel föreskrivs vidare att uppdraget är förfallet om nämndeman upphöratt vara valbar Dock må den som uppnått utan hinder däravtiänstgöra vid fortsatt behandling av mål, i vars handläggning han förutdeltagit. Den övre åldersgränsen fanns inte ursprungligen i RB. Deninfördes efter förslag av stadsdomstolsutredningen (SOU 1961 :6). 1propositionen (1963:156) anförde föredragande departementschefen i anslutningtill den nya bestämmelsen bl. a. följande. föreskriver ickenågon övre åldersgräns för behörighet såsom nämndeman i häradsrätt ellerrådhusrätt. , som behandlat frågan om en sådan gräns,har funnit det mindre tillfredsställande, att nämndeman i allmän underrättskall sköta domar- sysslor ännu vid en ålder, som avsevärt överstiger denålder , då lagfaren domare är skyldig att avgå från sin tjänst.Utredningen har därför föreslagit att en övre åldersgräns införes förunderrätternas nämndemän. Förslaget innebär dels att den som fyllt ickekan väljas tUl nämndeman, dels ock att nämndeman, som under löpande mandatperioduppnår denna ålder, är skyldig att frånträda uppdraget. Såsom första lagutskottet i ett avgivetyttrande (1 Lu 1962:7) funnit, talar beaktansvärda skäl för att en övreåldersgräns stipuleras för valbarhet till nämndeman i allmän underrätt. Därmedökas garantierna för att i nämnden icke kommer att sitta personer, som på grundav alltför hög ålder är mindre skickade att tiänstgöra såsom domare. Även om deorgan, som har att välja nämndemän, fullgör denna uppgift med stor omsorg, fårUkväl icke förbises, att det mången gång kan vara vanskligt att avgöra,huruvida en viss till nämndeman föreslagen person med hänsyn tUl sin ålderkommer att vara i stånd att på tillfredsställande sättfullgöra med nämndemansuppdraget förenade åligganden, särskUt sommandatperioden är så lång som . I likhet med flertalet remissorgan villjag därför förorda utredningens förslag att införa en övre åldersgräns förnämndemän i allmän underrätt. På något håll har under remissbehandlingenuttalats farhågor för att erforderligt antal nämndemän icke skulle kunnauppbringas inom lägre åldersskikt. Dessa farhågor förefaller emellertidöverdrivna. Det kan förtjäna framhållas, att den väsentliga höjning avnämndemans arvode, som nyUgen skett, gör det möjligt att bättre än förutekonomiskt kompensera yrkesverksamma personer, som yänstgör såsom nämndemän. 1 likhet med utredningen och ett stort antal remissorgananser jag åldersgränsen lämpligen böra sättas vid . inhämtade inovember 1972 uppgifter från hovrätterna rörande pensionerade domarestjänstgöring i hovrätter och tingsrätter 1.7.197030.6.1972.Tabellen nedan redovisar i stort de uppgifter som därvid lämnades avhovrätterna. ' jämte vissa mål delvisicke dömande verksamhet (uppl. av fastighetsböcker bl. ej dömandeverksamhet (remiss) jämte 38ting (177 mäl) d.irjämtchar vi.sst vidlyftigt mål handlagl.s av en pensionerad domare. Utskottet har inhämtat yttrandenöver motionen från hovrätten över och , Föreningen , . Samtiigaremissinstanser avstyrker bifall till motionen. Hovrätten över och Blekingeframhåller att de skäl som var avgörande för att man tUl skillnad från vadsom gäller för andra allmänna förtroendeuppdrag, t. ex. uppdrag såsom riksdagsmaneller kommunfullmäktig införde en särskUd åldersgräns för nämndemän icke ärpå samma sätt tillämpliga på anlitandet av pensionerade domare vid domstolarna.Medan de förra väljs för av , förordnas de senare från fall tillfall att fullgöra bestämda arbetsuppgifter, i regel av kort varaktighet. Denförordnande myndigheten, som regel hovrätt, kan fortlöpande hålla sigunderrättad om de förordnades lämplighet för uppdragen. Även om det på sina håll var vanligt att nämndemän,särskilt i häradsrätterna, behöll sina uppdrag långa tider och till hög ålder,är det enligt hovrätten knappast troligt att några bestämda fall av konstateradolämplighet utgjorde det egentliga skälet tUl lagändringen. Detta varsäkerligen ett annat, nämUgen att det hade visat sig svårt att få yngre,yrkesverksamma personer att åtaga sig nämndemannauppdrag. Det blev på mångahåll en övervikt av pensionärer i nämnderna. Nämndens uppgift att skapa enfolklig förankring av rättskipningen talade för att nämnden borde vara allsidigtsammansatt också i åldershänseende. För att ändra på rådande förhållanden villeman alltså, som de blygsamma ersättningarna för uppdraget höjdes,förmå kommunerna att utse också yngre personer till nämndemän. Hovrätten anför också följande mer allmänna synpunkterrörande yrkesarbete efter pensionering: Den numeriska åldern är icke entillförlitlig mätare på åldrandet. Hos somUga inträder detta tidigt, långt förepensionsåldern. Andra behåller sin vitalitet obruten långt efter den föreslagna70-årsgränsen. Det är lätt att ange exempel på personer som i samtiden hargjort framstående samhällsinsatser i en väsentligt högre ålder. Det gällerockså om domare. Det är anmärkningsvärt att de medicinska framsteg som förhöjtden genomsnittliga levnadsåldern och giort människor friskare och vitalare ihögre ålder icke har följts av eU krav på höjning av pensionsåldern.Besynnerligt nog synes det vara politiskt gångbart att i stället verka för ensänkning av denna. Det synes sammanhänga med att de fackliga organisationernafrämst slår vakt om vad som betraktas som ekonomiska fördelar. Det ärhovrättens erfarenhet att många anställda, jurister och biträden, när de serfram mot pensionsåldern, tänker sig en tidig pensionering som en förmån. Ju merdenna närmar sig ju mer ändrar sig perspektivet. Endast några få genomför ensådan föresats. Flertalet stannar och upplever övergångentill pensionsåldern som en stor svårighet. Det torde av medicinsk sakkunskapkunna bestyrkas att nuvarande stela pensioneringsregler stundom medför psykiska skador för den enskUde. I stället för en sänkning av pensionsåldern borde enbetydelsefuU reform vara att ge alla även efter pensioneringen rätt till arbetei den utsträckning som svarar mot deras kapacitet och krafter. Ur samhälletssynpunkter är det uppenbariigen ett slöseri att genom en formell åldersgränsavhända sig den fond av yrkeskunnighet och duglighet som pensionärerna företräder.Pensioneringen bör medföra befrielse från skyldigheten och bördan att utföraett heltidsarbete men icke med nödvändighet ett friställande från allt arbete.Frågan om att sysselsätta de pensionerade med lämpligt arbete bör avgöras avmyndigheterna från fall tUl fall utan någon övre åldersgräns. Avslutningsvis framhåller hovrätteni sitt avstyrkande yttrande att det för domstolarna stundom är nödvändigt attkunna anlita pensionerade domare. Det gäller särskilt då något ovanligt stortmål kräver dubblering av dömande avdelning. Om denna såsom i hovrätt harkollegial sammansättning skall den till viss del bestå av ordinarie domare.Därmed kan då pensionerad sådan domare jämställas. I varje fall i hovrättenöver och är förhållandena sådana att tUlräckligt antal ordinariedomare icke alltid kan skaffas på annat sätt. uttalar att det ärväl känt, att ett antal pensionerade domare förordnas att fullgöradomaruppgifter såväl vid tingsrätter som hovrätter. I viss utsträckning gällerdetta även domare, som uppnått . Man kan emellertid enligt föreningen hävda, att de betänkligheter som stadsdomstolsutredningen ochlagstiftarna hyste mot att någon övre åldersgräns tidigare ej fanns förnämndemän icke träffar det förhållandet att ämbetsdomare i någon utsträckningtiänstgör efter . Om en pensionerad domare förordnas att uppehålladomartjänst, sker det efter en prövning i varje särskUt fall, dä behov uppståttatt erhålla ett tillskott av rutinerad arbetskraft, varvid vederbörandedomares lämplighet för just den uppgift varom är fråga samt hans fysiska ochpsykiska hälsa beaktas. Och skulle domaren även betros med sådantjänstgöring, kan det, menar föreningen, säkerligen forutsättas, att han visatsig väl lämpad för uppgiften. Att något motsvarande ej gärna kan tillämpasbeträffande nämndemännen, som väljs kommunalt i taget, bör rimligenej hindra, att statsverket i enstaka fall, då så befinnes erforderligt, anlitarämbetsdomare som överskridit . framhåller att detråder en betydelsefull skillnad mellan nämndemän och pensionerade lagfarnadomare med avseende på dels uppdragets varaktighet, dels den utseddes möjlighetatt trots iråkad sjukdom eller annan anledning till inkompetens hålla sig kvarvid sin syssla under hela den ursprungligen bestämda tiden. Om en lagfarendomare efter det att han uppnått utövar domarverksamhet, beror detpå att han erhållit vikariat för en tjänstledig ordinarie lagfaren domare elleratt han förordnats att handlägga ett eller flera speciella mål, som på grund avarbetsanhopning inom en domstol inte hinner handläggas av de ordinarieledamöterna eller av annan orsak, t. ex. jäv. inte bör handläggas av dem. Förordnanden av detta slagtorde enligt samfundet normalt inte lämnas än . Ofta ärtiden kortare men den kan då det gäller handläggning av vissa mål även bUlängre. Om vederbörande på grund av sjukdom eller annan omständighet inte påtillfredsställande sätt kan fuUfölja sin arbetsuppgift kan förordnandetåterkallas. Samfundet anför vidare att förordnande för pensioneraddomare uppenbarligen inte bör meddelas om det inte synes fuUt klart att den somerhåUer förordnandet har en sådan vigör att han på ett fullgott sätt kan utföradet uppdrag som anförtros honom, och förordnande bör enUgt styrelsens mening iallmänhet inte avse tiden efter det att vederbörande uppnått ålder.Det kan emellertid undantagsvis förekomma att en domare som fyllt pågrund av den specieUa erfarenhet han förvärvat och den skicklighet hanådagalagt under en mångårig domargärning är särskilt väl lämpad för uppgiftenatt handlägga ett visst mål eller en grupp av mål. Hinder bör då inte föreliggaatt lämna honom domarförordnande. , som inhämtatsynpunkter från lokalavdelningarna i , , ,och , anför följande. I sak kan det anses rimUgt attsamma åldersgräns skall gälla för domare oavsett de är juristdomare ellerlekmannadomare. Förordnande för juristdomare, som uppnått , atttiänstgöra i domstol är relativt sällsynt. Föreningens medlemmar har icke förmärktnågon olägenhet av dessa förordnanden. Med hänsyn till den prövning, som uppenbariigen föregårvarje sådant förordnande, finner föreningen att behov av lagstiftning i dennafråga inte föreligger. Jurist- och samhällsvetareförbundetupplyser att förbundet till framfört önskemålet attföriängning av förordnanden för domare (eller annan befattningshavare) intesker i det arbetsmarknadsläge som råder för yngre jurister samt vid upprepadetillfällen framfört starka invändningar mot att pensionerade domare tas ianspråk för dömande verksamhet annat än rent tillfälligt. Genom att så skeruppkommer enligt förbundet stockningar i domarkarriären, vilket är specielltotillfredsställande när det orsakar hinder för fiskaler att fullgöra adjunktionstiänst-göring. har enligt förbundets mening visatförståelse för förbundets synpunkter i så måtto att förlängning av domaresförordnande inte längre förekommer. En större återhållsamhet synesockså iakttas av hovrätterna med tillfälliga förordnanden. AlUjämt förekommeremellertid exempel på att domare tas i anspråk i en omfattning som vållarpåtagliga olägenheter för yngre domare. Från förbundets sida kunde därförtanken på en övre åldersgräns för domare te sig tiUtalande. En åldersgräns vid skuUe enligt förbundet vara ägnad inge föreställningen att en domare väl kan tas i anspråk efterpensionsålderns inträde bara han inte uppnått . Detta voresynnerligen olyckligt utifrån de synpunkter förbundet främst vill anlägga påfrågan. Förbundet viU därför avstyrka motionen. Skulle emellertid en övreåldresgräns annses böra fastläggas bör den enligt förbundets mening inte sättashögre än vid . I motionen hemställs om förslagangående en övre åldersgräns för lagfarna domare. Enligt motionärerna är detmycket vanligt att pensionerade domare anlitas vid domstolarna, och detförekommer också, framhåUer de, att dessa tiänstgör efter fyllda 70 år.Motionärerna hänvisar till att uppdrag som nämndeman förfaller vid ålderoch menar att i varje fall en motsvarande reglering borde införas föryrkesdomare. Som motionärerna framhåller förekommer det i vissutsträckning att pensionerade domare förordnas att fullgöra domaruppgifter vidtingsrätter och hovrätter. Mot denna praxis kan självfallet i ett kärvtarbetsmarknadsläge för jurister vissa invändningar resas från facklig synpunkt.Den sammanstäUning som redovisats i det föregående ger emellertid vid handenatt det rör sig om ett mycket begränsat antal förordnanden och att flertaletavsett endast ett eller fiera speciella mål eller viss . har också i remissyttrande tUl utskottet uppgivit attdet numera inte förekommer att domare får kvarstanna i sin tiänst efteruppnådda och att större återhållsamhet iakttas med tillfäUigaförordnanden för pensionerade domare. Motionärernas jämförelse med vad som gäller för nämndemänär enligt utskottets uppfattning inte rättvisande. Nämndemännen väljs för entid av , medan yrkesdomarna såvitt nu är i fråga efter prövning i varjesärskUt fall förordnas att fullgöra vissa bestämda arbetsuppgifter, i regelfor , under vilken den förordnande myndigheten kan hållasig underrättad om den förordnades lämplighet för uppdraget. Att generellt utesluta möjligheten att kunna utnyttja denarbetskraftsreserv som pensionerade domare utgör synes utskottet mindrevälbetänkt med tanke på förekommande situationer av t. ex. arbetsanhopning, jäveller sjukdom. Inte säUan torde förhållandet vara det att någon annan lösninginte står tUl buds om man vUl undvika att målet eller målen i fråga blirinställda eller att besvärande balanser uppkommer vid domstolen. Mot bakgrund av vad sagts om den prövning i varjesärskilt fall som äger mm av vederbörandes lämplighet för uppdraget äger detsagda giltighet även om vederbörande domare fyllt . Mot att införa enåldersgräns vid talar för övrigt, som framhållits av en remissinstans,att en bestämmelse om viss maximiålder skulle vara ägnad att inge föreställningen att pensionerade domare utan inskränkningkunde erhålla domarförordnanden bara de inte uppnått denna ålder. Bestämmelsenskulle således snarare motverka än tillgodose det syfte som uppbärmotionärernas förslag. Under hänvisning tUl det anförda avstyrker utskottet bifall till motionen. attrUcsdagen avslår motionen 1973:601. Närvarande: (), fröken (),()*, fröken (), herrar i (c), ().Westberg i (fp). Polstam (c)*, (), herrar Schött (m),i (fp), i (s)*, och i (s). *Ej närvarande vid betänkandets justering. GOTAB 735166 S 1973