bet · FW01KU20 · 1973-12-31 00:00:00 — Maj.t bereds allamedborgarskapsärenden inom (tidigare inom ).Föredragande inför Kungl. Maj:t i dessa ärenden är enligt särskUt förordnandestatsrådet . Över samtliga besvärsärenden som sakprövas av Kungl. Maj:t och sålunda ej redan vid anhängiggöran-det konstateras vara deserta inhämtas invandrarverkets yttrande. Som framgår av tabell 2 (s. 44) har undergranskningsperioden totalt 30 besvärsärenden (avseende 36 personer) kommit intUl Kungl. Maj:t/ö> sent och med hänvisning härtUI ej upptagits tUlprövning. Något yttrande från invandrarverket har i dessa faU ej inhämtats,utan de har direkt konstaterats vara deserta. Några av dessa faU kan förtjänaatt här kortfattat nämnas. I ett faU (30/1 1970 nr 38) gällde det en 43-ärigfinländsk medborgare (med tre minderåriga barn), som tidigare bott i ,men som fått avslag av invandrarverket på sin ansökan om svenskt medborgarskap,dä hon var bosatt i (bristande hemvistrekvisit). Besvären synes i dettafall ha inkommit i rätt tid till invandrarverket men efter överlämnande tiUinrikesdepartementet ha inkommit dit först efter besvärstidens utgång detta sannolikt tUl följd av mellankomman-de julhelg. Maj:t förklarade utan att närmare höra invandrarverket i ärendet besvären deserta. Det kannämnas att enligt 12 § förvaltningslagen (1971:290), som dock inte direkt gäUerför ärende hos Kungl. Maj:t, skall numera besvär ändå upptas till prövning ombesvärshandlingen före besvärstidens utgång kommit in tUl den myndighet somhar meddelat det överklagade beslutet. I tre andra faU (29/1 1971 nr 46, 18/6 1971 nr 96 och19/11 1971 nr 56) har besvären inkommit endast , och det kannämnas att i ett av dessa ärenden klaganden i besvärsskrivelsen framhållit atthan på grund av "svårartade vattkoppor" inte kunnat klaga inomfaststäUd tid, vilket han erbjudit sig styrka med läkarintyg (18/6 1971 nr 96). remissyttrande tar regelmässigt 34veckor, dock förekommer det med hänsyn tUl ärendenas synnerligen skiftandenatur såväl fall med kortare som fall med avsevärt längre remissbehandlingstid.I vissa fall har härvid erfordrats omfattande kompletterande utredningar.Motsvarande iakttagelser gäller för behandlingen inom departementet efteravslutat remissförfarande; sistnämnda tid har normalt varit minst en månad, ochi flera fall har besvärsbehandlingen tagit avsevärt än ett halvårGfr bl. a. exempel 7, 16, 1 7, 21, 27, 29, 30, 57, 58, 71, "78, 79 och83). I några fall synes remissförfarandet och handläggningen av ärendet idepartementet avsiktligt dragit ut för att visst bristande ' Liksom vid överlämnande av ansökningar jämlikt 9 a §(exempel 103). 2 Särskilt läng handläggningstidefter avslutad remissbehandling har förekommit i bl. a. ärendena i exempel 58(11 månader) och 79 (10 månader); jfr även exempel 57 där helabesvärsbehandlingen tog drygt 15 månader. Särskilt snabbt () harärendena i exempel 10 och 12 avgjorts. Det kan även nämnas att flera av de avinvandrarverket 28/1 1971 överlämnade ärendena ännu (i aprU 1973) ej avgjortsav KM:t (jfr exempel 105-107). rekvisit (t. ex. kravet på hemvisttid) skulle kunnauppfyllas vid beslutstillfället QiT exempel 5, 6, 7, 11, 58, 78, och 79). Någon kommunikation med klaganden förekommer vanligtvisej, dock har dylik ägt rum i ett antal faU då vederbörande i besvärsskrivelsen(eUer senare inkomna "påstötningsskrivelser") anhållit härom Gfrexempel 1, 11, 30,47, 84 och 93). I vissa faU har klaganden beretts tUlfälle att inkomma med påminnelser över invandrarverkets yttrande men ej gjort detta Gfr exempel 23, 65, 84 och 85). Som nämnts är invandrarverkets avslagsbeslut numera aUtidförsedda med motivering och därtUl besvärshänvisning. Maj:tsavslagsbeslut är däremot sällan eller aldrig närmare motiverade. I flertaletfaU synes dock av invandrarverkets beslut framgå vUken den aktueUa grunden föravslaget varit. Maj:t bifaller ett ärende anges säUan någon meraklarläggande motivering i beslutet; vanligtvis åberopas härvid blott"särskilda skäl", eller att klaganden numera får anses uppfyUa deföreskrivna viUkoren. Som torde framgå av vad ovanredovisats i de skUda avsnitten i undersökningen och som närmare belyses iexempelsamlingen har Kungl. Maj:ts beslut i nästan samtliga fall heltöverensstämt med invandrarverkets beslut eller rekommendationer. I ett antalfaU (]h exempel 7, 11, 24 och 58 samt i viss mån exempel 78 och 81 har invandrarverketsavstyrkan blivit inaktuell genom att Kungl. Maj:ts beslut dröjt så länge attförutsättningarna för bifaU tUl besvären förbättrats. I några faU harinvandrarverket i sitt remissyttrande inte tagit någon deciderad ståndpunktutan anfört att det var "tveksamt" beträffande praxis Gfr exempel 12, 20,33 och 101). 1 några faU har emellertid invandrarverket otvivelaktigt haft en annan mening än Kungl. Detta gäller främst de tidigare under resp. avsnitt av undersökningen redovisade fallen i exempel 22, 25, 30, 53, 57, 72, 82, 87, 88 och 103. Ytterligare kan i sammanhanget nämnas det för vUlkorspraxis belysande ärendet som redovisas i exempel 93 och överlämnande ärendet iexempel 104 (delvis). Slutligen kan beträffandehandläggningen inom Kungl. framhåUas vikten av att kännedomsprids om Kungl. Maj:ts beslut i dessa ärenden, i varje fall då de avserväsentligare ändringar av praxis. Härvid kan hänvisas tillkonstitutionsutskottets uttalanden i de senaste årens granskningsbetänkanden (KU1971:34 och 1972:26) rörande vissa publicerings- och informationsfrågor. Isamband med den företagna undersökningen av Kungl. Maj:ts naturalisationspraxishar uppmärksammats en notis i Förvaltningsrättslig tidsskrift (nr 1971) ivUken redovisas en del av det i exempel 104 återgivna överlämnandeärendet. Detkan även nämnas att (1956 och 1964) i Svensk Juristtidningpublicerats relativt omfattande redogörelser för Kungl. Maj:ts praxis imedborgarskapsärenden. har i febmari 1972 i skriften gett en överskådhg redovisning av hur det går till att bli svenskmedborgare, av vUken även framgår vissa ändringar i naturalisationspraxis. EnytterUgare uppföljning av och spridd kännedom om vissa Kungl. Maj :ts beslut avvidare allmänt intresse torde även vara att förvänta. Besvär över invandrarverkets beslut att avslå ansökan omsvenskt medborgarskap VUlkoret att sökanden fyllt (Mbl 6 § första st.1.) A.Besvären bifallna av Kungl. Exempel 1(24/4 1970 nr 56): Ang. 5-årig tysk medborgare, född i och sedan dessbosatt här. avslog 12/9 1969 ansökan från föräldrarna(tysk far och svensk mor) om svenskt medborgarskap för sonen; ingen motiveringlämnades i beslutet. Besvär inkom tUl 8/10. I dessaanfördes bl. a. att sonen enligt svensk lag på grund av faderns anställning vidtyskt konsulat i inte kunnat anses bosatt och ej heller kyrkobokförashär. Detta förhållande hade medfört att modem i skattehänseende betraktats somogift kvinna utan barn och att hon inte fått barnbidrag för sonen. Denne hadeemellertid ej heller kyrkobokförts eller på annat sätt registrerats hos tyskmyndighet. Därför kunde exempelvis åldersintyg (personbevis) inte utfärdas förhonom av vare sig svensk eller tysk myndighet. Tysk förmynderskapsdomstol hadepå föräldrarnas begäran lämnat medgivande till att sonen blev svenskmedborgare. avstyrkte i yttrande 19/11 1969 bifaU tUlbesvären. Härvid anförde verket bl. a. att fadern var anställd som tjänstemanvid konsulat och ej skattskyldig i för sin inkomst därifrån. Invandrarverkethade under hand inhämtat frän ambassaden i att klagandena kunderegistrera sonen hos tysk myndighet. På grund av den i svenskmedborgarskapslagstiftning sedan gammalt gällande tolkningen avhemvistbegreppet ansåg invandrarverket att klagandenas son inte uppfylldehemvistvUlkoret enligt 6 § MbL. Vad de anfört i besvären kunde med hänsynhärtill inte läggas till grund för dispens från nämnda vUlkor, varför verketavstyrkte bifall tUl besvären. Verket erinrade i detta sammanhang om andralagutskottets utlåtande 1969:47, i vUket uttalats att utskottet inte var berettatt biträda tvä motioner om rätt till barnbidrag åt svenskar, som var anställdai svensk u-hjälp utomlands i den mån motionerna syftade till att ge barnbidragåt vissa grupper oavsett om de var bosatta i riket och här betalade skatt försina inkomster. Sedan klagandena 27/1 1970 beretts möjlighet att yttra sigöver invandrarverkets yttrande inkom 4/2 tUl departementet skrivelse vari bl.a. uppgavs att ovannämnda uppgift från ambassaden var felaktig och berodde päett missförstånd. De bifogade ett intyg frän konsulatet att deras son intekunde kyrkobokföras, mantalsskrivas eller registreras i . Med anledning av förnyad remiss tillstyrkteinvandrarverket i nytt yttrande 26/2 1970 bifall tiU besvären. Verket anfördehärvid bl. a. att en strikt tolkning av hemvistbegreppet skuUe medföra attbesvären ånyo avstyrktes. Verket fann det emellertid skäligt inte minst medhänsyn tUl uppgiften att klagandenas son inte kunde registreras i att dispens gavs från hemvistviUkoret. Kungl.Maj.t (statsrådet ) beslöt 24/4 1970 upphäva invand- rarverkets beslut och visa ärendet åter tiU verket för nybehandling, eftersom med hänsyn till vad i ärendet blivit upplyst om sonensförhållanden särskilda skäl förelåg för hans upptagande till svensk medborgare. Exempel 2 (21 IS 1970 nr 111): Ang. tvä 9-åriga indiskamedborgare, födda i och bosatta här. avslog 30/1 1970 ansökan från föräldrarna(indisk far och svensk mor) om svenskt medborgarskap för två minderåriga barn,födda , eftersom barnen inte uppfyUde vUlkoret om fyllda artonår enligt 6 § MbL och tillräckliga skäl för dispens från nämnda vUlkor inteförelåg. Besvär inkom tUl 11/3. I dessaanfördes bl. a. att familjen inte hade någon tanke på att avflytta frånSverige, då barnen borde få fuUfölja sin utbUdning här i landet. TiU stöd föransökan åberopades inte bara skäl av praktisk natur, t. ex. problemen vidutlandsresor, utan också psykologiska skäl upplevelsen av visst främlingskapi på grund av hudfärgen förstärktes av att barnen i olika sammanhangmåste uppge sig vara indiska medborgare. I besvärsskrivelsen hemställdesslutligen att ärendet mätte behandlas med förtur. tillstyrkte i yttrande 8/4 bifaU tiUbesvären. Härvid anförde verket att barnen var bosatta i alltsedanfödseln och att bakgrunden till verkets avslag var, att det på grund av fadernsanställning vid indiskt flygbolag ansetts osäkert, om familjen skulle komma attkvarstanna i . Med hänsyn till vad klagandena framhållit i besvären omatt de inte ämnade avflytta från , eftersom de var angelägna att barnenfick fullfölja sin utbUdning här i landet, tUlstyrktes dock bifall tillbesvären. Av den inom departementet upprättade akten i ärendetframgår att frågan om dubbelt medborgarskap diskuterats med klagandena ochinvandrarverket. Enligt uppgifter från verket expedierades i dylika faUsamtidigt med medborgarskapsbeslutet en handling som påminde om att barnenantagligen förblev indiska medborgare. Det uppgavs även ej vara ovanligt attbarn, trots att de naturaUseras med sina föräldrar, ej förlorar sinaursprungliga medborgarskap, förrän de bUr myndiga. Maj:t (statsrådet ) beslöt 27/5 1970 upphävainvandrarverkets beslut och visa ärendet åter tiU verket för ny behandling,eftersom med hänsyn till vad i ärendet blivit upplyst om barnens förhållandensärskilda skäl förelåg för deras upptagande till svenska medborgare. Besvären lämnade utan bifall av Kungl. Exempel 3 (26/5 1972 nr 49): Ang. 17-årig ungersk medborgare,som vistats i . avslog 21/10 1971 ansökan ingiven avsökandens mor om svenskt medborgarskap, eftersom sökanden inte uppfyUde ålders-och hemvistvillkoren enligt 6 § MbL. Besvär, ingivna av klagandens moroch biträdda av hans far, inkom till 9/12. I dessaåberopades endast tidigare anförda omständigheter samt att klaganden kände tUlatt det förekommit undantag från 6 § MbL. avstyrkte i yttrande 10/4 1972 bifaU tillbesvären, då de skäl klaganden anfört, enligt verkets mening, inte kunde läggastill grund för dispens från nämnda villkor. Maj:t (statsrådet ) beslöt 26/5 1972 lämnabesvären utan bifall; ingen motivering lämnades i beslutet. Exempel 4 (6/10 1972 nr 35): Ang. 12-årig spansk medborgare,född i av svensk mor och spansk far och bosatt här till . avslog 4/4 1972 ansökan frän föräldrarnaom svenskt medborgarskap för sin son, eftersom denne sedan 15/12 1971 varbosatt utom riket och sålunda inte uppfyUde hemvistvillkoret enUgt 6 § MbL ochskäl för dispens från detta vUlkor inte förelåg. Besvär, ingivna av barnets mor, inkom tiUinrikesdepartementet 16/5. I dessa anfördes att modern och klagandens systervar svenska medborgare, att han själv var född i , hade gått i svenskskola och gick i svenska skolan i samt att han intetalade något annat språk än svenska. Vidare framhölls att familjens vistelse iSpanien var tillfäUig och att fadern hade för avsikt att söka svenskt medborgarskapvid den planerade återkomsten tUl . avstyrkte i yttrande 15/5 bifall tUlbesvären, eftersom klaganden utflyttat tiU och alltjämt vistades däroch därför inte UppfyUde villkoret om hemvist i riket. De skäl som modernanfört kunde enligt verket inte läggas tUl grund för dispens från viUkoret.Verket erinrade vidare om att barnet inte skuUe förlora sitt spanska medborgarskap,om det upptogs tUl svensk medborgare. Däremot skulle barnet förlora sitt spanskamedborgarskap, om det naturaliserades som biperson till fadern. Maj.t (statsrådet ) beslöt 6/10 1972 lämnabesvären utan bifall; ingen motivering lämnades i beslutet. Villkoret att sökanden har hemvist här iriket (MbL 6 §första st. Besvären bifallna av Kungl. a) v i d beslutets fattande uppfyllt hemvistvillkor Exempel 5 (20/3 1970 nr 30): Ang. 26-årig bulgarisk medborgare,som vistats i och sedan knappt två är var gift medsvensk medborgare. avslog 7/11 1969 ansökan om svensktmedborgarskap, då sökanden ej uppfyllde villkoret om viss tids hemvist enligt 6§ MbL. Besvär inkom tUl 9/12. I dessaanförde klaganden bl. a. att han var bosatt i ochsedan juU 1968 var gift med svensk medborgare med vilken han hade en son, föddi december samma är. Han anförde vidare att han betraktades som poUtisk flykting och att det för hans verksamhet och famUjensförsörjning var av största vikt, att han möjUgt fick svensktmedborgarskap. Därest besvären likväl inte skuUe kunna bifallas anhöllklaganden, att ansökan måtte få kvarligga för framtida förnyad prövning. anförde i yttrande 14/1 1970 att klagandenenligt hittillsvarande praxis inte uppfyllde villkoret om viss tids hemvisterUigt 6 § MbL förrän i mars-aprU 1970. Vad klaganden anfört i besvären kunde,enligt verkets mening, inte läggas tUl gmnd för dispens från nämnda villkor.Verket hade emellertid intet att erinra mot bifall till besvären, därestklaganden vid dessas avgörande uppfyllde hemvistvUlkoret enligt vad ovansagts. Beträffande frågan om klaganden skulle anses som politiskflykting vilken fråga i händelse av bifall till besvären var avgörande för omhan skulle upptas tUl svensk medborgare med eller utan villkor enligt 6 §tredje st. MbL bedömde verket honom inte vara poUtisk flykting. EmeUertidpåpekades att det för honom utfärdats svenskt resedokumentenligt angående flyktingars rättsligaställning. Frågan om sådant förhåUan-de borde tUlmätas avgörande betydelse förbedömningen av politiskt flyktingskap hade jämUkt 47 §utlänningslagen (1954:193) överlämnats tiU Kungl. Maj:ts prövning i ärendeangående verkstäUighet av förvisningsbeslut rörande en jugoslavisk medborgare. Maj:t (statsrådet ) beslöt 20/3 1970 upphävainvandrarverkets beslut och visa ärendet åter till verket för ny behandling,eftersom klaganden numera uppfyUde villkoret om viss tids hemvist i riketenligt 6 § MbL och hinder ej i övrigt mötte mot hans upptagande till Svenskmedborgare. Maj:t erinrade om innehållet i 6 § tredje st. MbL. Exempel 6 (\0/4 1970 nr 66): 32-årig jugoslaviskmedborgare, som vistats i . avslog 19/11 1969 ansökan om svensktmedborgarskap, dä sökanden inte uppfyllde villkoret om sju års hemvist i riketenligt 6 § MbL. Besvär inkom tUl 4/12. I dessaanförde klaganden bl. a. att han bott i och hade en70-årig mor i , som han gärna ville återse men ej vågade resa tUlsåsom jugoslavisk medborgare. anförde i yttrande 14/1 1970 att klagandeninte uppfyUde vUlkoret om sju års hemvist enligt MbL förrän ochatt vad klaganden anfört i besvären, enligt verkets mening, inte kunde läggastUl gmnd för dispens från nämnda vUlkor. Verket hade emellertid intet atterinra mot bifall tUl besvären, därest klaganden vid dessas avgörande hade sjuårs hemvist i riket. Verket påpekade också att ansökningen på klagandensenträgna begäran upptagits med förtur. Maj:t (statsrådetHolmqvist) fann 10/4 1970 (nr 51) hinder jämlikt 53 § utlänningslagen ej mötamot verkställighet av ifrågavarande förvisningsbeslut. Maj:t beslöt docksamtidigt att - med hänsyn till i ärendet numera föreliggande omständigheter -med verkställande av beslutet fick anstå . tog i dettasammanhang även upp frågan om klaganden kunde anses som politisk flyktning,vilket i händelse av bifall till besvären var avgörande för frågan om han förundvikande av dubbelt medborgarskap skulle upptas till svensk medborgare medeller utan vUlkor enligt 6 § tredje st. MbL. Verket bedömde härvid honom intevara politisk flykting, men med hänsyn tUl att för honom hade utfärdatssvenskt resedokument enligt angåendeflyktingars rättsliga ställning påpekade verket, att frågan om sådantförhållande borde tUlmätas avgörande betydelse för bedömningen av poUtisktflyktingskap jämlikt 47 § utlänningslagen (1954:193) överlämnatstUl Kungl. Maj:ts prövning i ärende angående verkstäUighet av förvisningsbeslutrörande en jugoslavisk medborgare.' Av en inom departementet upprättad PM framgår bl. a. attklaganden kommit tUl via flyktingläger i . Efterknappt hade han råkat ut för ett olycksfaU i arbetet (skallskada) ochefter sjukskrivningen uppburit tilläggspension och yrkesskadelivränta (sammanlagtca I . Han hade varit gift med svensk medborgare men varnumera hemskUd och hade införsel pä inkomsten med . avseendeunderhåll till ett barn. Enligt PM:n hade klaganden vidare i september 1966dömts till skyddstillsyn (prövotiden hade utgått ) för checkbedrägerieroch han led fortfarande av sviter efter skallskadan. Av akten framgår i övrigtbl. a. att klaganden för att påskynda ärendets behandling hos Kungl. Maj:t 18/11970 telegraferat tUl statsministern - motivet härför uppgavs vara attklagandens mor tUl följd av naturkatastrof stod utan hem. Telegrammet hadeöverlämnats tUl invandrarverket i anslutning tUl den tidigare remissen, somverket dock redan behandlat. Maj:t (statsrådet ) beslöt 10/4 1970 upphävainvandrarverkets beslut och visa ärendet åter till verket för ny behandlingeftersom klaganden numera uppfyllde villkoret om sju års hemvist i riket enligt6 § MbL och hinder ej i övrigt mötte mot hans upptagande tUl svensk medborgare.Kungl. Maj:t erinrade dock om innehållet i 6 § tredje st. MbL. Exempel 7 (11/9 1970 nr 36): Ang. 20-ärig tysk medborgare, som vistats i sedannästan . avslog 21/11 1969 ansökan om svensktmedborgarskap, då sökanden ej uppfyllde villkoret om sju års hemvist enligt 6§ MbL. Besvär, ingivna av sökandens styvfar och godkända avsökanden och hennes mor, inkom tUl 2/2 1970. 1 besvärenanfördes bl. a. att klaganden var då hon kom till med sin mor ochatt denna var förmyndare för klaganden tUl dess hon fyllt . Trots dettahade och invandrarverket avkrävt klaganden särskild ansökan,vilken ej behandlats med moderns. Kritik riktades vidare motmyndigheternas behandling av ärendet. Av akten framgår även att klagandens styvfar med anmälan till JO ' Senot tiUe;ceffipe/5 (s, 71). bl, a. yrkat att invandrarverkets beslut skuUe ändras. Ianledning härav hade invandrarverket i skrivelse 23/1 1970 till klaganden ochhennes mor framhållit bl. a. att avslagsbeslutet kunde överklagas hos Konungeninom . Enligt departements-PM i ärendet hade JO funnit sig helt saknagrund till ingripande mot invandrarverket eller någon dess tjänsteman ianledning av förevarande anmälan och lämnat klagomålen utan åtgärd. Av förevarande departements-PM framgår vidare bl. a. attklaganden ej bodde hemma hos sina föräldrar utan sammanbodde med en danskmedborgare, med vUken hon hade ett trolovningsbarn, fött i febmari 1969, samtatt hon erhålht socialhjälp med . Det framhölls vidare iPM.n att klaganden, då hon var , behandlats som självständig sökandeoch ej som biperson tUl modern. avstyrkte i yttrande 26/2 bifall tUlbesvären, då klaganden inte uppfyllde villkoret om sju års hemvist enligt 6 §MbL och då vad hon anfört i besvären, enligt verkets mening, ej kunde läggastUl gmnd för dispens från nämnda villkor. Härvid upplyste verket om attklagandens mor upptagits tUl svensk medborgare genom beslut av invandrarverket11/2 1970. Modern var nämUgen gift med svensk medborgareoch ansågs enligt gällande praxis uppfylla hemvistvUlkoret enligt 6 § MbL. Maj:t (statsrådet ) beslöt 11/9 1970 upphävainvandrarverkets beslut och visa ärendet åter till verket för ny behandling,eftersom klaganden numera uppfyllde villkoret om sju års hemvist i riket enligt6 § MbL och hinder ej i övrigt mötte mot hennes upptagande till svenskmedborgare. Exempel 8 (2/4 1971 nr 42): Ang. 45-årig sovjetisk medborgare,som vistats i med olika avbrott under sammanlagt . avslog 18/9 1970 ansökan om svensktmedborgarskap, eftersom sökanden inte uppfyllde hemvistvillkoret enligt 6 §MbL. Besvär inkom till 21/10. 1 dessaanförde klaganden bl. a. att han kommit till ochdärefter visserligen vistats i på studieresor i tre omgångar sexmånader 1964, 1966 och 1967-1968 men aUtid medavsikt att förbli i och göra tUl sitt hemland. Han hade behåUitsin bostad och oavbmtet varit mantalsskriven där . tillstyrkte i yttrande 24/2 1971 bifall tUlbesvären; med hänsyn tUl vad klaganden uppgivit ansåg verket att han borde fåräkna sig till godo såsom hemvisttid all den tid som han vistats i Sverigeefter hitkomsten . Maj:t (statsrådet ) beslöt 2/4 1971 upp/zaVainvandrarverkets beslut och visa ärendet åter till verket för ny behandling,eftersom klaganden med hänsyn till vad i ärendet numera blivit upplyst fickanses uppfylla hemvistvillkoret enligt 6 § MbL och hinder ej i övrigt mötte mothans upptagande till svensk medborgare. Maj:t erinrade dock ominnehållet i 6 § tredje st. MbL. h) dispensgrund: gagn för riket (MbL 6 § andrast.) c) dispensgrund: förut ägt svenskt medborgarskap(MbL 6 § andra st.) Exempel 9 (22/1 1971 nr 57): Ang. 28-årig brittisk medborgare,som var född i men hade förlorat sitt svenska medborgarskap. avslog 24/7 1970 ansökan om svensktmedborgarskap, eftersom sökanden inte uppfyllde villkoret om hemvist i riketenligt 6 § MbL. Besvär inkom tUl 5/10. I dessaanförde klaganden bl. a. att hon ingått äktenskap med brittiskmedborgare och med honom kort därpå utflyttat tUl . På gmnd av de oroligaförhåUandena i hade det sedermera bedömts angeläget att skaffaresedokument även för makarnas nyfödda barn. Därvid hade, enligt klaganden,svenska ambassaden meddelat att barnet såsom brittisk och tanzanisk medborgareinte kunde införas i klagandens svenska pass. Då man (felaktigt) utgått frånatt barnet ej kunde fä eget pass och ej heller önskat tanzaniskt pass förbarnet, hade man lyckats erhålla brittiskt pass för klaganden jämte barnet.Fömtsättningen härför hade dock varit att klaganden fick behällasitt svenska medborgarskap vilket, enligt klaganden, måste ha stått fulltklart för vederbörande tjänstemän. Först i samband med förnyelse av klagandenssvenska pass hade hon fått veta att hon sannolikt förlorat sitt svenskamedborgarskap, varpå hon ansökt om att återfå detta. Hon förklaradesig i besvären beredd att avstå från brittiskt medborgarskap. ansåg i yttrande 4/12 1970 att klagandenvisserligen inte uppfyllde hemvistvillkoret enligt 6 § MbL, men med hänsyn tillatt hon från födelsen till varit svensk medborgare och tiU övrigaomständigheter i ärendet hade verket intet att erinra mot bifall tUl besvären.