bet · FW01SoU29 · 1973-12-31 00:00:00 — Socialutskottetsbetänkande nr 1973 SoU 1973:29 betänkande i anledning av motioner omsocialpolitiken m. m. 1) I motionen 1973:656 av herrBohman m. fl. (m) yrkas att hos Kungl. a) uttalar attsocialpohtiken bör underbyggas med ett rationeUt och rättvist skattesystem ochen kostnadssänkande bostadspolitik, b) anhåller omutredning och förslag om samordning av ohka sociala hjälpformer i syfte attuppnå enhetlig bedömning av likartade hjälpbehov. Motiveringrill yrkandet finns i morionen 1973:241. 2) I motionen 1973:1202 av herrarMundebo (fp) och () yrkas att hos Kungl. Maj:t begär en översyn av socialhjälpslagen så att kommunerna förphktas att hjälpa envar som befinner sig i kommunen och som saknar erforderliga medel till sitt uppehälle med vad som erfordras för uppehället. Skatte- och bostadspolitikens inverkan på socialpolitiken I motionen 1973:241 påpekas attsedan några år tUlbaka antalet människor ökar, som inte utan tillskott avallmänna medel kan uppnå en dräglig levnadsstandard. Motionärerna framhåller,att det växande hjälpbehovet är inte främst en följd av en sjunkandeinkomstnivå utan att det är i stället stigande utgifter framför allt förskatt och hyra som pressar allt fler under den gräns där hjälpbehovetuppkommer. Motionärerna framhåller vidare bl. a. att det är nödvändigt atttillse att samhället inte genom felinriktade åtgärder på andra områden änsocialpohtiken direkt motverkar de syften som är vägledande för socialpolitikenoch de anför att så sker , främst inom skatte-och bostadspohtiken. Det påpekas att en mycket stor del av de socialautgifterna utgörs av transfereringar i inkomstutjämnande syfte men att detemellertid är uppenbart att inkomstöverföringarna med tiden fått allt mindrenettoeffekt i förhållande till de bruttobelopp, som tas i anspråk. Det hårdaskattetrycket, som krävs för att finansiera bl. a. transfereringarna, drabbarmed full kraft även de folkgrupper, vilkas ekonomiska situation skulleförbättras, anförs det vidare. Motionärerna anför att det är hög tid att låta detekonomiska stödet tiU inkomstsvagare grupper utgå främst i form av efterförsörjningsbörda och bärkraft avpassad skattelättnad ocH fylla ut medinkomstgraderade bidrag endast i de låga inkomstlägen, där inte ens totalskattebefrielse ger ett tillräckhgt stöd. Vissa utredningar på skatteområdet Den med stöd av ett Kungl. Maj:tsbemyndigande tillsatta kommunalekonomiska utredningen (Fi 1971:08), somhar i uppdrag att utreda kommunernas ekonomi, skall bl. a. pröva frågan om denkommunala beskattningsrättens utformning. Den med stöd av ett Kungl. Maj:tsbemyndigande tUlsatta skatteutredning (Fi 1972:02) har iuppdrag att se över skattesystemet, m. m. I direktiven för utredningenframhålls att utredningens huvuduppgift bör vara att bedöma defördelningspohtiska aspekterna av skatte- och avgiftssystemet. Det anges attdet allmänt gäller att beskattningen skall medverka tiU att åstadkomma enjämnare real uikomstfördelning och standardutveckling medborgarna emellan. a. att utredningen vid sina överväganden om beskattningensmarginaleffekter bör beakta även det förhållandet att inkomstprövade bidrag iförsta hand bostadstilläggen reduceras vid stigande inkomst och attutredningen härvid bör uppmärksamma såväl konstmktionen av statligabidragssystem som frågan om beskattning i stället för inkomstprövning avbidragen. Vidare påpekas att det finns anledning för utredningen att i sambandhärmed pröva de indirekta skatternas fördelningspolitiska effekter och medhänsyn härtill deras lämpliga konstruktion. Mot bakgrund tiU det i prop. 1973:144 framlagda förslagetom slopande av folkpensionsavgiften fr. o. m. har tilläggsdirektiv ioktober 1973 utfärdats skatteutredning innebärande att utredningenbör behandla och lägga fram ett särskilt förslag som kan läggas tiU grund förett beslut vid riksdag beträffande frågorna om en lindring imarginaleffekten för inkomsttagare i mellaninkomst-lägen och behovet avskattesänkningar för inkomsttagare med lägre inkomster. I tilläggsdirektivenpåpekas att marginaleffektslindringen kan åstadkommas genom olika metoder ochdärvid nämns förändringar i skattereglerna eller de sociala bidragenskonstruktion eller kombinationer av dess båda vägar. Hyrespriskontroll för bostadslägenheter m. m. I lagen (1942:429) omhyresreglering m. m. finns bestämmelser om hyrespriskontroU förbostadslägenheter. Räknat fr. o. m. gäller hyresregleringslagen på43 orter och där i fråga om bostadslägenheter som färdigställts före utgångenav . Lagen gäller till utgången av . Lagen gäller dock inte förbl. a. lägenhet sOm utgör del av upplåtarens egen bostad eller för lägenhet iav kommun eller allmännyttigt företag förvaltat hus. I den mån hyresregleringslagen inteär tillämphg gäller reglerna om besittningsskydd och hyresprövning i 12 kap.jordabalken (hyreslagen). Hyreslagen bygger i princip på avtalsfrihetbeträffande hyresöverens-kommelser. Dock kan hyresgäst enligt 48 § i lagenpåkalla prövning av ett mot honom riktat krav på högre hyra som villkor förförlängning av hyresavtal. Hyresgäst är inte skyldig att betala vad somväsentligt överstiger hyran för lägenheter som med hänsyn till bruksvärdet ärhkvärdiga. Enhgt 54 och 55 §§ i lagen föreligger vidare rätt till prövning avförstagångshyra i vissa orter. När det gäller lägenheter i husförvaltade av allmännyttiga företag kan nämnas att mellan () och träffades år1957 en överenskommelse om förhandlingsordning och inrättande av en gemensamhyresmarknadskommitté. förhandhngsordning har ersatts med en ny av år1971. Enhgt förhandhngsordningen kan såväl hyror som boendeförhål-landen tasupp till förhandhngar. Om enighet inte kan uppnås äger endera parten rätt attgenom respektive huvudorganisation begära att få tvisten prövad i den avorganisationerna bildade hyresmarknadskommittén. Vissa utredningar på bostadsområdet Den med stöd av ett Kungl. Maj:tsbemyndigande tillsatta boendeutredningen (In 1970:36) har i uppdrag attutreda det framtida bostadsbyggandets omfattning och inriktning under tidenfram till mitten av . a. skall utredningen bedömabostadskonsumenternas betalningsförmåga och behovet av stödåtgärder. har till chefen förinrikesdepartementet avgivit ett första betänkande (SOU 1973:50) Bostäder1974-76, vari utredningen behandlar de närmaste årens bostadsbyggande sett iett långsiktigt perspektiv. I betänkandet föreslås bl. a. att ett bostadsstöd bostadsrabatt införs avseende boende i fr. o. m. färdigställdahyreslägenheter och bostadsrättslägenheter i fastigheter med statligabostadslån. Bostadsrabatten föreslås utgå med , , , . per m lägenhetsyta för lägenheter färdigställda , 1970,1971, 1972 respektive 1973 och senare och skall förmedlas av bostadsföretagendirekt tUl den boende i samband med uppbörd av hyror och årsavgifter.Bostadsrabatten föreslås utgå utöver bostadstilläggen. Den med stöd av ett Kungl. Maj:tsbemyndigande tillsatta utredningen (In 1972:03) rörandebostadsfinansieringen har i uppdrag att utreda bostadsfinansieringen. Idirektiven påpekas bl. a. att utredningens hyrespohtiska bedömningar bör ske inära samråd med boendeutredningen. Den med stöd av ett Kungl. Maj:tsbemyndigande tillsatta bostadsskattekommittén (Fi 1972:08) har iuppdrag att se över bostadsbeskattningen. I direktiven påpekas bl. a. att då utredningen söker bedöma de individueUa verkningarna av sina förslag förolika kategorier boende med hänsyn till förvaltningsform och inkomstnivå börbedömningen inkludera även effekterna av bostadsfinansieringssystemets utformningoch bostadstilläggen tiU bamfamiljer och pensionärer, vUka tiUägg ocksåpåverkar bostadskostnaderna, samt att utredningen därför bör håUa nära kontaktmed bostadsfinansieringsutredningen samt med boendeutredningen. Vidare påpekasatt särskilt med hänsyn tiU villaägandets stora spridning bland hushåll medmåttliga bruttoinkomster, främst barnfamUjer och pensionärer - de åtgärderutredningen föreslår inte bör få leda tiU påtagliga generella skärpningar avboendekostnaderna för sådana hushåll. ,bostadsfinansieringsutredningen och bostadsskattekommittén kommer attttdigarelägga arbetet på sådant sätt att huvudfrågorna i utredningsarbetet kanslutföras senast . Samordning av olika sociala hjälpformer I motionen 1973:241 påpekas att deti dag brister mycket i samordningen av samhällets hjälpåtgärder på olikaområden. Motionärerna anför att socialhjälpen är en sista utfyUnad av enotiUräcklig inkomst sedan socialförsäkringar, arbetslöshetshjälp ochfamiljepolitiska förmåner, med undantag av det allmänna barnbidraget, förstgett sina bidrag. Men, påpekar motionärerna, starka skäl talar för attordningsföljden meUan socialhjälp och familjepolitiska förmåner kastas om, såatt socialhjälpen först fyller ut en otillräcklig egeninkomst upp tiU en vissfastställd nivå, varefter hänsyn till familjestorlek tas i samma form som förövriga familjer med lägre inkomster, dvs. genom de inkomstgraderade bostadstilläggen. Motionärerna anför att bostadstilläggen har förbättrats sedan de infördes men attde enda familjer som inte fått del av dessa förbättringar är de ekonomisktallra svagaste de som helt eller delvis lever på socialhjälp då i derasfall bostadstilläggen avräknas mot socialhjälps-normema. Det påpekas attfamiljens totala hjälpbelopp bhr vad det var innan beslöt omförbättringar för just barnfamiljerna. Motionärerna påpekar vidare att å andra sidan kan nutUlämpade bidragsnormer ibland leda till störande stora hjälpbelopp. De anföratt genom den för socialhjälpen unika tekniken att lägga samman del belopp perperson och för vissa särskilda ändamål, framför allt hyra, kan de sammanlagdabeloppen ibland bli så stora, att de motsvarar mycket betydandeförvärvsinkomster. Motionärerna framhåller att dessa olägenheter skulleundanröjas om i socialhjälpslagen infördes en regel att socialhjälp tiU enfamilj inte får utgå med sammanlagt högre belopp än den inkomstgräns som gällerför erhållande av oreducerat bostadstillägg, nedräknad med det belopp sommotsvarar värdet av att socialhjälpen är skattefri. Det påpekas atthärigenom skulle famUjer med socialhjälp. sedan barnbidrag och bostadstUlägg lagts till, få detvarken bättre eller sämre än andra famUjer med motsvarande inkomster. Med stöd av ett Kungl. Maj :tsbemyndigande har socialpolitiska bidragsutredningen (S 1972:02)tillsatts med uppdrag att kartlägga det socialpolitiska bidragssystemet i syfteatt klarlägga eventuella brister i avseende på samordningen av olikabidragsformer. Tillsättandet av utredningen skedde med anledning av enframställning av den inom Kungl. Maj:ts kansh tiUsatta arbetsgruppen förlåginkomstfrågor. I arbetsgruppens framstäUning påpekades bl. a. att det riktdifferentierade systemet av regler för olika socialpohtiska bidrag gör detsvårt att i vissa avseenden överblicka systemets konsekvenser beträffanderätten till bidrag för medborgare i olika situationer samt att det är angelägetatt en inventering företas, som har till direkt syfte att utröna de brister somkan finnas bl. a. i avseende på hur de skUda delformerna i systemet passarsamman. Vid riksdag väcktes ettmed yrkandet under b i motionen 1973:656 hkartat yrkande, vilket behandlades avsocialutskottet. I sitt av godkända betänkande SoU 1973:44 föreslogutskottet avslag på motionsyrkandet. Utskottet hänvisade tiU tillsättandet avsocialpoUtiska bidragsutredningen. Vid riksdag har väckts ettantal motioner med yrkanden angående utredning om utvidgning avsocialförsäkringen och om garanterad minimUnkomst, vilka behandlats avsocialförsäkringsutskottet i betänkandet SfU 1973:6. Inom utskottet råder inte någradelade meningar om nödvändigheten i och för sig av en samordnande översyn avhela det socialpolitiska systemet. En särskild expertutredning, tillsatt 1972och benämnd socialpolitiska bidragsutredningen (S 1970:30), är ifärd med att överse det socialpolitiska bidragssystemet i syfte att klarläggaeventuella brister i avseende på samordningen av olika bidragsformer. Tillsättandet av en parlamentarisk utredning för ensamordnande översyn bör enligt utskottets uppfattning anstå tUl dess resultatetav nämnda utredningsarbete föreligger. Först då finns det förutsättningar attavgöra hur en samordning av olika bidragsformer bäst bör ske. Avslutningsvis vill utskottet understryka angelägenhetenav att expertutredningens arbete bedrivs skyndsamt så att den större översyn avsocialförsäkringssystemet som åsyftas i motionerna inte fördröjs. föreslogriksdagen att ge Kungl. Maj:t till känna vad utskottet anfört, vilket blevriksdagens beslut. Socialhjälpslagen, m. m. I motionen 1973:1202 påpekas bl. a.att obligatorisk socialhjälp inte utgår till varje person inom kommunen sombefinner sig i behov av hjälp utan endast tUl vissa kategorier, nämhgen tillminderårig och den som på grund av ålderdom, lyte eller bristande kropps- ellersjälskrafter inte kan försörja sig själv, medan kommun däremot inte kan åläggasatt utge obligatorisk socialhjälp till en fullt arbetsför person, som på grundav arbetslöshet saknar medel till sitt uppehälle. Konsekvensen av nuvaranderegler blir vidare, påpekas det, att kommunen kan av den tidigare arbetslöse,när han återfår arbete och inkomster, återkräva den hjälp han uppburit, medanden sjuke och minderårige inte ådrar sig någon återbetalningsskyldighet genomatt uppbära socialhjälp i vad gäller den del som hjälpen varit erforderlig förhvsuppehälle och vård. Motionärerna anför att en översyn bör göras avsocialhjälpslagen så att en arbetslös inte sätts i sämre ställning än den sompå grund av sjukdom tvingas söka socialhjälp. De framhåller att den som pågrund av arbetslöshet varit hänvisad tUl socialhjälp i allmänhet inte torde habättre möjhgheter att återbetala vad han erhåUit i socialhjälp än den somuppburit hjälpen på grund av sjukdom. Motionärerna omnämner att socialutredningen för närvarandeär sysselsatt med en prövning av socialhjälpslagen men att detta arbete tordeta avsevärd tid. De förordar att en omarbetning av socialhjälpslagen imotionens syfte bör ske . Gällande bestämmelser om socialhjälp Enhgt lagen (1956:2) om socialhjälp(ändrad senast 1971:898) skaU varje kommun tiUse att den som vistas i kommunenerhåller den omvårdnad, som med hänsyn tiU hans behov och förhållanden i övrigtkan anses tillfredsställande. Kommunen skall vidare sörja för att den som vistas i kommunen och som finnes vara i behov avsocialhjälp får sådan hjälp (1 §). Socialhjälpen handhas av en för varje kommun obhgatorisksocialnämnd (2 §) eller i förekommande fall av en social centralnämnd ellersociala distriktsnämnder inrättade med stöd av lagen (1970:296) om socialcentralnämnd m. m. (ändrad 1971:669). Socialhjälpslagen skiljer mellan obligatorisk och friviUighjälp. Obligatorisk socialhjälp (12 §) är sådan hjälp som den enskilde harrätt att kräva och samhället skyldighet att lämna. FrivUlig socialhjälp (13 §)utges av kommunen eller dess socialnämnd efter fritt bedömande. För att obhgatorisk socialhjälp skall utgå krävs först ochfrämst att den hjälpbehövande antingen är minderårig, dvs. under , elleratt han på gmnd av ålderdom, sjukdom, lyte eller eljest bristande kropps-ellersjälskrafter inte kan försörja sig genom arbete eller att han av hälsoskäl bör avhålla sig från arbete. Härutöver krävsdels att vederbörande' saknar medel för att tUlgodose de behov, som denobligatoriska hjälpen är avsedd att täcka, dels att hans behov inte avhjälps påannat sätt. Socialhjälp utgår till livsuppehälle och tUl behövlig vård. I frågaom minderårig skall socialhjälpen också avse uppfostran. Obhgatorisk socialhjälp utgår inte tiU personer över 16år, vilkas hjälpbehov är föranlett av arbetslöshet. I fråga om den frivilliga socialhjälpen gäller attkommunerna har oinskränkt rätt att ge ut sådan hjälp i all den utsträckning deanser lämphgt. I 13 § föreskrivs sålunda att friviUig socialhjälp meddelasenligt gmnder, som kommunfullmäktige bestämmer, eller efter vad socialnämndenanser behövhgt, om sådana grunder inte fastställts. I 14 § föreskrivs att socialhjälpen antingen den ärobligatorisk eUer friviUig - skall ges på sådant sätt, att den behövande såvittmöjligt blir i stånd att försörja sig och de sina genom eget arbete.Socialhjälpen har med andra ord karaktären av en hjälp tUl självhjälp. Hjälpenbör i regel utgå med kontant belopp. Det förutsätts dock, att naturaformen skaUanvändas dels då hjälpbehovets art föranleder därtiU, dels då det finnsanledning anta att kontant understöd inte kommer tUl behörig användning. I stället för att be-vilja en hjälpsökande kontantunderstöd kan socialnämnden teckna borgen på lån för honom. KommunfuUmäktigeavgör om denna hjälpform skall få användas inom kommunen. Om hjälptagaren behöver vård ankommer det på socialnämndenatt dra försorg om att vårdbehovet bhr tUlgodosett. Såsom regionala tillsyns- och rådgivningsorgan åtkommunerna tjänstgör länsstyrelserna och statens socialvårdskonsulenter.Länsstyrelserna skah noga följa tillämpningen av socialhjälpslagen och se tiUatt socialhjälpsverksamheten ordnas och handhas på ett ändamålsenligt sätt.Underlåter kommun att lämna behövlig obligatorisk socialhjälp skalllänsstyrelsen ålägga kommunen att fullgöra sin skyldighet. Skulle eljest yppasmissförhåUande, skaU vidta den åtgärd som behövs för dessavhjälpande (52 §). Enhgt instruktionen för socialvårdskonsulenterna skah delämna socialnämnderna upplysningar och råd i frågor som berör derasverksamhetsområde. Den centrala statliga myndigheten på socialhjälpens områdeär . Styrelsen skall genom råd och upplysningar verka för att socialhjälpsverksamhetenordnas och handhas på ett ändamålsenligt sätt (53 §). I vissa fall är annan kommun, staten eller enskild personskyldig ersätta socialhjälp som utgivits. Det som därvid skaU ersättas är förde flesta fallen begränsat tUl hjälp enligt 12 § socialhjälpslagen (obhgatoriskhjälp). För socialhjälp, som enligt 13 § (friviUig socialhjälp) lämnats åtnågon efter det han fyllt , är dock hjälptagaren ersättningsskyldig (34§). Ersättning skall enligt 24 och 38 §§ utgå med det belopp, vartiU kommunenskostnader för hjälpen skäligen kan uppskattas. Ansökning om ersättning frånstaten prövas av länsstyrelse (3132 §§). I socialutskottets betänkande SoU1972:44 har utskottet lämnat närmare redogörelser för omfattningen avobligatorisk respektive frivUlig socialhjälp samt för socialhjälpsstandarden,till vilka redogörelser hänvisas. Arbetslöshetsförsäkring samt kontant arbetsmarknadsstöd På grundval av förslag, som dengenom ett Kungl. Maj:ts bemyndigande tUlsatta (In1967:28) framlagt i sitt slutbetänkande (SOU 1971:42-44) Försäkring och annatkontant stöd vid arbetslöshet, har statsmakterna (prop. 1973:56, InU 1973:23)innevarande år antagit en lag om arbetsmarknadsförsäkring samt en lag omkontant arbetsmarknadsstöd. Lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring, som träder ikraft , innefattar en reformering i skilda hänseenden av denfrivilliga arbetslöshetsförsäkringen. a. förlängs ersättningstiden för dearbetslöshetsförsäkrade från 150 tiU . Uppnår den försäkrade innan gått tUl ända utgår ersättning under längst 450 dagar.Den som fyUt blir i fortsättningen inte ersättningsbe-rättigad. I principbehöver endast en karensperiod fullgöras varje ersättningsperiod. För rätt tUl ersättning krävs tolv månaders medlemskap iarbetslöshetskassa. För företagare krävs 24 månaders medlemskap, dock att tolvmånaders medlemskap under vissa viUkor kan räcka. Vidare krävs att denförsäkrade närmast före arbetslöshetens inträde har utfört förvärvsarbete i femmånader inom en ramtid av högst . Med förvärvsarbete jämställs iviss utsträckning bl. a. tid då den försäkrade har genomgåttarbetsmarknadsutbUdning och fullgjort värnplikt. I ramtiden inräknas inte tid,då medlem har varit hindrad att arbeta på grund av t. ex. styrkt sjukdom,vämpliktstjänstgöring eller vuxenutbildning. Ersättning från arbetslöshetskassa utgår i form avskattepliktig dagpenning för högst enligt tio klasser mellan40 och , vilket innebär en höjning av ersättningsbeloppen i förhållandetill vad som gäller. Lagen (1973:371) om kontantarbetsmarknadsstöd, som också träder i kraft , ger rätt tillkontant arbetsmarknadsstöd för personer som inte är arbetslöshetsförsäkradeeUer som ännu inte uppfyller ersättningsviUkoren i arbetslöshetsförsäkringen. Ivissa faU kan arbetsmarknadsstöd utgå också till den vars rätt till ersättningfrån arbetslöshetskassa har upphört. 1 allmänhet krävs för rätt tiU kontant arbetsmarknadsstödatt den arbetslöse har arbetat . Med förvärvsarbete jämställs i vissa fall vård avåldring eller handikappad. Liksom i fråga om arbetslöshetsförsäkringen inräknasinte i tid då sökanden har varit förhindrad att arbeta pågrund av t. ex. styrkt sjukdom, värnpliktstjänstgöring eller vuxenutbildning.Den som har genomgått utbildning av visst kvalificerat slag och därefter har varit arbetslös har rätt till arbetsmarknadsstöd. I detta fall gäller alltså ingetarbetsvillkor. Kontant arbetsmarknadsstöd utgår under längst 150 dagarför den som inte har uppnått , under längst för den somär , och för den som är mellan 60 och67 år. Stöd kan utgå även till den som har fyllt , omhans arbetslöshet är en direkt följd av strukturförändring inom näringslivet iorten eller, för företagare, i branschen. Ersättningsrätten upphör eUer när den arbetslöse börjar uppbära ålderspension, helförtidspension eller helt sjukbidrag enligt lagen (1962:381) om allmänförsäkring. Arbetsmarknadsstödet, som kommer att vara skattephktiginkomst, skaU normalt utgå med . Stödet reduceras med hänsyn tillbl. a. makes inkomst samt förmögenhet. Det kontanta arbetsmarknadsstödet skaU handhas avarbetsmarknadsstyrelsen och länsarbetsnämnderna. Utbetalning av stödet skallombesörjas av och de allmänna försäkringskassorna. Den genom ett Kungl. Maj:ts bemyndigandeår 1967 tUlsatta socialutredningen (S 1969:29) har i uppdrag att göra en allmänöversyn av den sociala vårdlagstiftningen, bl. a. socialhjälpslagen. Idirektiven nämns bl. a. att utredningen bör pröva frågan om en begränsning avkommuns rätt till ersättning av enskild för lämnad socialhjälp. I betänkandet behandlas frågan omskatte- och bostadspohtikens inverkan pä socialpolitiken, frågan om samordningav olika sociala hjälpformer samt frågan om innehållet i socialhjälpslagen ivisst avseende. Skatte- och bostadspohtikens inverkan på socialpolitiken I motionen 1973:656 av . (m) yrkas att skaU uttala att socialpolitiken bör underbyggasmed ett rationellt och rättvist skattesystem och en kostnadssänkande bostadspolitik.Motionärerna påpekar att antalet människor, som inte utan tillskott avallmänna medel kan uppnå en dräglig levnadsstandard, ökar och att det växandehjälpbehovet inte främst är en fråga om sjunkande inkomstnivå utan en fråga omstigande utgifter, framför allt för skatt och hyra. pågår en omfattande utredningsverksamhetrörande såväl skattelagstiftningen som bostadspohtiken. skatteutredning har i uppdrag att se överskattesystemet, varvid utredningens huvuduppgift är att bedöma defördelningspolitiska aspekterna av skatte- och avgiftssystemet. GenomtUläggsdirektiv, som meddelats sedan motionen väckts, har utredningen fått iuppdrag att avge särskUt förslag som kan läggas tiU grund för beslut vid1974 års riksdag beträffande frågorna om en lindring i marginaleffekten förinkomsttagare i mellaninkomstlägen och behovet av skattesänkningar förinkomsttagare med lägre inkomster. 1 övervägandena om lindring i marginaleffektenskaU innefattas frågor om de sociala bidragens konstruktion. Här kan ocksånämnas att kommunalekonomiska utredningen skall pröva bl. a. frågan om denkommunala beskattningsrättens utformning. Utredningar med uppdrag som har direkt anknytning tiUfrågorna om den enskildes bostadskostnader är boendeutredningen, som skallutreda det framtida bostadsbyggandets omfattning och inriktning och därvid bl.a. bedöma bostadskonsumenternas betalningsförmåga och behovet av stödåtgärder,utredningen rörande bostadsfinansieringen samt bostadsskattekommittén.Boendeutredningen har avgivit ett delbetänkande.