bet · FW01JuU28 · 1973-12-31 00:00:00 — Denuppfattningen torde också förekomma att förvisning med förbud att återvända ioch för sig kan vara ett tillräckligt "straff", särskilt om någonkortare tids frihetsföriust i form av anhållande och häktning föregått domen.Då förvisning emellertid inte är någon brottspåföljd i mening,måste en sådan påföljd användas och man har då tagit till villkorlig dom, somför den som avlägsnas ur riket med förbud att återvända i självaverket icke innebär något i sak. Som motivering för att använda villkorlig domplus förvisning har också anförts, att utlänningen under de oordnadeförhållanden han lever i här i landet kan befaras fortsätta brottsligverksamhet medan han i sitt hemland under för honom mer ordnade och vanaförhåUanden kan antagas låta sig rätta utan frihetsberövande. Skyddstillsyn i kombination med förvisning kan knappastförekomma i andra fall än då övervakningen kan flyttas med utlänningen, alltsåtill annat nordiskt land. Härefter konstaterar föreningen attett tillskapande av laglig möjlighet att vid villkorlig dom ellerskyddstillsyn jämte förvisning häkta den dömde även om fara för fortsatt brottslighet inteföreligger innebär att verkställighet av förvisningen säkras. Det innebäremellertid också, framhåller föreningen, att man ger stöd åt den praxis, somutbildat sig, att använda viUkoriig dom i faU som stämmer dåligt överens med dei angivna förutsättningarna. Möjligheten till ökat frihetsberövandeav utlänningar rimmar enligt föreningens mening inte heller med det förslag ifråga om frihetsberövande enligt utlänningslagen som lagts fram avutlänningsutredningen (Ds Ju 1972:20). Föreningen berör vidare bl. a. de situationer i vilka enutlänning döms tUl kortvarigt frihetsstraff jämte förvisning och klagar påförvisningen men ej på domen i övrigt, var/id det kan inträffa attfrihetsstraffet är till fullo verkställt, innan förvisningsfrågan avgjortsgenom laga kraft ägande dom. I sådant fall har, fortsätter föreningen, domstolförklarat vederbörande häktad i avbidan på att förvisningsbeslutet vinner lagakraft mot honom. Enligt föreningen råder det emellertid olika meningar omlagligheten av häktning i fall, när fara för fortsatt brottslighet ejföreligger. Sammanfattningsvis anför föreningen att det kan finnasskäl att beröva utlänning friheten i avbidan på att ett beslut om förvisningvinner laga kraft, även om påtaglig fara för fortsatt brottslighet ejföreligger. Visserligen torde i praxis häktning förekomma även i dylikasituationer, men det kan enligt föreningen ifrågasättas om detta är iöverensstämmelse med gäUande lag. Med hänsyn härtill anser föreningen att denav motionärerna väckta frågan bör närmare undersökas, vilket lämpligen bör skei samband med departementsbehandlingen av utlänningsutredningens betänkande omfrihetsberövande enligt utlänningslagen. I fråga om motionärernas förslag attförvisning skulle upptas som brottspåföljd i 1 kap. 3 § framhållerföreningen att det - såsom balken är konstruerad inte är tillräckligt attallenast ändra detta lagrum utan det är nödvändigt att ändra såväl balken somannan lag på åtskilliga punkter och ta ställning till i vilkaavseenden som förvisning skall jämställas med straff. uttalar att den av motionärerna väcktafrågan är praktiskt betydelsefull, och föreningen ställer sig positiv till enlagstiftning som tillgodoser motionens syfte. Föreningen förordar attutlänningslagen kompletteras med bestämmelser, enligt vilka domstol vid domeller beslut om förvisning må förordna att utlänningen skall tas i förvar ellerställas under uppsikt. Bestämmelserna bör också innebära att den centralautlänningsmyndigheten skaU kunna häva beslutet om tvångsåtgärd om förvisningeninte kan verkställas. I detta betänkande behandlas enmotion som tar upp frågan om möjligheterna att förordna om häktning avutlänning som förvisas. Enligt utlänningslagen kan utlänning av domstol förvisasom han begått brott på vilket kan följa fängelse i mer än ett är eller omvUlkorlig dom eller skyddstUlsyn, som ådömts honom för sådant brott,undanröjs och det på grund av gärningens beskaffenhet och övriga omständigheterkan befaras att han kommer att fortsätta brottslig verksamhet här i landeteller om brottet eljest föranleder att han inte bör få stanna kvar här. Även ivissa andra fall kan förvisning ådömas. Det men utlänningen lider genomförvisningen skall beaktas då domstolen bestämmer annan påföljd för brottet. Då fråga uppkommer om verkställighet av förvisning, kanutlänningen tas i förvar eller ställas under uppsikt under förutsättning attdomstolens beslut om förvisning vunnit laga kraft eller utlänningen avgivitnöjdförklaring. Frågan om tvångsåtgärd gentemot utlänning som förvisas kanemellertid bli aktuell redan då domstolen handlägger det brottmål variförvisningsfrågan uppkommit. I samband med att domstolen dömer en tilltalad,som är häktad, till ansvar skaU domstolen nämligen enligt 24 kap.rättegångsbalken pröva om den dömde i häkte skall avbida att domen vinner lagakraft. Är denne på fri fot kan domstolen förordna att han skall häktas. Dehäktningsgrunder som i detta sammanhang främst kan vara aktuella är flyktfara,dvs. fara att den dömde avviker eller annorledes undandrar sig lagföring ellerstraff och fara för fortsatt brottslighet. I motionen anförs att häktning inte torde kunna tillgripasom domstolen dömt till skyddstUlsyn eller vUlkorlig dom jämte förvisning,eftersom förvisning enligt inte utgör en påföljd för brott. Bakomdenna uppfattning ligger tankegången att tillämpning av häktningsgrundenflyktfara förutsätter fara att den dömde undandrar sig lagföring eller straff,att denna häktningsgrund inte kan vara för handen eftersom förvisning inteutgör en påföljd (straff), samt att häktning därför inte kan ske. Enligtmotionärerna kan behovet att kunna hålla utlänning som ådömts förvisning häktadtillgodoses om förvisning jämställs med övriga i angivnapåföljder. I enlighet härmed hemställs i motionen att antar ett avmotionärerna upprättat förslag till lag om ändring i 1 kap. 3 § ,enligt vilket den uppräkning av brottspåföljder som sker i lagrummetkompletteras med förvisning enligt utiänningslagen. Utskottet vUl till en början konstatera att fråga omhäktning av utlänning som förvisas kan aktualiseras, förutom i de fall dådomstolen jämte villkorlig dom eUer skyddstUlsyn beslutar om förvisning, även ifall då en utlänning jämte förvisning döms till skyddstillsyn med anstaltsbehandlingeller ådöms ett kortare frihetsstraff och hinner friges innanförvisningsbeslutet vunnit laga kraft. Motionsspörsmålet gäller främst huruvida häktning kan skeför att säkra verkställighet av förvisning då endast flyktfara föreligger somhäktningsgrund. Avgörande vid denna bedömning är om förvisning utgör en påföljdvUken den dömde kan undandra sig. Mot det resonemang som motionärerna redovisartill stöd för uppfattningen att häktning inte kan ske i sådant fall har, somframgår av uttalanden under remissbehandlingen av motionen, invänts attförvisning vid utlänninglagens tillkomst år 1954 ansågs i processueUt hänseende utgöra enansvarspåföljd samt att någon ändring härvidlag inte åstadkommits genombrottsbalkens definition av begreppet påföljd. Är denna tolkning riktig stårdet i överensstämmelse med gällande rätt att använda häktning för att säkraverkställighet av förvisning även om endast flyktfara föreligger somhäktningsgrund. I rättstillämpningen synes något prejudicerande avgörande somotvetydigt talar till förmån för den ena eller den andra av de båda åsiktsriktningarnaicke ha träffats. Motionen aktualiserar vidare spörsmålet huruvida häktningöver huvud taget kan förekomma vid vUlkorlig dom eller dom på skyddstUlsynjämte förvisning. Den häktningsgrund som därvid främst torde vara aktuell ärrisk för fortsatt brottslighet. återförs på de skiljaktigheteri fråga om kraven på god prognos hos den dömde som föreligger beträffandeförutsättningarna för å ena sidan kriminalvård i frihet och å andra sidanförvisning. Förenklat kan saken uttryckas så att en tUlämpning av vUlkorlig domoch skyddstillsyn i princip förutsätter att någon större risk för nybrottslighet inte är för handen, medan förvisning å andra sidan i princip intebör tillämpas om sådan risk inte föreligger. Vid införandet av utlänningslagen överlämnades åträttstillämpningen att avgöra huruvida vUlkorlig dom enligt den då gällandelagen om villkorlig dom kunde förenas med förvisning. Det förutsattesemellertid att en sådan kombination kunde visa sig vara en ändamålsenligreaktion i vissa fall. har tUl stöd för kombinationen kriminalvård ifrihet och förvisning bl. a. anförts att fall kan tänkas där den dömdeutlänningens prognos kan bedömas vara dålig under förutsättning att hanfortsätter sin vistelse i men relativt god om han kommer under ordnadeförhållanden i hemlandet. I rättspraxis är det inte ovanligt att påföljden förutlänning bestäms tUl vUlkoriig dom eUer skyddstUlsyn jämte förvisning, mennågot prejudicerande avgörande synes inte ha träffats. Beträffande häktning harunder hänvisning tUl en likartad argumentering hävdats alt hinder i nu avseddafall inte föreligger mot häktning, trots att häktning rimmar mindre väl med endom på kriminalvård i frihet. Icke heller i detta hänseende synes emellertidnågra säkra slutsatser om rättsläget kunna dras av domstolspraxis. Som framgår av det föregående föreUgger i skildahänseenden tveksamhet rörande möjligheterna att tillämpa häktningsinstitutet isamband med förvisning av utlänning. Vad särskilt gäller det av motionärernaberörda spörsmålet om förvisningens karaktär i processueUt och straffrättsligthänseende framstår det också, såsom en remissinstans yttrat, som i och för sigföga tilltalande att regleringen icke är ensartad i utlänningslagen ochbrottsbalken. Med hänsyn till vad nu anförts och då, som flera remissinstanserkonstaterat, behov föreligger av att i vissa fall kunna ingripa medfrihetsberövande mot en förvisad utlänning, finner utskottet i överensstämmelsemed motionens syfte att ett klarläggande bör ske lagstiftningsvägen. Vad iärendet förekommit ger vidare anledning för utskottet att framhålla vikten avskyndsamhet vid handläggningen av ärenden rörande förvisning. Självfallet gäller det sagda med särskild styrka i fall då utlänningen är häktad eller på annat sättberövad friheten. När det gäller frågan om vUka lagstiftningsåtgärder somerfordras för att uppnå en mera tillfredsställande ordning råder blandremissinstanserna delade meningar, och spörsmålet bör enligt utskottetsuppfattning inte ' lösas utan närmare överväganden. Formerna för dessa böravgöras av Kungl. Utskottet vill för sin del härvidlag endast framhållaatt lagstiftningsärendet synes ha sådan aktualitet att det inte lämpligen böranstå i avbidan på den allmänna översyn av som chefen förjustitiedepartementet förutskickat. Vad utskottet sålunda anfört börges Kungl. Maj:t tUl känna. att i anledning avmotionen 1973:1084 ger Kungl. Maj:t till känna vad utskottet anfört om översynav reglerna om häktning av utiänning som förvisas. Närvarande: (), fröken (),fröken (), herrar Larfors (s), i (c), ().Westberg i (fp), (), (), herrar Schött(m), i (fp), i (s) och Lövenborg (vpk).