bet · FW01JoU31 · 1973-12-31 00:00:00 — Även vid årets riksdag har väckts ett flertal motioner inomdetta ämnesområde, varvid särskUd tonvikt lagts på möjligheterna tiUåteranvändning av avfallet. I anledning av motionerna har på jordbruksutskottetsuppdrag en kartläggning gjorts av vad som f. n. gäller inomavfallshanteringsområdet. Resultatet av arbetet redovisas i denna promemoria.Med hänsyn till de i motionerna aktualiserade spörsmålen har det ej ansettserforderligt med en redogörelse rörande hanteringen av gasformiga ellerflytande föroreningar såsom rökgaser, avloppsvatten, oljeföroreningar tillsjöss m. m. Utredningen har därför koncentrerats till nuvarande förhållanden ifråga om omhändertagande och behandling av fast avfall. Den ökning av avfallsmängderna, somunder senare år konstaterats, sammanhänger till stor del med den tilltagandeanvändningen av mer eller mindre skrymmande varuförpackningar och tUlkomsten avengångsemballage. Vidare har man på olika områden gått över från bruksföremålsom används till engångsmaterial. Detta gäller t. ex. i vissomfattning inom sjukvården. förutses en fortsatt ökning avavfallsmängderna och man beräknar att t. ex. hushållsavfallet kommer att ökamed . De stora mängderna av olika sorters avfaU skaparsvårigheter för förbrukarna av de varor, som lämnar avfall, och församhällsorganen att bli kvitt avfallet och få det oskadliggjort. Inte minstuppstår svårigheter i dessa avseenden när avfallet innehåller miljögifter ellerär av sådan beskaffenhet att det ej bryts ned. Något säkert underlag för beräkning av den totala årligaavfallsmängden i saknas. Visserligen har översiktliga regionalautredningar utförts men dessa har i huvudsak avsett hushållsavfall. För vissalän har dessa följts av mera detaljerade undersökningar, i vilka ävenindustriavfallet inkluderats. För att i någon mån belysa storleken avavfallsmängderna kan följande uppskattningstal lämnas: Avfall frän Milj. ton slam frånreningsverk (torrsubstans) 2 En mer detaljerad uppfattning omnuvarande och framtida avfallsmängder kan erhållas av följande prognos förÖstergötlands län, som hämtats från en av Kommunernas konsultbyrå år 1972verkställd avfallsutredning. handelsavfall ton/år (kg/person och år) När det gäller samhäUets kostnaderför hanteringen av avfallet saknas hksom i fråga om avfallsmängderna underlagför en riksomfattande beräkning. Kostnaden för omhändertagande och destruktionav enbart hushållsavfall uppskattas enligt en av gjord beräkning till160 . per ton, varav 130 - . för insamling och . I naturvårdslagen (1964:822)stadgas att naturen är en nationell tUlgång som skall skyddas och vårdas samtatt envar skall visa hänsyn och varsamhet i sitt umgänge med naturen. Ienlighet härmed gäller uttryckligt förbud mot nedskräpning utomhus vare sig inaturen eller inom bebyggda områden. Förbudet är straffsanktionerat ochöverträdelse Uppgifterna avser endast sådant avfall som omhändertaseller bör omhändertas av kommun. av det kan medföra skyldighet att ersätta kostnad somföranledes av nedskräpningen. Närmare föreskrifter angående tillämpningen avnaturvårdslagen har meddelats i naturvårdskungörelsen (1964:825). Vid sidan av naturvårdslagens allmänna bestämmelser finnsi åtskilliga författningar regler som syftar till att skydda den yttre mUjönmot speciella former av föroreningar. Sålunda innehåller mUjöskyddslagen(1969:387) bestämmelser till skydd mot vattenförorening, luftförorening,buller och andra störningar. Lagens tUlämpningsområde är i huvudsak begränsattUl störningar som kan hänföras till fast egendom. Enligt lagen står det varoch en som bedriver eller ämnar bedriva mUjöfarlig verksamhet fritt att ansökaom tUlstånd till verksamheten och därvid få fastslaget om och under vUka vUlkorverksamheten får drivas. För att ge det allmänna möjlighet att utöva eneffektiv kontroll och att aktivt medverka tiU att störningar förebyggs ägerKungl. Maj:t besluta att vissa slag av fabriker eller andra anläggningar intefår anläggas eller på visst sätt ändras eller att avloppsvatten av visst slaginte får släppas ut utan att tillstånd lämnats enligt lagen eller särskUdanmälan gjorts. Tillstånd lämnas av en särskUd myndighet, koncessionsnämndenför miljöskydd. Föreligger skyldighet att söka tUlstånd kan statens naturvårdsverkmedge undantag härifrån. För skada och olägenhet genom miljöfarlig verksamhetär den som utövar verksamheten skyldig att utge ersättning. Med stöd av miljöskyddslagen har Kungl. Maj:t imiljöskyddskungörelsen (1969:388) beslutat vilka slag av fabriker och andrainrättningar som ej får anläggas utan tillstånd eller dispens eller anmälan. Vidareanges i kungörelsen vilka slag av avloppsvatten som ej får släppas ut utantillstånd eller dispens. Kungörelsen innehåller även vissa tillämpningsföreskrifter. I fråga om sådan användning av mark, byggnad eller annananläggning som är att hänföra till byggande i vatten och som kan medföra riskför vattenförorening på annat sätt än genom utsläpp av avloppsvatten, fast ämneeller gas gäller inte mUjöskyddslagens regler. Bestämmelser härom finns ivattenlagen som även innehåller stadganden om byggande i vatten för attmotverka vattenförorening och ett allmänt förbud mot utsläppande av fastavfall som kan orsaka eller befaras föranleda uppgrundning eller hinder motvattnets fria lopp. När det gäller utsläpp av avfall i vatten från fartyg harbestämmelser meddelats i två särskilda lagar, lagen (1971:1154) om förbud motdumpning av avfall i vatten och lagen (1972:275) om åtgärder motvattenförorening från fartyg. Enligt den förstnämnda lagen får inom Sverigessjöterritorium ej släppas ut avfaU - vare sig fast ämne, vätska eller gas från fartyg, luftfartyg eller annat transportmedel. Förbudet gäller även motdumpning från svenskt fartyg eller luftfartyg på det fria havet. Ej heller fåravfall som är avsett att dumpas i det fria havet föras ut ur landet. Lagen är ej tillämplig på utsläpp av olja eller avfallsom härrör från fartygs drift. Bestämmelser om sådana utsläpp finns i stället ilagen om åtgärder mot vattenförorening från fartyg, vari bl. a. stadgas förbud mot tömning ivatten av olja från fartyg inom Sveriges sjöterritorium. I fråga om annatavfall som härrör från fartygs drift får Kungl. Maj:t eller myndighet somKungl. Maj:t bestämmer meddela föreskrifter för att förebygga att vattnetförorenas. Närmare föreskrifter angående tillämpningen av dessa två lagar harmeddelats i dumpningskungörelsen (1971:1156) och kungörelsen (1972 :701) omåtgärder mot vattenförorening från fartyg. har tUlträtt en global konvention omförhindrande av havsföroreningar till följd av dumpning av avfaU (se JoU1973:27, rskr 1973:234). Konventionen omfattar alla delar av det fria havet ochkuststaternas territorialhav. Enligt konventionen förbjuds dumpning av vissasärskilt angivna miljöfarliga ämnen och material, medan dumpning av andra ämnenoch material får ske endast efter tillstånd av nationell myndighet ifördragsslutande stat. Till skydd mot föroreningar i gränsälvarna mellan Sverigeoch och vissa andra vattenområden finns särskilda bestämmelser i den s.k. gränsälvsöverenskommelsen mellan och ,vilken i huvudsak ] gäUer som svensk lag (SFS 1971:850, 1971:1015). Vid årets riksdag har antagits en lag (1973:329) om hälso-och miljöfarliga varor m.m. Lagen innebär en skärpt produktkontroll över varorsom med hänsyn tUl sina kemiska eller fysikalisk-kemiska egenskaper ochhantering kan befaras medföra skada på människor eUer i miljön. Lageninnehåller grundläggande bestämmelser om tillverkning, försäljning, annanhantering och import av hälso- och miljöfarliga varor samt bemyndigar Kungl.Maj:t eller myndighet som Kungl. Maj:t bestämmer att ingripa mot olUca kemiskavaror bl. a. genom föreskrift att viss vara får hanteras eller importerasendast efter särskilt tillstånd eller under särskilt villkor. Även totalförbudmot viss vara kan meddelas. Regler angående tUlsyn över och hantering av vissaprodukter finns därjämte meddelade i läkemedelsförordningen (1962:701),förordningen (1961:568) om brandfarliga varor och strålskyddslagen (1958:110)jämte tiUämpningsföreskrifter till dessa författningar. Enligt 3 § allmänna ordningsstadgan(1956:617) skall allmän plats inom stadsplanelagt område och allmän väg inombyggnadsplanelagt område genom tjänliga renhållningsåtgärder hållas i ettsådant skick som tillgodoser skäliga anspråk. I fråga om renhållning vidbebyggelse har meddelats bestämmelser i hälsovårdsstadgan (1958:663), enligtvilken orenlighet och avfall skall uppsamlas och bortforslas ellerså förvaras, att sanitär olägenhet ej uppstår. Stadgan innehåller därjämtenärmare föreskrifter om hur avfallet skall hanteras och transporteras samt enregel om att orenlighet och avfall skall bortforslas till allmän avstjälpningsplatseller allmän destruktionsanläggning eller på annat sätt omhändertagas så attsanitär olägenhet ej uppstår. Genom renhållningslag(1970:892) har den skyldighet att hålla rent på gator och andra allmännaplatser samt allmänna vägar, som föreskrivs i 3 § allmänna ordningsstadgan,ålagts vederbörande kommun. Renhållningsskyldigheten gäller emellertid intesådana allmänna vägar, för vilka staten är väghållare. Kommunen får ålägga fastighetsägareeller annan som i stället för fastighetsägaren är skattskyldig för fastighetenatt hålla rent utanför fastigheten. Kommunen har vidare ålagts att hålla rentpå annan plats utomhus där allmänheten får fritt färdas än allmän plats ellerväg. Slutligen har kommunen skyldighet att forsla bort all orenlighet somhärrör från hushåll samt hushållsavfall och därmed jämförligt avfall från allbostadsbebyggelse. Renhållningsmonopolet omfattar avfall från såvälpermanentbebyggelse som fritidsbebyggelse, campingområden, gästhamnar o. (se prop. 1970:157, s. 88). Som hushållsavfall räknas inte blott sopor,köksavfall och annan sådan orenlighet samt latrin utan även mer skrymmandeföremål som kasserade möbler, cyklar och barnvagnar samt överblivna läkemedeloch andra miljöfarliga preparat. Under begreppet med hushållsavfall jämförligtavfall hänförs sådant avfall från industrier, affärsrörelser och annan likartadverksamhet som i renhållningssammanhang bör jämstäUas med hushåUsavfaU, t. ex.toalettavfall, avfall från personalmatsalar och restaurangavfall. När detgäller annan vid bebyggelse förekommande orenlighet äger kommunen rätt att ilokal hälsovårdsordning besluta att även sådant avfall skall föras bort genomkommunens försorg. När särskUda skäl föreligger kan kommunen erhåUa dispensfrån sin lagstadgade renhållningsskyldighet. har 40 kommunergenerell dispens. Därutöver har ett antal kommuner beviljats partiell dispens. Enligt hälsovårdsstadgan äger kommun genom lokalhälsovårdsordning meddela de ytterligare föreskrifter som finnes erforderligautöver hälsovårdsstadgan. Till ledning för utarbetande av lokal hälsovårdsordninghar Kungl. Maj.t fastställt en normalhälsovärdsordning, enligt vilken bl. a.orenlighet och avfall, som det åligger kommunen att forsla bort, inte fårslutligt behandlas av fastighetsägaren. Normalhälsovårdsordningen innehållervidare föreskrifter om hanteringen av avfall ävensom en regel av innehåll atthälsovårdsnämnd får ålägga den som utövar verksamhet i vilken kan uppkommaannat avfall än hushåUsavfall och med hushållsavfall jämförligt avfall samtorenlighet från hushåll att till nämnden anmäla art och mängd av avfallet samthur därmed förfarits. I fråga om allmän väg, för vilken staten är väghållare,stadgar väglagen (1971 :948) att vägområdet liksom mark i närheten avparkeringsplatser och rastplatser genom renhållning skall hållas i sådant skickatt skäligen sanitära hänsyn och levnadshänsyn blir tillgodosedda. Någon motsvarande renhållningsskyldighet i fråga omenskUda vägar föreligger inte enligt lagen (1939:608) om enskilda vägar. I detta sammanhang må också nämnas att enligt lagen(1967:420) om flyttning av fordon i vissa fall fordon bl. a. får flyttas om detmed hänsyn till dess skick, den tid under vilken det stått uppstäUt på sammaplats eller annan omständighet måste anses övergivet. Är det fråga omett fordonsvrak skall det skrotas eller undanskaffas på annat sätt. 1 den medstöd av lagen utfärdade kungörelsen (1967:421) angående tillämpningen av lagenden om flyttning av fordon i vissa fall anges bl. a. attundanskaffande av fordonsvrak på annat sätt än genom skrotning skall ske så attrisk ej uppstår för förorening av grundvatten och så att vatten ochhälsovårdssynpunkter i övrigt beaktas. Förutom ovan angivna författningar finns i administrativväg utfärdade anvisningar och föreskrifter för avfallshantering. Sålundautfärdade dåvarande medicinalstyrelsen råd och anvisningar angåendeomhändertagande av sopor och avfall från fartyg (se Meddelanden frånmedicinalstyrelsen nr 120). Från finns utgivet råd ochanvisningar för omhändertagande av avfall från sjukvårds- och liknandeinrättningar (se Råd och anvisningar från nr 16 ). har åtskilligafrågor angående avfallshantering motionsvägen kommit att bli föremål förriksdagens prövning. Vid riksdag väcktes en motion med yrkande omutredning och förslag till åtgärder för att av hushållsavfall och industrielltavfall framställa gödningsmedel och byggnadsmaterial. 1 sitt av riksdagengodkända betänkande i anledning av motionen anförde allmänna beredningsutskottet(se 1968:20) att de i motionen upptagna frågorna redan uppmärksammats avvederbörande myndigheter och organ samt att något ytterligare ej torde vinnasgenom tillsättande av en sådan utredning som motionärerna begärt. Utskottethemställde därför att motionen inte måtte föranleda någon åtgärd. I två lUcalydande motioner till riksdagframställdes önskemål om ett mUjöpolitiskt program till ledning för forskning,lagstiftning och åtgärder i övrigt på miljövårdens område. Motionärernaframhöll därvid att svårigheterna att beräkna miljökostnaden var stora men atten avgiftsmetod kunde användas på områden där det fanns möjlighet att görakostnadsberäkningar som fallet var t. ex. när det gällde engångsglas,sophantering, renings- och destruktionsprocesser m.m. Tredje lagutskottet, som inhämtat yttrande över motionernafrån , upptog motionerna till behandling i samband medpropositionen 1969:28 med förslag till miljöskyddslag m. m. 1 betänkande1969:37 anförde utskottet bl. a. att ett miljövårdspolitiskt program av den typsom motionärerna tänkt sig med hänsyn till den snabba utvecklingennödvändigtvis måste vara mycket allmänt hållet för att inte på alltför kort tidbli inaktuellt. Enligt utskottet låg det nära till hands att det därigenomhuvudsakligen skulle komma att innehålla de synpunkter på mål och medel somgenom samhällets åtgärder och den allmänna mUjövårdsdebatten redan var allmäntgodtagna. Utskottet framhöll att lagstiftningen på området jämte myndigheternasinstruk- tioner och förarbetena härtill utgjorde samhällets programför miljövårdsarbetet. Genom mUjövårdsberedningen hade vidare förutsättningarskapats för den långsiktiga samlade bedömningen av hela miljövårdsområdet. Ilikhet med ansåg tredje lagutskottet att behov av ett särskUtmUjövårdspolitiskt program inte förelåg. En effektivare form avmUjövårdsplanering än motionärerna föreslagit ansågs det miljöpolitiska programarbetevara som hade att driva såsom central och ledande myndighet påmUjövårdsomrädet och som skulle ligga till grund för de mUjövårdandemyndigheternas mera långsiktiga agerande. Utskottet avstyrkte yrkanden omutarbetande av ett särskilt miljövårds-politiskt program. följdeutskottets förslag (se rskr 1969:281). Vid samma års riksdag framställdes i två likalydandemotioner yrkande om statsbidrag till utrednings- och projekteringskostnader förcentraliserade anläggningar för uppvärmning och sopdestruktion. Motionernablev föremål för remissbehandling. 1 sitt av godkända utlåtande (seJoU 1969:44) anförde jordbruksutskottet att spörsmålet hade ett nära sambandmed frågan om kostnadsfördelningen mellan staten och kommunerna på miljövårdensområde. Utskottet hänvisade till vad utskottet anfört härom i ett tidigareutlåtande vid riksdag (se JoU 1969:43, rskr 1969:364). I enlighet medvad utskottet därvid uttalat utgick utskottet från att Kungl. Maj:t och berördamyndigheter med uppmärksamhet följde de frågor som hänger samman med bl. a.kostnadsutvecklingen och kostnadsfördelningen på miljövårdens område och vidtogde åtgärder som kunde befinnas erforderliga. Utskottet hemställde att riksdagenskulle anse motionerna besvarade med vad utskottet i det.föregående anfört. I ytterligare två likalydande motioner hemställdes att skulle begära initiativ för att upprätta angående kommunala föroreningsfrågor. Sedan motionernaremissbehandlats anförde jordbruksutskottet i sitt av godkändabetänkande (se JoU 1969.52) följande: Såsom framhållits i förevarandemotioner är problemen rörande kommunala föroreningar ofta mycket stora.Utskottet vill därför understryka vikten av att forskningen rörande dessaproblem bedrivs effektivt och ges tUIfredsställande resurser. I likhet med de iärendet hörda remissinstanserna är utskottet emellertid ej övertygat om attmotionärernas förslag att inrätta ett nytt angåendekommunala föroreningsfrågor är den mest ändamålsenliga lösningen. Utskottet fårhänvisa till de i remissyttrande av lämnade uppgifternabeträffande befintliga forskningsinstitutioner på vatten- och luftvårdens områdenoch de statliga bidrag som lämnas tiU forsknings- ochutvecklingsarbeten avseende kommunala vattenvårdsåtgärder. Även finner att forskningen rörande de kommunalaföroreningsproblemen liksom bör bedrivas inom befintligainstitutioner. Mot bakgrunden av det anförda är utskottet ej beretttillstyrka bifall tUl mofionerna. Utskottet utgår härvid från att Kungl. Maj:toch berörda myndigheter med uppmärksamhet följer utvecklingen på förevarandeforskningsområde och tar erforderliga initiativ. Utskottet hemställde således attriksdagen skulle lämna motionerna utan åtgärd. Vid riksdag väcktes två likalydande motioner,vari framställdes yrkanden om inrättande av ett över motionerna inhämtades från ,lantbrukshög-Skolan och statens råd för skogs och jordbruksforskning.Jordbruksutskottet anförde i utlåtande 1970:25 följande: Utskottet viU för sin delunderstryka vikten av att en ingående uppmärksamhet ägnas åt problemet attkomma till rätta med den miljöförstöring som åstadkommes genom olämplighantering och behandling av de stora avfallsmängder som kontinuerligtproduceras. Utan tvivel krävs åtskUlig forskning på detta område. Som framgårav remissyttranden över förevarande motioner bedrivs sådan forskning förnärvarande bl. a. i statens naturvårdsverks regi. För innevarande budgetår harsålunda ca . anvisats för nämnda ändamål. Enligt naturvårdsverketsuppfattning måste en stark prioritering karakterisera valet av de områden somman från svensk sida bör satsa på inom mUjöforsk-ningen. Iförsta hand bekostas sådana forskningsprojekt där utländska erfarenheter heltsaknas. I andra hand stöds sådan verksamhet som syftar tUl att göra utländskaforskningsrön tillämpbara i . Vad gäller avfallsforskning har verketsforskningsnämnd bl. a. tillsatt en expertgrupp som utarbetar ett störreforskningsprogram rörande omhändertagande av slam från reningsverk. Härutöverbedrivs avfallsforskning vid och vid luftvårdsforskning. Med hänsyn tUl de insatser som sålunda görs på förevarandeforskningsområde finner utskottet i lUchet med statens råd för skogs- ochjordbruksforskning det inte vara motiverat att en inrättas. Den erforderliga samordningen avforskningsinsatserna på detta område torde i första hand statens naturvårdsverkoch dess forskningsnämnd böra svara för. Utskottet hemställde att motionernamåtte lämnas utan åtgärd och beslöt i enlighet med utskottetsförslag. Även allmänna beredningsutskottet hade att ta ställning till vissa motionsvägen väckta spörsmål omavfallshantering. I utlåtande 1970:68 i anledning av två likalydande motionermed yrkande om att initiativ skyndsamt skulle tas till uppbyggande av ettlandsomfattande system av containertyp för uppsamling samt till uppförande avanläggningar för destruktion eller återvinning av industri- och hushållsavfallsamt gift och läkemedelsrester anförde utskottet att de aktualiseradespörsmålen var väsentliga. Under hänvisning till bl. a. att senareunder året skulle ta ställning tUl den i propositionen 1970:157 upptagna fråganom lagstiftning angående renhåUning hemställde utskottet attmotionerna inte måtte föranleda någon åtgärd. I ytterligare två likalydande motioner hemställdes om atten utredning skulle tUlsättas med uppgift att utarbeta ett mUjövårdsprogramtill ledning för forskning, lagstiftning och åtgärder i övrigt på miljövårdensområde. Enligt motionärerna borde i ett sådant program bl. a. ingå försök istörre skala med kompostering av avfall. Allmänna beredningsutskottet hänvisadei utlåtande i anledning av motionerna (se 1970:69) bl. till att frågan om avfallsforskning behandlats avjordbruksutskottet (se JoU 1970:25) samt ansåg att den av motionärernaförordade utredningen skulle tvingas invänta resultaten av utredningen.Utskottet hemställde därför att ifrågavarande motioner inte måtte föranledanågon åtgärd. beslöt i enlighet med utskottets förslag i utlåtandena1970:68 och 1970:69. I anledning av propositionen 1970:157 med förslag till lagom ändring i naturvårdslagen m. m. väcktes vid riksdag ett flertalmotioner som syftade tUl förbud mot eller inskränkning i användningen avengångsförpackningar, i synnerhet engångsglas för öl och läskedrycker. I en delav motionerna pekades härvid på att användningen av engångsförpackningar ökadeavfallsmängderna och att förekomsten av engångsglas medförde problem vidhanteringen av avfall. Tredje lagutskottet anförde i sitt av godkändauflåtande (se 3LU 1970:90, rskr 1970:445) att betydande svårigheter varförenade med införandet av ett allmänt förbud mot engångsförpackningar ochansåg att ett förbud ej borde genomföras förrän man prövat andra vägar för attkomma tUl rätta med problemet. Utskottet pekade härvid bl. a. på att genom deti propositionen framlagda förslaget till renhållningslag åtgärder vidtagitsför att förbättra människors möjligheter att göra sig av med emballaget på ettriktigt sätt. Ej heller kunde utskottet ställa sig bakom de motionsförslag somsyftade till att genom ett pantsystem komma tiU rätta medförpackningsproblemen. Utskottet ville däremot inte avvisa ett förslag om men ansåg med hänvisning till attmiljökontrollutredningen hade i uppdrag att framlägga förslag till lagstiftningmot miljöfarliga produkter att resultatet av utredningsarbetet borde avvaktasinnan frågan om inrättande av en miljövårdsnämnd med uppgift att följautvecklingen i fråga om miljöfarliga produkter, av bl. a. olika typer avengångsemballage, togs upp. Vid riksdag väcktes åter motioner som berördefrågor angående avfallshantering. I motionen 1971 :413 hemställdes om inrättande av en institutionför avfallsforskning vid . Motionen blev föremål för enomfattande remissbehandling. Motionärernas uppfattning om behovet av en förstärkt ochvälorganiserad forskning på avfallsområdet stöddes genomgående av remissinstanserna.I ett flertal yttranden underströks att avfallshanteringen berörde ett stortantal ämnesområden och att forskningen därför borde ges en tvärvetenskapliguppbyggnad. Sålunda framhölls exempelvis av att inomforskningen borde finnas företrädare för humanmedicin, veterinärmedicin,teknik och agrarvetenskap. vid Stockholmsuniversitet framhöll bl. a. att forskningen borde ha tillgång tillsamhällsekonomisk expertis på miljövårdsområdet. I flera yttranden betonadesäven vikten av att återvinningsprincipen gavs stort beaktande i forskningsarbetet. anförde t. ex. () bl. a.att hushållsavfallet borde ses som en råvarutUlgång som på bästa möjliga sättborde exploateras. framhöll vidare nödvändigheten av att tillvarataoch söka recirkulera avfaU, som industriavfall, skrotbUar, spillolja,läkemedelsrester m. m. Recirkulationstänkandet borde, ansåg , på etttidigt stadium komma in i produktionskedjan.