bet · FW01LU24 · 1973-12-31 00:00:00 — Utskottet vUl vidare framhålla att ett ytterligarebeaktansvärt moment tillkommit i och med införandet fr. o. m. den 1 januari1973 av en trygghetsförsäkring för statstjänstemännen. Därmed finns numerasådan försäkring för ca 35 000 privatanställda och för ca 330 000 stats- ochkommunalanställda LO-anslutna arbetare. Enligt vad utskottet erfarit avser LOatt i de nu förestående avtalsförhandlingarna med SAF kräva entrygghetsförsäkring för 1,3 miljoner fackföreningsmedlemmar. En stor medlemsenkäthar visat att kravet härom stöds av av LO-medlemmarna. Det syfte som förestavat förevarande motion finnerutskottet behjärtansvärt. Uppenbarligen är den fortsatta utbyggnaden av detekonomiska olycksfallsskyddet,vid yrkesskadefall en viktig social fråga, somtillmäts hög prioritet av arbetstagarna och deras fackliga organisationer.Utskottet anser emeUertid att en lösning av det i motionen berörda problemetgenom införande av en trygghetsförsäkring på kollektivavtalsrättslig väg är attföredra framför en skadeståndsrättslig särreglering av det slag motionärernaförordar. Först om det visar sig att denna väg inte är framkomUg börlagstiftningsåtgärder övervägas. Trygghetsförsäkringen har visserligen hittillsinte varit i kraft på arbetsmarknaden ocherfarenheterna av den är således ännu begränsade. Vad som hittiUs framkommittyder emellertid på att trygghetsförsäkringen på ett snabbt och smidigt sättfyUer uppgiften att bl. a. garantera den skadelidande skillnaden meUan vad hanerhåller från allmänna och avtalsbundna försäkringar, å ena sidan, samt fulllön vid normal arbetsprestation, å den andra. På grundav vad sålunda anförts främst att frågan om en utvidgning av avtalsområdet för trygghetsförsäkringen kommer att tasupp i de förestående avtalsförhandlingarna mellan SAF och LO - avstyrkerutskottet bifaU tUl motionen 1973:1091. 1 motionen 1973:1097 hemställs att uttalar sigför en förändring av SkL innebärande (1) alt strikt arbetsgivaransvar införs,(2) att ansvarighetsförsäkring blir obligatorisk för arbetsgivare samt (3) attbevisbördan vid inträffade olycksfall därvid vänds, så att skyldighet åUggerarbetsgivaren att bevisa sig vara fri från ansvar för olycksfallen i fråga. Utskottet vill till en början fästa uppmärksamheten vidatt de i motionen framförda förslagen står i ett nära samband med varandra. Detoinskränkta principalansvaret enligt SkL omfattar nämligen alla arbetsgivare, såledesockså arbetsgivare i rent privata förhållanden och i icke-ekonomisk verksamhet.För att skadeståndsrätten inte i många fall skall bli illusorisk på grund avbristande betalningsförmåga hos arbetsgivaren måste därför ett system sombygger på strikt arbetsgivaransvar kompletteras med regler om obligatoriskansvarighetsförsäkring för arbetsgivarna. Förslaget om omvänd bevisbörda fylleri ett sådant system funktionen att motverka långdragna förhandlingar ochrättegångar angående speciella tvistefrågor, t. ex. om skadan uppkommit "itjänsten". Det nu sagda ger vid handen att ett genomförande av de avmotionärerna framförda förslagen skulle innebära en fullständig omläggning avkursen för det hittillsvarande reformarbetet på skadeståndsrättens område. Deflesta av de argument, som utskottet i det föregående anfört gentemot motionen1973:1091 äger därför motsvarande tillämpning på den nu förevarande motionen.Utskottet skall därför här endast i korthet redogöra för några av deytterligare invändningar som i samband med antagandet av SkL framfördes medavseende på motionsyrkanden av enahanda innebörd (se ovan s. 8-11) samt därtillfoga några mindre tillägg. Vad först gäller förslaget om strikt skadeståndsansvar föralla arbetsgivare innebär detsamma att man skulle bryta den utvecklingslinjesom följts ända sedan början av detta sekel, då man just på yrkesskadornasområde övergick från ett ersättningssystem byggt på strikt ansvar förarbetsgivare till ett av arbetsgivarna bekostat försäkringssystem, som däreftersuccessivt byggts ut och förstärkts. Det bör enligt utskottets mening i dettasammanhang understrykas att skyldigheten att betala tillyrkesskadeförsäkringen är ett sätt på vilket arbetsgivarna lämnar ersättningarför olycksfall i arbete. Därjämte lämnar arbetsgivarna betydande bidrag tillden allmänna sjukförsäkringen och bekostar (för arbetstagare) allmäntilläggspension, vilken bl. a. inkluderar s. k. förtidspension till den somblivit varaktigt arbetsoförmögen, t. ex. genom olycksfall i arbete. Utskottetvill vidare hänvisa till att det skulle vara onödigt dyrbart och innebäraslöseri med tillgängliga resurser att för reglering av ersättning förolycksfall i arbetet ha två system, ett skadeståndsrättsligt byggt pä striktansvar och ett system byggt pä yrkesskadeförsäkringen. Utskottet vill i förbigående påpeka att den senare lagen täcker också vissa yrkessjukdomar, vilka ejkan rubriceras som olycksfall. Under hänvisning till vad sålunda anförtsavstyrker utskottet bifall till motionen 1973:1097 i denna del. Vad härnäst gäller förslaget om införande av obligatoriskansvarsförsäkring för arbetsgivare bör i första hand framhållas att ett dyliktgenerellt verkande obligatorium skulle kräva en omfattande administrativkontroU-apparat. Eftersom det oinskränkta principalansvaret enligt SkL intebara gäller för företagare utan också i icke-ekonomisk verksamhet och i rentprivata förhållanden, synes man t. ex. bara i begränsad omfattning kunnaanvända på avgiftsdebiteringar till den allmännaförsäkringen baserade uppgifter i kontrollerande syfte. Ett system medobligatorisk ansvarsförsäkring bör därför övervägas endast om tvingande skälkan åberopas. Bedömandet av om sådana skäl föreligger bör ske mot bakgrund avhur stor spridning den frivilliga ansvarsförsäkringen har. Betydelsefullafaktorer vid bedömningen är också graden av de förbättringar som kanåstadkommas inom yrkesskadeförsäkringen samt utvecklingen och spridningen avde kollektiva trygghetsförsäkringarna inom arbetslivet. 1 samband med riksdagsbehandlingen av SkL konstateradeutskottet (se ovan s. 11) att man inte med bestämdhet vet hur stor spridningfrivillig ansvarsförsäkring har. Utskottet fann det vanskligt att förutsäga omutvidgningen av principalansvaret skulle komma att medföra att de arbetsgivaresom saknade försäkring skulle skaffa sig ett försäkringsskydd eUer om denpremiehöjning som skulle bli följden av det ökade ansvaret skulle få motsatteffekt. Utskottet ansåg att det skulle vara av mycket stort värde att fåspridningen av den frivilliga ansvarsförsäkringen kartlagd. En sådan undersökning, vars utförande syntes böraanförtros åt skadeståndskommittén, borde enligt utskottets mening företas enviss tid efter det att lagen trätt i kraft. Skulle undersökningen visa attansvarsförsäkringens spridning inte är godtagbar borde kommittén utarbetaförslag som syftar tUl att nå ökad utbredning av försäkringsskyddet. Härvidkan naturligtvis införande av obligatorisk ansvarsförsäkring komma underprövning, framhöll utskottet. Med hänsyn till de föreliggandekontrollsvårigheterna ansåg emellertid utskottet att kommittén i så fall bordeundersöka om skyldigheten att teckna ansvarsförsäkring kunde avgränsas tillvissa kategorier av arbetsgivare, exempelvis ned till ett bestämt minsta antalarbetstagare. Vad utskottet bl. a. sålunda anfört skulle ges Kungl. Enligt vad utskottet inhämtat har tiden ännu inte ansettsmogen för att genomföra den av förordade undersökningen. Med hänsyntUl att effekten av SkL:s ikraftträdande först bör avvaktas och till att enviss tidsfrist är erforderlig för att information om det nya principalansvaretskall hinna nå ut till arbetsgivarna har det enligt uppgift ansetts lämpligtatt undersökningen påbörjas efter ikraftträdandet, dvs. Enligt utskottets mening är det inte aktuellt att ta upp frågan om obligatorisk ansvarsförsäkring för arbetsgivare tillförnyad förutsättningslös prövning innan den ovannämnda undersökningengenomförts. Eftersom LO inför de förestående avtalsförhandlingarna med SAFframfört krav på en utvidgning av avtalsområdet för trygghetsförsäkringen, böräven resultatet av dessa förhandlingar först avvaktas. Utskottet vill ianslutning tUl det sist sagda erinra om att en ökad utbredning avtrygglietsförsäkringen torde medföra - såvitt avser avtalsbundna arbetsgivare att företagsansvarsförsäkringens betydelse minskar när det gäller skador somdrabbar arbetsgivarens egna arbetare, medan däremot en sådan utveckling intepåverkar företagsansvarsförsäkringens betydelse i fråga om skador som åsamkasutomstående tredje man. Slutligen önskar utskottet framhålla att en meraingående prövning av frågan om obligatorisk företagsansvarsförsäkring knappastheller är möjlig, förrän det bättre än som f. n. är fallet kan bedömas vad somkan framkomma som resultat av det pågående arbetet med en utbyggnad avyrkesskadeförsäkringen. På grund av vad sålunda anförts - och med understrykandeav att i förevarande ärende motionsyrkandet om införande av obligatoriskansvarsförsäkring för arbetsgivare väsentligen är avhängigt det ovan behandladeyrkandet om strikt arbetsgivaransvar - avstyrker utskottet bifall till motionen1973:1097 jämväl i denna del. Vad slutligen gäller förslaget om omvänd bevisbörda bördet framhållas att man därigenom i realiteten uppnår samma skadeståndsansvarsom om ett strikt skadeståndsansvar gällde. De invändningar som kan riktas motett strikt ansvar äger följaktligen giltighet också beträffande ett ansvar medomvänd bevisbörda (s. k. presumtionsansvar). För att ge en mera rättvisandebild av de nuvarande reglerna om bevisbördas placering vill utskottetemellertid peka på att talan om skadestånd enligt SkL kan grundas på anonymafel skadevållaren kan inte utpekas - eller kumulerade fel flera mindre felsom inte vart för sig uppfyller kravet på culpa. Med hänsyn härtill har genomSkL uppkommit ett i förhållande till äldre rätt gynnsammare bevisläge för denskadelidande. Den skadelidandes bevisskyldighet bör vidare sättas i relationtill den skadeståndsgrundande handlingsföreskrift som återfinns i 7 § förstastycket arbetarskyddslagen (1949:1) och som ålägger arbetsgivare att"iakttaga allt som med hänsyn tUl arbetets natur och de förhållanden,under vilka arbetet bedrives, samt arbetstagarens ålder, yrkesvana och övrigaförutsättningar för arbetet skäligen kan erfordras för att förebygga att hoshonom sysselsatt arbetstagare ådrager sig ohälsa i följd av arbetet ellerdrabbas av olycksfall däri". På grund av det anförda avstyrker utskottetbifall till motionen 1973:1097 även såvitt nu är i fråga. 1. avslår motionenI 973:1 091, 2. avslår motionen1973:1097. Närvarande: herrar i (fp), ().Svanström (c), fröken i (s), (), (),(), (), herrar i (s), (), (vpk), i (s), i (c), () och (). *Ej närvarande vid betänkandets justering. vidpunkt 2 i utskottets hemställan av herrIsraelsson (vpk), som anser: dels att det avsnitt i utskottetsbetänkande som börjar på s. 18 med orden "Utskottet vill" och somslutar på s. 20 med orden "i fråga" bort ha följande lydelse: Utskottet delar motionärernasmening att nu gällande lagstiftning angående rätt till skadestånd i anledningav olycksfall i arbetet är i högsta grad otillfredsställande. Någonobligatorisk prövning huruvida ersättning skall utgå till den som drabbats avolycksfall i arbetet sker sålunda inte. De ersättningar som utbetalas avförsäkringskassa eller täcker normalt inte helainkomstbortfallet och inte heller ersätts sveda och värk samt framtida men.Olycksfall bedöms mestadels som s. k. ren olyckshändelse, vilket innebär attden skadade erhåller sedvanlig ersättning från försäkringskassa och sedermerafrån om sjukskrivningsperioden varar än tremånader. Medför skadorna invaliditet fastställes graden avriksförsäkringsverket, och viss invaliditetsersättning utgår grundad påriksförsäkringsverkets bedömning. Skulle total arbetsoförmåga bli följden fården skadade förtidspension. Oavsett vad som händer kommer den som drabbats avolycksfall i arbetet med beteckningen ren olyckshändelse i ett väsentligt sämreekonomiskt läge än före olycksfallet. Utskottet anser inte att ett systemmed strikt ansvar skulle leda till några orimliga kostnader. Den produktion somförorsakar olycksfallen måste också kunna bära kostnadema för full ersättningtill de människor som oförskyUt drabbas av olyckor i sitt arbete. Den som sägersig vara motståndare till ett strikt arbetsgivaransvar är också motståndaretill att de som drabbas av olycksfall i arbetet - och det kan förutsättas attingen utsätter sig för olycksfall av fri vilja skall få full ersättning ianledning av skadorna. Ett strikt arbetsgivaransvar innebär vidare trygghet förindividen och en ökad social rättvisa för arbetare i produktion, somlöper större risk att skadas i sitt arbete än t. ex. tjänstemän. Förhållandetatt företagen får stå för kostnader som motsvarar det skadeståndsrättsligabegreppet "full ersättning", bör rimligen också leda till en väsentligtsäkrare arbetsmiljö. Införesett strikt skadeståndsansvar måste detta också kompletteras med obligatorisk ansvarighetsförsäkring för arbetsgivarna.Därav följer att skaderegleringen likväl kommer att ske efterförsäkringsmässigt system. Den stundom framförda åsikten, att införandet av ettstrikt skadeståndsansvar för arbetsgivare skulle innebära, att man brötutvecklingslinjen att yrkesskadorna skall ersättas via ett försäkringssystem,är således enligt utskottets mening inte riktig. Med avseende på de invändningar, som vid olika tillfällenframförts om att ett system med obligatorisk ansvarsförsäkring skulle kräva enomfattande administrativ kontrollapparat, vill utskottet för sin del framhåUaatt kontrollbehovet i tekniskt avseende kan begränsas genom att frånskyldigheten att teckna ansvarsförsäkring undantas vissa kategorier avarbetsgivare, t. ex. arbetsgivare som icke är näringsidkare eller arbetsgivaresom icke har ett visst minimiantal anställda arbetare. 1 dylika fall skullefrågan om ersättning åt den skadelidande kunna lösas enligt samma metod som dåskada orsakas av en oförsäkrad eller okänd bil. För dessa fall är enligt 21 §trafikförsäkringslagen (1929:77) samtliga koncessionerade trafikförsäkringsanstaltersolidariskt ansvariga. Denna solidariska ansvarighet fullgörs avTrafikförsäkringsföreningen, ett organ för samtliga trafikförsäkringsanstalter.Nu berörda spörsmål bör enligt utskottets mening skyndsamt bli föremål förnärmare utredning. Utskottet finner i likhet med motionärerna det angelägetatt bevisbördan vid inträffade olycksfall vänds, så att skyldighet åliggerarbetsgivaren att bevisa sig vara fri från ansvar för olycksfallen i fråga.Detta skulle radikalt förbättra rättsläget för dem som drabbas av olycksfall.För närvarande vilar hela bevisbördan på den som yrkar skadestånd. Denne måstestyrka att skadan uppkommit "i tjänsten" och att arbetsgivarenåsidosatt vad som enligt 7 § första stycket arbetarskyddslagen (1949:1)"skäligen kan erfordras" i fråga om anordningar och föreskrifter isyfte att förebygga olycksfall i arbetet. 1 likhet med motionärerna anserutskottet nämnda lagrum ytterst opreciserat, när det gäller de krav som kanställas på företagen i arbetarskyddshänseende. Detta försvårar i sin tur denskadelidandes möjligheter att fullgöra sin bevisskyldighet. De nuvarandereglerna om bevisbördans placering ger därför ofta upphov till långt utdragnadomstolsprocesser, under vilka den skadelidande tvingas leva under stark psykiskpress. På grund av vad sålunda anförts tillstyrker utskottetbifall till motionen 1973:1097. dels att utskottets hemställan under 2 bort ha följandelydelse: 2. att med bifall tillmotionen 1973:1097 hos Kungl. Maj:t hemställer om förslag till lagändringar avsådan innebörd (1) att ett strikt arbetsgivaransvar införs, (2) attansvarighetsförsäkring blir obligatorisk för arbetsgivare samt (3) attbevisbördan vid inträffade olycksfall vänds, så att skyldighet åliggerarbetsgivaren att bevisa sig vara fri för olycksfallen i fråga.