bet · FW01SkU3 · 1973-12-31 00:00:00 — Skatteutskottetsbetänkande nr 1973 SkU 1973:3 betänkande med förslag till förordning omavgift på vissa dryckesförpackningar. har i sittbetänkande 1973:1 i princip anslutit sig till den s. k.trepartiöverenskommelsen om sättet för finansiering av pris-stoppet på vissalivsmedel och i samband därmed förklarat sig ha för avsikt att efter meraingående prövning lägga fram förslag till den avgift på engångsförpackningarsom förutsätts i överenskommelsen. Att frågan bröts ut ur nämnda betänkandeberodde inte enbart på att de övriga förslagen var mera brådskande till sinnatur utan också på att man i detta fall stod inför ett helt nyttbeskattningsområde. Det har framförts kritik mot att en fråga av denna artblir föremål för den relativt summariska behandling som en beredning enbartinom ett riksdagsutskott utgör. Utskottet finner denna kritik i viss mänbefogad med hänsyn bl. a. till att överenskommelsen torde förutsätta attemballageavgiften tas ut , vilket för utskottetsdel har inneburit att ärendets behandling blivit forcerad. Sakbehandlingen haräven blivit lidande på att innebörden av uppgörelsen till vissa delar varitdunkel, vilket medfört behov av ytterligare överläggningar mellan företrädareför de partier som står bakom överenskommelsen. Utskottet har sökt att igörligaste mån kompensera avsaknaden av förarbeten genom att låta företrädareför , emballageindustrin, dryckestillverkarna och handelnframföra sina synpunkter på ärendet inför utskottet. Ett flertal skrivelser iärendet har också inkommit till utskottet. Efter att ha tagit del av näringslivets ochnaturvårdsverkets synpunkter har det för utskottet stått klart, att denursprungliga överenskommelsen endast kan betraktas som ett utkast, som måstemodifieras och kompletteras på väsentliga punkter. Mot denna bakgrund harutskottet inte ansett sig bundet av en bokstavstolkning av överenskommelsen iden form den meddelades i den första presskommunikén utan i första handeftersträvat att skapa den önskade kostnadstäckningen genom en avgift som tiUhuvudsaklig del drabbar engångsförpackningar för andra drycker än mjölk.Utskottet har därvid ansett sig böra föreslå även andra åtgärder som dels påett lämpligt sätt kompletterar de miljöpolitiska strävanden som får anses varaen förutsättning för uppgörelsen, dels syftar til! att ge industrin och handelnmöjligheter till omställning och anpassning. Av de första redogörelserna föröverenskommelsen framgår, att man räknade med en avgift på perförpackning, vilket i många fall motsvarar en skattebelastning på ellermer räknat på framställningskostnaden 1 1973.6 saml. Vidare framhölls att avgiften bordeutgå förutom på förpackningar för vin och spritdrycker samt maltdrycker ochkolsyrade läskedrycker alltså det punktbeskattade läskedrycksområdet - ocksåpå förpackningar för icke kolsyrade läskedrycker, s. k. stilldrinkar, som ibetydande omfattning säljs på engångsflaskor. De ledamöter inom utskottet somförklarat sig icke kunna biträda majoritetens förslag med hänsyn till att deansett detta strida mot den ursprungliga överenskommelsen har likväl ansettsig böra förorda såväl en annan avgift än den först nämnda som ett annatvaruområde än det först avtalade genom att yrka att stilldrinkar av bl. a.sysselsättningsskäl ställs utanför avgiften. Det har från näringslivets sida övertygande visats att denförst nämnda avgiften med per engångsförpackning skulle medförabetydande omställningsproblem inte bara för emballage- och dryckestillverkarnautan också för de senare handelsleden. Kostnaderna härför har uppskattats tillbelopp som framstår som orimliga i förhållande till avgiftens finansiellabetydelse. Härigenom kan risker för sysselsättningen inom känsliga områden liksomomotiverade konkurrenssnedvridningar befaras. När åtgärdens miljöpolitiskavärde dessutom starkt ifrågasatts av den närmast ansvariga myndigheten, harutskottet funnit anledning att söka en annan lösning utan att därför gå ifrånden ursprungliga tanken att inkomsterna främst skall hämtas frånengångsemballaget. Utskottet har härvid ansett det angeläget att begränsa denkostsamma omställningsprocess som en befarad allmän övergång tillreturemballage skulle kunna ge upphov till. Enligt utskottets mening måste mandärför söka minska spännvidden mellan de två huvudformerna för emballage. Dettakan endast ske genom en sänkning av avgiftens höjd. Då en sådan åtgärd ledertill en minskning av de beräknade inkomsterna måste en breddninggöras av underlaget för avgiften. Utskottet har därvid funnit naturligt att undersökamöjligheterna till ökat underlag i fråga om såväl förpackningar som drycker. Degjorda beräkningarna visar att en avgift på för såväl engångs- somreturförpackningar för ett dryckesområde, som omfattar förutom de tidigarenämnda dryckerna även juicer och likartade konsumtionsfärdiga saftdrycker, dockmed undantag för de minsta portionsförpackningarna på högst , ger denavsedda kostnadstäckningen. Enligt utskottets mening kan åtskilliga skälanföras för att låta avgiften utgå även på returförpackningarna. Genom attreturkärlen har en genomsnittlig användning på tio gånger blir vid en enhetligavgift den faktiska kostnadsbelastningen på de drycker som tappas på dessa kärlungefär en tiondel av avgiften på engångsförpackningarna. kommerkostnaderna för nyanskaffning av returemballage att öka med avgiftens helabelopp, vilket gör det möjligt att höja panten för sådana förpackningar imotsvarande mån. Det har i andra sammanhang framhållits, bl. a. i motionertill detta års riksdag vilka hänvisats till jordbruksutskottet, att en höjningav pantpriset på returglas av miljöpolitiska skäl är angelägen för attåstadkomma att returförpackningarna verkligen återanvänds och inte slängs bort. Såvitt utskottet kan finna måste en avgift av nuföreslagen typ vara den enklaste metoden för att uppnå den önskadepantprishöjningen. De alternativa åtgärder som kan komma i fråga torde allaförutsätta att de frivilliga åtaganden som gäller i fråga om pant påreturglas får ersättas med en lagstiftning, som sannolikt måste innebära enlångtgående och svårövervakad reglering av näringslivets hantering av dessakärl. Enligt utskottets mening bör under sådana förhållanden en avgift påreturemballagen framstå som en från praktiska synpunkter överlägsen lösning.Att åtgärden dessutom innebär en såvitt utskottet kan bedöma önskvärd utjämningav avgiftsbelastningen som den bidrar tUl kostnadstäckningen, serutskottet självfallet också som en fördel. Utskottets principiella ståndpunkt i sakfrågan kansammanfattas på följande sätt. Utskottet accepterar att en avgift införs för att delsförstärka statsinkomsterna, dels medverka till en ökad användning avreturförpackningar på engångsförpackningarnas bekostnad. Däremot anserutskottet sig inte kunna medverka till att en sektor av näringslivet utanförvarning utsätts för åtgärder som radikalt förrycker förutsättningarna fördess verksamhet. En sådan åtgärd måste enligt utskottets mening grundas på enallsidig utredning och bedömning av frågan i hela dess vidd och inte på ettsubjektivt miljöpolitiskt antagande. Näringslivet bör under alla förhållandenfå möjligheter att inom rimlig tid anpassa sig till de nya villkoren. Med hänsyn härtill förordar utskottet att avgiften får enmåttlig höjd, att den belastar större delen av dryckesområdet samt attstyrningseffekten förstärks genom den höjning av pantpriset som blir följdenav att även returemballaget beläggs med avgift. Utskottet vill emellertid understryka att den nuförordade avgiften bör betraktas som ett provisorium och att den därför börkunna omprövas så snart den kan anses ha fyllt sin uppgift som ett led i finansieringenav prisstoppet för vissa livsmedel. Om avgiften därefter skall bestå, börenligt utskottets mening mera vara en fråga av miljöpolitisk natur än enskattefråga. Det är emellertid angeläget att frågan om avgiftens eventuellaframtida utformning med hänsyn till miljövärdseffekterna tas upp till prövningi god tid. Utskottet förutsätter därför att utredningen (Jo 1971:08) rörandekostnaderna för miljövården får i uppdrag att skyndsamt utreda verkningarna avden nu föreslagna avgiften samt överväga det framtida behovet och utformningenav en särskild emballageavgift. Utredningen bör därvid vara oförhindrad attäven pröva möjligheten att differentiera avgiften för att tillgodosemiljövårdsaspekterna. I en differentiering inbegriper utskottet även fullständigavgiftsbefrielse för förpackningar som utredningen finner särskiltmiljövänliga. Det bör emellertid understrykas att de frånmiljövärdssynpunkt önskvärda förändringarna måste vägas mot de närings- ochsysselsättningspolitiska effekterna därav, så att inte konkurrensrubbningar,monopolsituationer eller andra icke önskade resultat blir följden av förslagen. Utskottet förutsätter också att erforderliga medel ställs till utredningens förfogande förifrågavarande uppdrag. I fråga om den tekniska utformningen av bestämmelsernavill' utskottet framföra följande. Av praktiska skäl förordar utskottet att avgiften tas uthos emballage-tillverkaren eller vid import i samband med förtullningen. Samtidigtfår avgiftsskyldig möjlighet att importera förpackningar utan avgift, som då istället erläggs vid försäljningen. Dryckestillverkare blir avgiftsskyldig omhan själv producerar sina förpackningar eller förvärvar förpackningar utanavgift. 1 fråga om avgiftsplikten förordar utskottet attförpackningar som rymmer högst eller undantas. Den nedregränsen avser främst de tidigare nämnda portionsförpackningarna, medan den övregänsen avser att undanta sådana förpackningar som normalt icke förekommer idetaljhandeln. Det kan visserligen invändas att exempelvis svagdricka alltjämtsäljs i förpackningar som rymmer . I avgiftssammanhang och frånmiljövårdssynpunkt torde dessa förpackningar dock sakna betydelse. Däremot skulleen generellt högre gräns sannolikt komplicera redovisningen av vissasaftdrycker. Utskottet förordar vidare, att avgiften skall avse samtligaförpackningar- inom angivna gränser som är avsedda för konsumtionsfärdigadrycker av typen juice, stilldrink, läskedryck, maltdryck, vin ellerspritdryck. I begreppet konsumtionsfärdig ligger därvid att exempelvis endjupfryst, koncentrerad juice, som före användningen skall spädas med vatten,inte berörs av avgiften. Det kan inte uteslutas att den föreslagna avgiften kanmedföra vissa omställnings- och andra svårigheter för de berörda emballage- ochdryckestillverkarna. I författningsförslaget har därför intagits en bestämmelse,som ger Kungl. Maj:t möjlighet att helt eller delvis förordna om undantag frånavgiftsskyldighet. Om avgiften tas ut vid förpackningsindustrins leveransertill de inhemska dryckestillverkarna måste bestämmelserna kompletteras medregler som vid inport belägger allt motsvarande tomemballage och alla varor sominkommer i de avsedda förpackningarna med samma avgift. Vid införseln kan vissaproblem uppstå i fråga om returflaskor. Bryggeriindustrin har i skrivelse tillutskottet framhållit riskerna för att utländska företag som exporterar mellanöltill kan komma att gå över till den svenska standardtypen av returglas,något som kan innebära att hela den svenska marknadens behov av returglastillgodoses genom import av mellanöl. Detta skulle kunna medföra betydandefördelar för utländska företag på de svenska bryggeriernas bekostnad. Det ärtvivelaktigt om en sådan utveckling kan ses som en miljöpolitisk fördel. Ävenandra skäl talar för att importreglerna bör utformas så att minsta möjligarubbningar uppstår i nuvarande konkurrensförhållanden mellan import och inhemsktillverkning. Avgiften på returglas föreslås bestämd utifrån denförutsättningen att varje flaska i genomsnitt kommer till användning tiogånger. Om avgiften vid import av utländskt öl utgår med per flaska bördärför en utländsk bryggare få tillbaka per flaska vidåterutförseln av tomglaset. Om det oaktat en väsentlig ökning av importensandel av returglasmarknaden skulle uppstå bör ytterligare åtgärder vidtas föratt motverka en sådan utveckling. Utskottet förutsätter därför attriksskatte-verket, som föreslås bli avgiftsmyndighet, noga följer denna frågaoch framlägger förslag till åtgärder orn så befinns nödvändigt. Om avgiften tas ut vid leverans till dryckestillverkaren,kommer denne att arbeta med ett beskattat lager av emballage. Det emballage somkrossas eller skadas vid tillverkningsprocessen i bryggeri eller hos annandryckestillverkare bör undantas från avgiften. Eftersom dryckestillverkareninte blir avgiftsskyldig kan han inte heller få någon avdragsrätt för krosset.Att överföra avdragsrätt från ett skatteområde till ett annat - i detta fallnärmast från emballageavgiften till de punktskatter som utgår på dryckerna bör av flera skäl inte komma i fråga. Däremot är det möjligt att utnyttja erfarenheternafrån punktbeskattningen på så sätt att man låter emballagetillverkaren i sinredovisning göra avdrag för kross och skador. Redan nu torde det vara möjligtatt fastställa den ungefärliga avdragsprocenten för de viktigasteemballagetyperna. Man bör därför utan svårighet kunna tillämpa enschabloniserad beräkning som i huvudsak ger ett rättvisande resultat. Det börankomma på riksskatte-verket att efter överläggningar med de berörda parternameddela närmare föreskrifter om avdragsrätten för kross och liknande skador. 1den mån emballage krossas i större omfattning genom olyckshändelse sedan detlevererats eller införts, kan återbetalning av erlagda avgifter ske med stöd avdispensregler i förordningen om förfarandet vid viss konsumtionsbeskattning. Beträffande utformningen av författningsförslaget kan iövrigt framhållas att den nära ansluter till de gällandepunktskatteförfattningarna i fråga om redovisning, uppbörd m. m. I fråga om det ekonomiska resultatet av avgiften kan någrasäkra förutsägelser inte göras på grund av osäkerheten om avgiftens inverkan påkonsumtionen och produktionen av drycker. Utskottet har vid sina beräkningarutgått från konsumtionen och funnit att den generella 1O-öresavgiften på detta underlag skulle ge drygt 100 milj. kr., vilketmotsvarar drygt 120 milj. kr. om mervärdeskatteeffekterna medräknas. mening bör man ha anledning att i detta sammanhang beakta allaskattemässiga effekter av de åtgärder som föreslås för kostnadstäckningen. Ienlighet härmed bör man också kunna inräkna den tidigare icke medräknade ökningav mervärdeskatten som kan väntas bli följden av den höjda bilaccisen och somuppskattas till 17 milj. kr. Utskottet vill i detta sammanhang även beröra en doldinkomstpost som sammanhänger med vin- och spritdrycksbeskattningenskonstruktion. På grund av att dessa skatter till viss del utgår med fastaprocenttal på utminuteringspriset kommer en avgift på emballaget att leda tillatt konsumentpriset ökar med betydUgt mer än den dubbla avgiften. Utskottet ärmedvetet om att emballageavgiften alltså kommer att slå härdare pä dessa varor än pä övriga, men utskottet ansersamtidigt att en sådan skärpning kan försvaras med hänvisning till atthöjningen blir förhållandevis minst för dessa varor om man sätter avgiften irelation till konsumentpriset. Under dessa förutsättningar kommer avgiften påvin och spritdrycker att leda till ett visst överskott i beräkningarna. Det kani detta sammanhang också nämnas att Vin- & spritcentralen i samråd medsystembolaget f. n. undersöker möjligheterna att gå över till ett nytt systemför returglashantering som innebär att alla glas skall återköpas och krossas ibutikerna. Krosset skall sedan säljas till glasbruken. En följd av en sådanåtgärd blir självfallet att inkomsterna av avgiften också kommer att ökaväsentligt. Då denna verksamhet emellertid ännu befinner sig på försöksstadiethar utskottet inte ansett sig böra medräkna några inkomster härav, eftersomkostnadstäckningen i första hand avser . Förordning om avgift på vissa dryckesförpackningar Härigenom förordnas som följer. 1 § Avgift erlägges enligt denna förordning till statenvid omsättning inom landet av förpackning för konsumtionsfärdig dryck hänförlig till tulltaxenr 20.07 eller 22.01-22.09 och vid införsel av sådan förpackning med eller utan dryck, om förpackningens fyllnadsvolym överstiger 0,2 men ej . Bestämmelserna i I § förordningen (1960:396) om frihetfrån införselavgift i vissa fall gäller ej i fråga om avgift enligt dennaförordning. 2 § ärriksskatteverket eller, i fråga om införsel, generaltullstyrelsen. 3 § Avgiftsskyldig är den som 1. i yrkesmässigverksamhet här i landet tillverkar avgiftspliktig förpackning, 2. i yrkesmässigverksamhet här i landet säljer eller tager i anspråk förpackning, som utanavgift förvärvats från tillverkaren eller införts till landet, närförsäljningen eller ianspråktagandet avser sådan förpackning och sådant ändamålsom anges i 1 §, 3. vid införsel avavgiftspliktig förpackning är att anse som varuhavare i tullhänseende. 4 § Avgiftsskyldighet föreligger icke 1. när förpackningutan dryck inköpas inom eller införes till landet av avgiftsskyldig som avses i3 § 1 eller 2, 2. när förpackninginföres till landet under omständigheter som medför tullfrihet enligt 8 eller 9§ tulltaxeringsförordningen (1960:391) eUer förordningen (1966:394) om rätt för resande m. fl.att införa varor tull- och skattefritt. Konungen kan förordna om ytterligare undantag frånavgiftsskyldighet. 5 § Avgiftsskyldighet inträder när avgiftspliktigförpackning inom lan det tillhandahålles icke avgiftsskyldig mottagare eller tages i anspråk för tappning av dryck i yrkesmässig verksamhet. Vidinförsel inträder avgiftsskyldighet när införseln äger rum. 6 § Avgift utgår med för varjeförpackning. 7 § Avgiftsskyldig enligt 3 § 1 eller2 skall anmäla sig för registrering hos senast två veckorinnan verksamhet som medför avgiftsskyldighet börjar eller övertages. Anmälangöres på blankett enligt fastställt formulär. Ändras förhållande som uppgivitsi anmälningshandling skall underrättas efterändringen. Om verkställd registrering utfärdar bevissom sändes till den avgiftsskyldige. 8 § Avgiftsskyldig enligt 3 § 1 eller 2 skall utananmaning lämna deklaration rörande verkställda leveranser och uttag av avgiftspliktiga förpackningar. Deklaration skall lämnas fortlöpande för varje redovis ningsperiod under vilken verksamhet som medför avgiftsskyldighet bedrivits. Redovisningsperiod omfattar kalendermånad. Deklaration skall lämnas till senast den5 i andra månaden efter utgången av den redovisningsperiod som deklarationenavser. Om synnerliga skäl föreligger, kan medge attavgiftsskyldig får lämna deklaration . 9 § Uppkommer förlust på fordran, som avser förpackningarför vilka avgift redovisats, får avdrag göras för det antal förpackningar som svarar mot den uppkomna förlusten. Avdraget får göras i deklaration för den redovisningsperiod, under vilken förlusten uppkommit. Har avdrag gjorts och inflyter därefter betalning, skall redovisning åter lämnas för det antal förpackningar som svarar mot det betalda beloppet. kan besluta om rätt till avdrag ideklaration för avgiftsbelagda förpackningar som förstörs viddryckestillverkning. 10 § Vid införsel fastställes ochuppbäres avgiften i den ordning som gäller för tull. Bestämmelser om påförandeoch erläggande av tull samt om besvär över tullmyndighets beslut gäller itillämpliga delar beträffande avgift enligt denna förordning, i den månKonungen icke förordnar annat. 11 § Har dryck som avses i I § utförtsur landet i förpackning, för vilken avgift erlagts, återbetalarriksskatteverket på ansökan av den som utfört varan den avgift som belöper påutförseln. Återbetalning sker ej av belopp.som för år räknat understiger 500kronor. Utföres avgiftspliktig förpackning för förnyad användning hos ut- ländsk dryckestillverkare, kan på ansökanav tillverkaren eUer dennes ombud medge återbetalning med för varjeutförd förpackning. Återbetalning medges ej för större antal förpackningar änsom svarar mot tidigare införsel till landet av avgiftspliktiga förpackningarav samma slag med dryck. Närmare föreskrifter om återbetalning av avgift meddelas av . 12 § Förordningen (1959:92) omförfarandet vid viss konsumtionsbeskattning äger tillämpning på avgift enligtdenna förordning. Bestämmelserna i 46 § förstnämnda förordning gäller ävenbeträffande avgift vid införsel av avgiftspliktig förpackning. 13 § Talan mot beslut enligt 8 eller11 § föres hos Kungl. Maj:t genom besvär. Denna förordning träder i kraft . Tillverkare som kan antagas vara avgiftsskyldig enligtdenna förordning skall senast anmälasig för registrering hos . Lag om ändring i skattebrottslagen (1971:69) Härigenom förordnas, att 1 §skattebrottslagen (1971:69) skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Utskottets förstag 1 § Denna lag gäller i fråga omskatt eller avgift enligt 1. förordningen(1908:128) angående bevillningsavgifter för särskilda förmåner och rättigheter,förordningen (1927:321) om skatt vid utskift-ning av aktiebolags tillgångar,kommunalskattelagen (1928:370), förordningen (1933:395) om ersättningsskatt,förordningen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt, förordningen (1946:324) omskogsvårdsavgift, förordningen (1947:576) om statlig inkomstskatt, förordningen(1947:577) om statlig förmögenhetsskatt, förordningen (1958:295) omsjömansskatt, förordningen (1970:99) om investeringsavgift för vissabyggnadsarbeten, 2. förordningen(1941:251) 2. förordningen (1941:251) omsärskild varuskatt, förordning- om särskild varuskatt, förordningen (1943:477)om skatt å vissa en (1943:477) om skatt å vissa pälsvaror, förordningen(1948:85) pälsvaror, förordningen (1948:85) om försäljningsskatt, förordningen omförsäljningsskatt, förordningen (1953:396) om accis å fettemul- (1953:396) omaccis å fettemul-sion m. m., förordningen sion m. m., förordningen (1953: (1953:397) angående avgift för fettvaror som användas för fram ställning av fettemulsion m. m., förordningen (1956:545) angåen de omsättningsskatt å motorfor don i vissa fall, förordningen (1957:262) om allmän energi skatt, förordningen (1960:253) om tillverkning och beskattning av malt- och läskedrycker, förord ningen (1960:258) om utjäm ningsskatt å vissa varor, förord ningen (1961:372) om bensin skatt, förordningen (1961:394) om tobaksskatt, förordningen (1961:653) om brännoljeskatt, stäm pelskattef örordningen (1964:308), förordningen (1964: 352) om gasolskatt, förordningen (1966:21) om särskild skatt på motorbränslen, förordningen (1968:430) om mervärdeskatt,förordningen (1971:170) om annonsskatt, förordningen (1972:266) om skatt på annonser och reklam, förordningen (1972:820) om skatt på spel, 397)angående avgift för fettvaror som användas för framställning av fettemulsion m. m., förordningen (1956:545) angående omsättnings skatt å motorfordon i vissa fall, förordningen (1957:262) om all män energiskatt, förordningen (1960:253) om tillverkning och beskattning av malt- och läske drycker, förordningen (1960:258) om utjämningsskatt å vissa varor, förordningen (1961:372) om ben sinskatt, förordningen (1961:394) om tobaksskatt, förordningen (1961:653) om brännoljeskatt, stämpelskatteförordningen (1964:308), förordningen (1964: 352) om gasolskatt, förordningen (1966:21) om särskild skatt på motorbränslen, förordningen (1968:430)om mervärdeskatt, förordningen (1971:170) om annonsskatt, förordningen (1972:266) om skatt pä annonser och reklam, förordningen (1972:820) om skatt på spel,förordningen (1973:000) om avgift på vissa dryckesförpackningar, 3. lagen(1954:243) om yrkesskadeförsäkning i vad avser obligatorisk försäkring, lagen(1955:469) angående omreglering av vissa ersättningar enligt lagen den 17 juni1916 (nr 235) om försäkring för olycksfall i arbete m. m., förordningen(1960:77) angående byggnadsforskningsavgift, lagen (1961:300) om redareavgiftför sjöfolks pensionering, lagen (1962:381) om allmän försäkring, lagen(1962:398) om finansiering av folkpensioneringen, förordningen (1968:419) omallmän arbetsgivaravgift, lagen (1970:742) om lönegarantiavgift, lagen(1971:282) om arbetarskyddsavgift. Lagen gäller även preliminär skatt, kvarstående skatt ochtillkommande skatt som avses i uppbördsförordningen (1953:272).