bet · FW01KU20 · 1973-12-31 00:00:00 — Utskottet vill också framhåUa att det av regeringentillgripna prisstoppet på vissa Uvsmedel föranleder icke oväsentligaadministrativa svårigheter för att kunna kontrolleras. Vidare leder det tUlbetydande förändringar av de före prisstoppet gäUandekonkurrensförutsättningarna genom att detaljhandelsföretag med olika sortimentfår olika möjligheter att kompensera kostnadsökningar genom prishöjningar påicke pris-stoppsomfattade varor. Detta får negativa konsekvenser i första handför den Uvsmedelshandel som bedrives i kvartersbutiker och glesbygdsbutiker. Utskottet är också medvetet om att prisstopp inte kanersätta de traditionella stabiliseringspolitiska medlen. Då emellertidprisreglerande åtgärder av tUlfäUig karaktär i vissa lägen kan ge rådrum föratt överväga andra åtgärder som kan komma ifråga för att hålla tillbakaprisstegringar vill utskottet trots redovisad tveksamhet icke motsätta sigKungl. Maj:ts förordnande om tUlämpning av allmännaprisregleringslagen. En ytterligare anledning att trots de juridiskabetänk-Ughetema nu ej motsätta sig att lagen om allmän prisreglering tUlämpatsär att prisstopp redan utfärdats genom kungl. Anm. Samma ledamöter reserverade sigäven mot utskottets beslut att hemstäUa att ärendet avgörs efter endast enbordläggning. godkände efter en omfattande debatt den 2februari 1973 utskottets hemställan och efter votering med 262 röster mot 37- även dess motivering. Prisregleringsfrägan berördes äveni finansdebatt . Frän den debatten (riksdagensprotokoll nr 31) återges följande irUägg av herrar och . ,(s. 69-70): I remissdebatten för någon månadsedan raljerade finansminister väldeliga med vår kritik av prisstoppet.Ni har ju accepterat det. Vad bråkar ni då för? Någon konsekvens får detväl ändå vara. Vi hade påvisat att prisstoppet blev en följd av regeringensdåliga stabiUseringspolitik. Hade regeringens momshöjning upp gått igenom hade situationen varit ännu värre . Vi hadekonstaterat att ett prisstopp icke löser några problem , att det bara flyttaröver prishöjningarna från ett område tUl ett annat. Vi konstaterade också attprisstoppet då var ett faktum och att de praktiska möjhgheterna för ettoppositionsparti att i rådande läge åstadkomma en förändring var obefintUga.Men vi vidhöll vår kritik mot det bristfälliga juridiska underlaget förregeringens åtgärd. Vi beskylldes då för inkonsekvens. Finansministern kommersäkert ihåg debatten med . Jag vUl nu kasta tUlbakabeskyUningen för inkonsekvens på finansministern själv. är juansvarig för gällande prisregleringslag. Den signerades av honom är 1956. I denströk finansministern under att prisreglering självfallet inte fick tUlgripas ionödan utan bara "då det befanns oundgängligen nödvändigt". Enbart enstegring av jordbrukspriserna i producentledet, framhöll han, "som hällersig inom de gränser vUka dragits upp av statsmakterna i samband medjordbruksregleringen kan givetvis icke åberopas som grund för en tillämpning avprisregleringslagen". Men som motiv för prisstoppsbeslutet i decemberförra året åberopar finansminstern just att den då träffade uppgörelsen omjordbrukspriserna skulle leda till icke acceptabla prishöjningar. Jag frågar nufinansministern: Vad är sanning? Det som finansministern deklarerade i motivenför sin egen prisregleringslag? EUer det uttalande som han gjorde dåhan skuUe tUlämpa den här lagen? Jag väntar med intresse på ett klarläggandebesked i det hänseendet. (s. 104-105): var litet irriteradöver att han inte fick något besked av mig i fråga om kriterierna för entUlämpning av prisregleringslagen. Han hänvisade tiU att jag 1956 - rimligenbör det vara tiUbaka - hade skrivit under en proposition, i vilken jagsäger att kriterierna är de och de. Ja, det finns vissa förklaringsgrunder fördetta. Jag hade under hela kriget suttit som ledamot av priskontrollnämnden.Jag hade väl hunnit bli ledsen över den kontroll man var tvungen att föra idetalj. Jag tUlbringande efter kriget med att som folkhushållningsministerkonfronteras med prisregleringen i aUa dess detaljer. När vi sedan gick in i1950-talet räknade vi kanske med en återgång tUl tider där diskussioner ompriskontroll skulle kunna förbehållas sådana speciella lägen då vi drabbades avkrig eller "av krig föranledda utomordentliga förhäUanden", som detbrukar heta på lagspråket. har det runnit mycket vatten under broarna. Vihar kommit in i en utveckling, där prisstegringen blivit en huvudvärk för ossaUa och där man följaktligen fått pruta på 16 är gamla kriterier och anpassadem efter dagens situation. Svårare är det inte, . Det prisstopp somvi genomförde 1970 och det som vi genomfört på vissa viktiga Uvsmedel hari varje fall i den senare omgången stötts upp av de flesta i den här kammaren,även om de inte haft socialdemokratisk mantalsskrivningsort. Man har settsakfrågan som den väsentliga, och man tycker inte att botaniserandet från 1956i kriterier, som dä hade sin naturliga bakgrund, lönade sig så mycket när detgäller ställningstaganden . (s. 108): Men det var allvarligt det somfinansministern sade om prisregleringslagen. Här har alltså landetsfinansminister är 1956 förklarat att lagen icke får tUlämpas om prishöjningarnaberor på jordbruksavtalet - ett klart konstaterande i lagmotiven - men nutiUämpas lagen av just detta motiv. Man må kalla det vad man vill, men man kaninte kalla det för rättssäkerhet. Jag skaU inte fuUfölja min egen replik i dendelen utan ge ordet tUl en ledare i där det något mindreallvariigt heter: "För vår del vilja vi särskilt understryka hur betydelsefulltdet är för ett land att ha en regering, som icke läser sig i sina positionerutan kan ändra ståndpunkt från den ena månaden tiU den andra, dä deninflatoriska utveckUngen och opinionsundersökningarna sä kräva. Det är, enUgtvår bestämda mening, verkligen att 'lyssna på rörelsen' och rätta sig efterdensamma, oavsett varifrån den än kommer." (s. 112): Det där med prisregleringen har jagförklarat. Jag förde en lång diskussion med i ivalrörelsen om huruvida kriterierna var tUlfredsställande för att sättalagen i kraft. kan från sina juridiska utgångspunkter ha en annanuppfattning jag får respektera det men jag har från mina praktiskautgångspunkter den uppfattningen, att här var det rimUgt att tUlämpaprisregleringslagen. Och jag har fått gehör för det i denna kammare. Detkommer ett förslag till som moderniserar denna prisregleringslag, såatt den bUr bättre i överensstämmelse med hur vi bedömer den frågan medde erfarenheter vi nu har än med hur vi bedömde den . Slufligen kan nämnas att regeringeni proposition (1973:58) föreslagit vissa ändringar i aUmännaprisregleringslagen. Innebörden härav är i. korthet att begränsad prisregleringi ökad utsträckning skall kunna användas som ett led i stabiliseringspolitiken.Därför har föreslagits att förutsättningarna för tillämpning av allmännaprisregleringslagen jämkas så att prisreglering kan beslutas, "när farahar uppkommit för allvariig prisstegring på viktigare varu- ellertjänsteområde". Enligt lagens nuvarande lydelse krävs, som ovan redovisats,att det uppstått "betydande fara för allvariig stegring av det allmännaprisläget". Propositionen är under behandling i riksdagensfinansutskott. Bilaga 13 PM med vissa uppgifter omexportkreditgarantier till Utrikesminister besvaradeden två interpel-lationer av (vpk) ang. importentUl av chUensk koppar samt regeringens håUning tUl frågan om suveränastaters rätt att nationalisera naturtillgångar med speciell tonvikt på ChUesnationalisering av de amerikanska kopparbolagens tillgångar i ChUe. hänvisade i sitt svar bl. a. tUl attregeringen i ett meddelande tUl pressen upplyst att manmottagit en framställning från ChUes regering om att svenska staten skulleträda in som köpare av koppar från ChUe. Från svensk sida hade framställningenavböjts som icke realiserbar. Det meddelades vidare, att regeringen övervägdevUka möjligheter som på annat sätt fanns att stödja i landets besvärligaekonomiska läge. Närmast rörde övervägandena åtgärder påexportkreditgarantiemas område. Iinterpellationsdebatten yttrade vidare bl. a. följande: Att vi måste vidta särskUdaåtgärder i detta fall har samband med att exportkreditgarantierna i derasnuvarande utformning är konsumerade för ChUes del. Skall exportkreditgarantierkunna ges i fortsättningen tUl ChUe krävs det en speciell insats frånregeringens sida. Denna speciella insats har tekniskt den formen att de riskersom är förknippade med en fortsatt garantigivning belastar biståndsanslaget.Det är på den grunden som jag på regeringens vägnar kan utfästa ett stödtill ChUe för en import av storleksordningen . 1 det följande skall i korthetförst berötas exportgarantisystemets uppbyggnad. Därefter redovisas den nuaktuella garantifrågan beträffande ChUe. Statsgaranti för att täcka förlust i samband med export m.m. har funnits i ända . Det senaste bemyndigandet på områdetlämnades av riksdag (prop. 1970:179, SU 198, rskr 416). gällande bestämmelser för garantigivningen finns iKungl. Maj:ts kungörelse (se SFS 1959:271, ändrad genom SFS1964:102 och SFS 1971:841). Bestämmelserna innebär i huvudsak följande. Statsgarantifår bevUjas i verksam företagare a) för täckning avförlust i samband med export, b) för täckning avförlust i samband med lagerhållning utomlands samt c) för lån som lämnasav svensk bank eller annan svensk kreditgivare i anledning av export ellerlagerhållning utomlands. Statsgarantifår bevUjas även bank eUer annan kreditgivare för täckning av förlust på grundav lån som lämnas i samband med export. Statsgarantifår i vissa faU även lämnas utländsk kreditgivare. Med export jämstäUs överlåtelse tUl utlandet, som avseruppfinning eller resultat av teknisk konsulterande verksamhet, eller liknandeavtal ävensom utförande av entreprenadarbete utomlands. Statsgaranti får endast då synnerliga skäl föreliggerbeviljas då fråga är om export eller lagerhållning av vara som inte är inhemsk.Statsgaranti enligt punkterna 1. b), 1. c) och 3. får beviljas endastefter särskilt bemyndigande av Kungl. Statsgaranti kan omfatta politiska eller kommersiellarisker eller bådadera. De politiska riskerna omfattar i huvudsak förluster, somär föranledda av opåräknat beslut angående import- eller valutatillstånd, avmoratorium eller annan opåräknad händelse i utlandet eller av opåräknadhändelse under varans transport tUl köpare. Till de kommersiella riskernahänförs förluster som är föranledda av att köparen kommit pä obestånd eUerunderlåtit att fullgöra sina avtalsenliga förplUctelser. Garanti får enligt kungörelsen avse täckning av högst 90procent av förlusten. I praxis tUlämpas vissa lägre garantiprocentsatser. FörbevUjad garanti skall den som erhåUer garanti erlägga premie, avpassad med hänsyntill olika inverkande omständigheter, såsom förhållandena i importlandet,betalningsvUlkoren och andra förefintliga riskmoment, så ock tUladministrationskostnader. Vid export av betydelse för ekonomiskautveckling har exportkreditgarantier lämnats påsärskilt gynnsamma vUlkor (se prop. 1962:100 och 1963:93). Enligt de riktlinjersom utfärdats för denna kreditgivning gäller allmänt att exporten bör vara avbetydelse för u-landets ekonomiska och sociala framåtskridande. Vidgarantigivningen kan efter prövning i varje särskUt fall tUlämpas för u-landetgynnsammare vUlkor i fråga om kredittidens längd m. m. än normalt tillämpas. Beträffande den statliga exportkreditgivningen har underårens lopp fastställts vissa totalramar. Beträffande kreditgivningen tUlu-landsbistånd har därvid reserverats särskUda belopp. Som inledningsvis nämntshärrör det senaste riksdagsbemyndigandet frän 1970 (prop. Enligtdetta utgör maximibeloppet för statens betalningsansvar 7,5 mUjarder kronor,varav reserverats för garantier pä särskilt gynnsammavUlkor vid export av betydelse för ekonomiska utveckling. Man skiljer sålunda mellan å ena sidan den normalagarantigivningen (n-garantier) och ä andra sidan den garantigivning som skerinom ramen för nyssnämnda särskUt reserverade belopp för u-landshjälp (u-garantier).Det bör observeras att garantier för export tiU kan lämnas både i formav n-garantier och u-garantier. Ärende rörande statsgaranti för exportkredit prövas avexportkreditnämnden, som utses av Kungl. Beslut om bifall tUl ansökanmeddelas som regel i form av en garantiutfästelse. Garantiutfästelsen är etterbjudande frän nämnden att utfärda garanti på i utfästelsen angivna vUlkor.Den kan under vissa förutsättningar ändras eller återkaUas av nämnden. Pågrundval av utfästelsen erhåller sökanden, sedan exportkontrakt slutits ellerexport verkstäUts, en garantiförbindelse, genom vUken nämnden på statens vägnarikläder sig garantiansvar. Vissa föreskrifter för avräkning avgarantiutfästelserna har meddelats av Kungl. Beträffande de tidigare angivna totalramarna förgarantigivningen, totalt , varav 800 mUjoner kronor föru-garantier, förutsätts i likhet med vad som tidigare gällt att Kungl.Maj:t inom ramarna bemyndigar exportkreditnämnden att bevilja krediter förerforderligt belopp. Per utgjorde dessa bemyndiganden 4,6miljarder kronor för n-garantier och 650 mUjoner kronor för u-garantier. Enredogörelse för exportkreditnämndens verksamhet har på sedvanligt sätt lämnats i årets rUcsdagsberättelse (s. 15-16). Vidarekan hänvisas tUl nämndens verksamhetsberättelse 1971/72. I betänkandet Industriutveckling och utveckUngssamarbete(SOU 1972:90) lämnas en utförlig redogörelse för hur det kommersiellautvecklingsbiståndet utformats. Maj:t uppdrog i beslut åtexportkreditnämnden att, utöver de engagemang som följde av dittUls tUlämpadeprinciper, inom ramen för garantigivning på särskilt gynnsamma vUlkor videxport av betydelse för ekonomiska utveckling meddela garanti förexportkredit för leveranser till ChUe tUl ett sammanlagt garantibelopp av högst100 . För det fall de ifrågavarande garantierna skulle medföraförluster, som inte täcks av de , som erlagts i samband med garantierna,kommer förlusterna efter framställning från nämnden att slutligt bestridasfrån tredje huvudtitelns anslag Bilateralt utvecklingsarbete. hade underställt Kungl. Maj:t fråganom ytterligare garantiåtaganden beträffande ChUe. PM rörande fråga om viss guldmyntprägling Ett bolag i överlämnadeden till mynt-och justeringsverket omkring finguld ochanmodade verket att därav omgående prägla guldmynt med regerande monarks bUd. Iskrivelse tUl Kungl. Maj:t anhöll mynt- ochjusteringsverket om Kungl. Maj:ts instruktion i ärendet. Maj:t (statsrådet ) meddelade beslut överframställningen och anförde därvid: Enär skyldighet ej föreligger förSveriges riksbank att inlösa sedlar med guldmynt och anledning därför saknasatt prägla sådana mynt, lämnar Kungl. Maj:t mynt- och justeringsverketsframställning utan åtgärd. I beslut likaledes den 28 januari1972 avslog mynt- och justeringsverket bolagets framställning. Bolaget anfördebesvär över beslutet och anhöll att Kungl. Maj:t mätte meddelaerforderliga bestämmelser för ifrågavarande prägling. Maj:t (statsrådet ) lämnade i beslut den 19maj 1972 besvären och den i samband därmed gjorda ansökningen utan bifaU. Ärendet har efter klagomål även varit föremål för JO:sprövning. I beslut anförde JO följande: Statsråds ämbetsutövning står inteunder JO:s tUlsyn. Maj:t beslutat i saken kan därför icke av mig upptagastill prövning. Vad angår klagomålen mot mynt- och justeringsverketföranleder vad som framkommit icke till antagande att tjänstefel förelegat. Jagfinner utrymme icke förekomma till något mitt ingripande. Lagen (1970:1028) om rikets myntträdde i kraft . Genom lagen upphävdes lagen (1873:31) omrikets mynt. I den nya myntlagen har bestämmelserna om guldmyntfot och guldmyntutmönstrats. Någon motsvarighet till 9 § lag om rätt för enskildatt hos rikets myntverk inlämna guld för myritning och därför vid erläggande avviss avgift erhålla 20-kronestycken och 1 O-kronestycken återfinns således intei den nya lagen. att lag gäUde när ifrågavarande guldpartiinlämnades tUl myntverket men efterträtts av lag när ärendet avgjordesav Kungl. Maj t och mynt- och justeringsverket.) lag stadgade i 16 § att (vissa kontor)var skyldig att växla vilket som helst med delbart belopp avskiljemynt med guldmynt. Motsvarande bestämmelse återfinns i regeringsformen §72 sista stycket, som har följande lydelse: aUena äger rätt attutgiva sedlar, som för mynt i riket må erkännas. Dessa sedlar skola, vidanfordran, inlösas av banken med guld efter deras lydelse; dock att undantaghärifrån, där sådant med hänsyn tUl krig, krigsfara eller svår penningkrisprövas oundgängligen nödigt, må medgivas av Konungen och riksdagensamfäUt eller, om riksdagssession ej pågår, av Konungen på framställning avfullmäktige i och efter samråd jämväl med fullmäktige iriksgäldskontoret. Dyhkt av Konungen då session ej pågår lämnat medgivandeskall, därest detsamma icke varder vid nästföljande session fråndess början av gillat, efter utgången av nämnda tid upphöra att ländatUl efterrättelse. har riksbankgenom särskilda kungörelser, senast genom kungörelsen (1972:138) varit fritagenfrån skyldigheten att inlösa sedlar med guld. 1 den avlämnade propositionen (1973:90) medförslag tiU ny regeringsform och ny riksdagsordning föreslås att riksbankensskyldighet att lösa in sina sedlar med guld skall tas bort. samt 1932-1938 har Kungl. Maj:t genomsärskilt utfärdade lagar ägt förordna att bestämmelsen i bl. 9 § i 1873 årsmyntlag om rätt för enskUd att inlämna guld för myntning inteskuUe äga tiUämpning. Den senast utfärdade lagen med sådant förordnande gälldet. o. m. (SFS 1937:278). myntlag stadgade i 11 § bl. a. att det ankom påKungl. Maj:t att förordna om myntens diameter, prägel, inskrift, rand ochutseende i övrigt. Den senaste gällande kungörelsen angående prägel ochinskrift å guldmynten (SFS 1921:155) upphävdes genom kungörelsen 20 augusti1952 (SFS 1952:629), som innehåller bestämmelser endast om prägling av silver-,kopparnickel- samt brons- och järnskiljemynt. Maj:ts instruktion för mynt- och justeringsverketden (SFS 1957:550) stadgas i 3 § bl. a. följande: Med avseende å tillverkning av myntoch skiljemynt och vad därmed äger samband åligger det mynt- ochjusteringsverket att, där ej annorlunda genom särskUd lag stadgats, frånenvar tiU myntning mottaga guldparti, vars värde uppgår tUl minst 500 000kronor, mot ersättning av myntningskostnaden enligt lagen om rikets mynt, att för räkning utan närmare angivet ändamålmottaga guld frän envar, som därtill erhållit medgivande av fullmäktige iriksbanken, samt att över sålunda mottaget guld avgiva särskUt bevis. gäUande instruktion för mynt-och justeringsverket (1965:704) innehåller inga bestämmelser om guld ochguldmyntning. myntlag föregicks av ett förslag, framlagt av1966 års myntkommitté Nya mynt (SOU 1969:17). Beträffande frågan att ur en nymyntlag utmönstra bestämmelserna som återspeglar principen om guldmyntfotanförde utredningen (s. 69): Att den klassiska guldmyntfoten medsedlar inlösbara mot guldmynt skulle komma att intemationeUt återupptas är intetroligt. Visserligen har i den internationella monetära diskussionen undersenare år framträtt förespråkare för en fastare anknytning tUl guldet på såsätt att centralbankerna skulle för andra centralbankers räkning upprätthåUasina valutors konvertibUitet mot guld. Men tanken att man åter skulle få enintern betalningsmedelscirkulation bestående av mot varandra fritt utbytbarasedlar och guldmynt har veterligen inte haft någon seriös förespråkare. Det ankommer inte på kommittén att ta stäUning till dessafrågor och härmed sammanhängande penningpolitiska problem. Vid utformningen avny myntlag har kommittén emeUertid ställts inför det mera begränsadeförfaringstekniska problemet hur man skall förfara med de bestämmelser igällande myntlag som återspeglar principen om guldmyntfot, främst 1 och 4 §§. Kommittén har diskuterat oUka lösningar. Ettsätt vore att flytta över dessa bestämmelser oförändrade tUl en ny myntlag, ettannat att utforma en ny myntlag rensad från bestämmelser om guldmynt och låtanuvarande myntlag fortfara att gäUa i de delar som behandlar frågor omguldmyntfot och guldmynt. Mot dessa lösningar talar emeUertid att myntlagens värderelationmellan kronan och guldet i dagens läge är helt verklighetsfrämmande. Somframgår av det tidigare sagda skaU ett kg fint guld enligt myntlagen svara mot2 . Priset pä guld är emellertid f. n. . räknat efter denparitetskurs meUan kronan och US-doUarn, som anmält tUl Internationellavalutafonden (5,. ), och priset på monetärt guld 35 doUar per troyounce. Kronans internationella köpkraft skuUe alltså behöva mer än fördubblasför att svara mot den i myntlagen föreskrivna pariteten. Det är därför inte realistiskt att räkna med att guldmyntmed det guldinnehåll som bestäms i gällande myntlag någonsin kommer attpräglas. I det teoretiska fallet att enligt 72 § regeringsformenäter blir skyldig att lösa in sina sedlar med guld bUr det nödvändigt oavsettvUken av de här diskuterade författningstekniska lösningarna man än väljer att stifta ny lag om guldmynt och om kronans guldparitet. Att med utgångspunktfrån den svenska valutans guldparitet (/kg) nu beräkna guldinnehålleti och fastställa nya kronmynt i guld förefaUer helt meningslöst. På grundval avdessa överväganden har kommittén stannat för att föreslå att bestämmelserna omguldmyntfot och guldmynt mönstras ut ur myntlagstiftningen men erinrar om attdenna kan kompletteras om så skulle bli nödvändigt. Departementschefen (statsrådetSträng) förklarade sig dela kommitténs uppfattning, att den nya myntlagen inteborde tyngas av de äldre bestämmelserna. Skulle så behövas kunde man, ansågdepartementschefen, utan svårighet komplettera lagstiftningen med bestämmelserom guldmyntfot och guldmynt (prop. 1970:190 s. 46). , som tillstyrkte propositionen, anfördebeträffande guldmyntfots- och guldmyntsfrågan följande (BaU 1970:79): EnUgt utskottets uppfattning är dei propositionen anförda skälen för att bestämmelserna om guldmyntfot ochguldmynt bör utgå ur myntlagstiftningen bärande. Om behov av att präglaguldmynt mot förmodan skulle uppkomma blir det i vUket faU som helst nödvändigtatt stifta ny lag om guldmynt och om kronans guldparitet: Inte heller i övrigthar utskottet funnit anledning tiU erinran mot förslaget tUl ny myntlag.Utskottet tiUstyrker alltså propositionen i denna del och avstyrker motionernai motsvarande del. En reservant (m) föreslog att propositionen skulle avslås.Riksdagen följde utskottet (rskr 1970:473). PM angående regeringens beslut att tillåta elever,tilUiöriga , att ej delta i skolans religionsundervisning Evangelisk-Lutherska kyrkan iSverige () ansökte hos Kungl. Maj.t om tUlstånd att iskolans ställe ombesörja religionsundervisningen för barn tiUhörandeförsamUngen. lämnade i beslut ansökningen utanbifall. Undertecknarna av ansökningen vände sig därefter tUl för de mänskliga rättigheterna. Kommissionen, som upptog ärendettill saklig prövning, hade ännu inte färdigbehandlat ärendet, när Kungl. Maj:ti beslut meddelade grundskole- eller gymnasieskoleelev,tUlhörig Evangelisk-Lutherska kyrkan i , rätt att på begäran avföräldrarna befrias från att deltaga i undervisningen i religionskunskap. Ianledning av Kungl. Maj:ts beslut har företrädarna för försam-Ungåterkallat sin talan hos . 1 27 § skollagen (1962:319) stadgas bl. a. att elev påföräldrarnas begäran skall befrias från deltagande i undervisning ireligionskunskap, om eleven tUlhör trossamfund som fått Konungens tUlstånd atti skolans ställe ombesörja religionsundervisningen. Ar 1953 medgav Kungl. Maj:t katolska kyrkan i ochmosaiska församlingarna i , och att i skolans ställeombesörja religionsundervisningen för lärjungar, tUlhörande respektivetrossamfund. Utöver dessa dispenser har Kungl. Maj:t i administrativordning utan att tillämpa 27 § skoUagen befriat elever, tUlhöriga andratrossamfund, från skolans religionsundervisning. Dispensen har i dessa fallavsett barn tUl vissa namngivna föräldrar. I nu ifrågavarande beslut har rätt tiU befrielse meddelats"elev i eller gymnasieskolan som tillhör Evangelisk-Lutherskakyrkan i ".