bet · FW01KU41 · 1973-12-31 00:00:00 — Konstitutionsutskottetsbetänkande nr 1973 KU 1973:41 betänkande med anledning av motionom lagstadgad skyldighet för politiska partier att redovisa bidrag frånjuridiska personer. I motionen 1973:974 av m. fl. (s) hemställs:"att i skrivelse till Kungl. Maj:l pekar på nödvändigheten avatt aktualisera frågan om lagstadgad skyldighet för politiska partier attoffentligt redovisa bidrag från juridiska personer." I motionen anförs att demokratin kräver en öppenredovisning av relationerna mellan partierna och olika juridiska personer.Motionärerna framhåller vidare att 1964 vid behandlingen av frågan omkrav på partiernas redovisning av inkomster inte ansåg någon lagstiftning pådetta område lämplig utan att frågan borde kunna lösas genom frivilligaöverenskommelser mellan partierna. Enligt motionärerna har dock inte någonförbättring av den offentliga redovisningen av partiernas finanser skett underde som gått sedan detta riksdagsuttalande. Partifinansieringssakkunniga m. m. Förslag om att politiska partierskall åläggas att offentligt redovisa sina inkomster och utgifter harbehandlats av vid ett flertal thlfällen. Vid 1934, 1935, 1945, 1946och riksdagar framfördes motionsvis yrkanden om utredning i ämnet.Fram till 1949 avslog samtliga dessa yrkanden. Vid riksdagdäremot hemställde första lagutskottet i sitt utlåtande (ILU 1949:28) attriksdagen skulle begära utredning av frågan huruvida organisationer sombedriver politisk propaganda borde åläggas bokföringsskyldighet samt förpliktasatt offentligen låta redovisa sina inkomster och utgifter. Med anledning av ovan nämnda besluttillkallades partifinansieringssakkunniga vilka 1951 avgavbetänkandet "Om offentlig redovisning av den politiska propagandansfinansiering" (SOU 195 1:56). De sakkunniga ställde sig avvisande tilltanken på en lagstadgad skyldighet för partierna att offentligt redovisa sinainkomster och utgifter. De sakkunniga anförde (s. 59) bl. Redovisning av bidragsgivarnas namntorde få anses strida mot andan i och meningen med bestämmelserna om skydd förvalhemligheten. Även när det gäller juridiska personer kan en sådan redovisningi vissa fall få samma effekt. Detta intrång i valhemligheten finna desakkunniga vara en så allvarlig sak, att ytterst starka skäl måste förebringasför att offentliggörande likväl skall framtvingas. Sådana skäl föreligga icke. 1 1973.4 saml. Genom redovisning av namnen skulle partierna kunna förloravissa bidrag för sin ur samhällets synpunkt önskvärda verksamhet. Man får ickebortse från riskerna för politiska förföhelser och trakasserier motbidragsgivarna. Summarisk redovisning utan angivande av bidragsgivarnas namnskulle visserligen i de flesta fall eliminera dessa olägenheter men knappastlämna några egentliga nya upplysningar om finansieringen. För att nå syftet medredovisningsplikten äro summariska uppgifter icke tillräckliga. Vid den praktiska utformningen av en lagstiftning yppa sigen del svårlösta problem. Stor vikt bör fästas vid möjligheten att upprätthållaefterlevnaden av givna bestämmelser. Då rika tillfällen givas att kringgålagbestämmelserna, synas dessa icke kunna erhålla det mått av effektivitet sombör förefinnas för att respekten för desamma och för lagstiftningen överhuvudskall kunna upprätthållas. Redovisningsplikt skulle i en eventuell lag behövaavkrävas icke blott de politiska partiernas riks- samt distrikts- och kretsorganisationerutan även de lokala organisationerna samt ävensomandra organisationer, som ha till enda eher huvudsaklig uppgift att stödja enpolitisk organisation. Även enskilda personer, som driva någorlunda omfattandepropagandaverksamhet synes böra omfattas av redovisningsplikten. Det ärofrånkomligt att göra redogörelsen, särskht beträffande inkomstposterna,synnerligen omfattande och noggrann. Möjligheterna att kringgåredovisningsplikten nödvändiggöra en ingående kontroll av lämnade uppgifter. Entidsödande genomgång av den uppgiftspliktiges räkenskaper kan visa sigpåkallad. Dylik administrativ kontroll på ett viktigt område av det offentligalivet är främmande för demokratiska principer. Under vissa omständigheter kanen lagstiftning, som möjliggör sådan kontroll, komma att hindra partiernasrörelsefrihet. Lagstiftning i ämnet synes icke kunna undvarastraffbestämmelser. Det merarbete och de kostnader, som redovisningspliktentorde åsamka de politiska partierna, skulle bliva betydande. I samband med utredningsarbetethade kommittén från de politiska partierna erhållit vissa uppgifter angåendepartiernas finanser. Partierna hade också enligt de sakkunniga ställt sigpositiva till en mer omfattande frivillig redovisning av sina finansiellaförhållanden under förutsättning att enighet om vissa villkor om likformighet iredovisningens fullständighet m. m. kunde uppnås. De sakkunniga ansåg därföralt förutsättningar borde föreligga för att partierna även utan lagstiftning iframtiden kontinuerligt skulle komma att lämna allmänheten en viss inblick iformerna för sin finansiering. Två av de sakkunniga anförde i ett särskiltyttrande att de fann en lagstiftning i ämnet i och för sig genomförbar men attfrågan om en lagstiftning skjutits i bakgrunden sedan partierna tih kommitténlämnat uppgifter rörande sin finansiering och då de visat benägenhet atteventuellt fortsätta med denna redovisning offentligt varie år. Frågans behandling vid senare riksdagar Frågan om de politiska partiernaskall åläggas all offentligt redovisa sina inkomster och utgifter har sedan1951 behandlats av 1964, 1966 och 1968. I första lagutskottetsutlåtande (ILU 1964:19) lämnas en utförlig redovisning av frågans tidigareriksdagsbehandling och av partifinansieringssakkunnigas betänkande. Utskottet anförde som sinprincipiella uppfattning att det är värdefullt ur demokratisk synpunkt attinsyn beredes i hur de politiska partierna finansierar sin verksamhet, men attbetänkligheter kunde andragas mot lagstiftning på området. Utskottet framhöllatt partierna redovisar sina inkomster och utgifter antingen i utgivnaverksamhetsberättelser eller i samband med regelbundet återkommande störrepartisammankomster. Vidare anförde utskottet (s. 11): Vad sålunda förekommer ger enligtutskottet anledning till antagande, att det föreligger en allmän beredvhlighethos partierna att på ett eller annat sätt redovisa sina ekonomiska förhållanden.Redan de uppgifter som lämnas torde vara av visst värde för bedömningen avhur ett politiskt parti finansierar sin verksamhet. Emellertid är det uppenbartatt de thlämpade redovisningsformerna är behäftade med vissa brister. Härvidlagär främst att märka att de lämnade uppgifterna ej är av sådan enhetligbeskaffenhet, alt de lämpar sig som jämförelsematerial. Vidare saknas enhetliganormer för publicering av de olika partiernas redovisningar. Mot bakgrunden av vad som förekommit i denna sak synes detutskottet som om spörsmålet rörande en tillfredsställande redovisning närmastär en fråga om att få till stånd lämpliga och praktiska arrangemang för ensådan. När det gäller att undanröja de ovan påtalade bristerna synes det varaen framkomlig väg att partierna träffar överenskommelse om sättet och tiden förredovisningen. I detta hänseende förefaller det ligga nära till hands atl manåteranknyter till den tidigare redovisningen till partifinansieringssakkunniga.Enligt utskottets mening bör det kunna förväntas, att partiernas ledningar,sedan hithörande frågor nu åter aktualiserats, kominer att bemöda sig om attfå till stånd erforderliga överenskommelser om formerna för redovisning. Skulle det emellertid uppkomma svårigheter för partiernaatt åstadkomma sådana överenskommelser, synes det böra ankomma på Kungl. Maj:tatt överväga, huruvida något initiativ bör tagas i syfte att främja en lösningav det redovisningsproblem, varom här är fråga. I enlighet med utskottets enhälligahemställan gav Kungl. Maj:t till känna vad utskottet anfört. Frågan angående lagstiftning om skyldighet för depolitiska partierna att redovisa bidrag från juridiska personer aktualiseradesäven i tre motioner vid riksdag. I sitt utlåtande (KU 1966:15) hänvisadekonstitutionsutskottet till första lagutskottets ovan citerade utlåtande samtanförde att efter 1964 beslutet om statsbidrag till de politiska partiernatillkommit. En av de grundprinciper på vilka detta beslut byggde var att någonsom helst statlig kontroll av medelsanvändningen inte skulle förekomma.Utskottet avstyrkte därför i motionerna framförda yrkanden om utredningrörande partiernas inkomster och utgifter. beslöt i enlighet medutskottets utlåtande. Principen att någon offentlig kontroll inte skallförekomma av hur partierna använder partistödet har sedan inte ifrågasatts närpartistödet diskuterats inom . partistödutredning utgick ienlighet med sina direktiv från att denna princip skulle ligga fast. Vid behandlingenav propositionen 1972:126 med förslag till lag om statligt stöd tillpolitiska partier, vilken byggde på utredningens förslag, föranledde principen ingen kommentar från sida (KU 1972:55). I detta sammanhang kan erinras om att frågan om offentligredovisning av hur partierna finansierar sin verksamhet togs upp i eninterpellation av () vid riksdag. I sitt svar anfördechefen för ,statsrådet , bl. En frivillig lösning avredovisningsfrågan i överensstämmelse med önskemål är enligt minmening att föredra. Men jag vill inte utesluta att man kan nå vissa resultatgenom lagstiftningsåtgärder utan att inkräkta på valhemligheten eller andrademokratiska värden. Denna fråga kommer att undersökas närmare i lämpligtsammanhang. Frågan om en offentlig redovisningav hur de politiska partierna finansierar sin verksamhet har behandlats avriksdagen vid ett flertal tillfällen. blev frågan -efter initiativ av föremål för utredning av partifinansieringssakkunniga.Av principiella och lagstiftningstekniska skäl ansågs frågan inte böra lösasgenom lagstiftning. Enligt de sakkunniga borde i stället goda förutsättningarföreligga för frivilliga överenskommelser mellan partierna angående en meromfattande offentlig redovisning av formerna för partiernas finansiering. Vid riksdagsbehandlingen av motioner i ämnet att frågan om en offentlig redovisning av partiernas inkomster iförsta hand borde lösas genom frivilliga överenskommelser mellan de politiskapartierna. Skulle svårigheter uppstå för partierna att åstadkomma sådanaöverenskommelser ansåg att Kungl. Maj:t borde överväga om någotinitiativ skulle tas för att i annan ordning främja lösningen av dessaredovisningsproblem. I motionen framhålls att några överenskommelser av detslag som åsyftades i riksdagsuttalandet inte har kommit till stånd.Motionärerna hemställer därför att hos Kungl. Maj:t aktualiserarfrågan om lagstadgad skyldighet för politiska partier att offentligt redovisabidrag från juridiska personer. Utskottet anser att det är av stort allmänt intresse attväljarna får kännedom om vilka organisationer, företag och andra juridiskapersoner som ger ekonomiskt stöd till de olika politiska partierna. Denallmänna debatt som förts bl. a. i samband med valrörelserna har visat attinformationen i detta avseende varit otillräcklig. Det är därförenligt utskottets mening av stort värde om en bättre offentlig redovisninghärvidlag kunde komma till stånd. Beträffande formerna för en sådan redovisning anserutskottet i likhet med vad tidigare uttalat alt en frivilligöverenskommelse därom mellan partierna är att föredraga. Då emellertid någraöverenskommelser mellan partierna inte kommit till stånd anser utskottet atttiden nu är mogen att ånyo överväga om en lagstiftning i ämnet bör införas. Frågan fordrar emellertid ingåendeöverväganden av principiell och lagteknisk natur. Mot tanken att genom lagstiftning ålägga partierna attoffentligt redovisa olika juridiska personer som bidragsgivare har anförts atten redovisningsskyldighet lätt skulle kunna komma i konflikt med valhemligheten.Enligt utskottet är det en självklar förutsättning för en lagstiftning på dettaområde att valhemhgheten inte äventyras. Exempel från andra länder där partierna i lag ålagtsredovisningsskyldighet för sina inkomster visar att det är svårt att utformalagregler i ämnet som inte kan kringgås. En lagreglering som i praktiken lättkan sättas åt sidan är självfallet av föga värde. Allmän enighet råder i värt land om att det ur demokratisksynpunkt är angeläget att de politiska partierna själva får besluta om sinorganisation och sina inre arbetsförhållanden. Detta måste beaktas vid prövningav frågan om en lagstadgad redovisningsskyldighet för partierna bör införas. anfört bör ges Kungl. Maj:t till känna. Med hänvisning till det ovananförda hemställer utskottet att med anledning avmotionen 1973:974 som sin mening ger Kungl. Maj:t thl känna vad utskottetanfört angående utredning om införande av skyldighet för de politiska partiernaatt offentligt redovisa finansieringen av sin verksamhet. Närvarande: herrar i (s).Henningsson (s), (), herrar (), (), StenAndersson i (s), (), i (s), Petterssoni (c), (), i (m), i (s).Fiskesjö (c). i Äkersberga (fp) och i (s). av herrar () och Werneri (m) vilka ansett att femte stycket i utskottets yttrande bort haföhande lydelse: Beträffande formerna-------- (=utskottet)--------- bör införas. Utskottetär medvetet om att detta ställningstagande kan få konsekvenser på ett annatområde som också gäller partiernas verksamhet och finansiering nämligenkollektivanslutningen av medlemmar till partierna. Tanken på en lagstiftninghärom har ibland avböjts just under hänvisning till att frivilliglinjen förstbör prövas innan man thlgriper lagstiftning. av herrar (), (),i (c), Fiskesjö (c) och i Äkersberga (fp): gjorde riksdagenföljande uttalande om kollektivanslutningen: Individens rätt att fritt ochsjälvständigt välja politiskt parti är grundläggande för demokratin. Utskottetkan därför av principiella skäl inte acceptera kollektiv anslutning avmänniskor till politiskt parti. Reservationsrätt för den enskilde förändraringenting av uppfattningen i denna demokratiskt grundläggande fråga. Nuvarande missförhållanden bör icke i första handförändras genom lagstiftning utan genom åtgärder från partiernas egen sida. Detär utskottets förhoppning att det genom opinionsbhdning mot kollektivanslutningenskall visa sig vara möjligt att förmå partierna att själva bringa dettaförfarande ur världen, så att som medlemmar endast registreras personer, somindividuellt begär inträde i partiet. Det är glädjande att förmindre än sedan gjorde detta stähningstagande. Vi utgår från attdet skall påverka utveckhngen så att kohektivanslutningen av medlemmar tillpolitiskt parti inte längre tillämpas. Det är därför vare sig önskvärt ellernödvändigt att vid behandlingen av det ärende, som detta betänkande gäller,begära ett nytt uttalande av med en delvis annan innebörd än det somgjordes .