bet · FW01KU20 · 1973-12-31 00:00:00 — Sedan en av sökanden till verketingiven ansökan om befrielse från fullgörande av nämnda villkor lämnats utanbifall 15/11 1971 har besvär häremot inkommit tiU 30/12. 1yttrande 8/8 1972 över besvären har invandrarverket meddelat att det vid fömyadutredning framkommit att klaganden numera borde kunna anses som politiskflykting, varför verket upptagit henne till svensk medborgare utanvillkor. Maj:t (statsrådet ), beslöt därefter 8/9 1972 (nr 96)lämna besvären utan åtgärd. Exempel 23 (2/4 1971 nr 41): Ang. 20-årig koreansk medborgare,som vistats i sedan drygt sju är, de fyra första dock som son tUl härtjänstgörande utländsk diplomat. avslog 22/1 1971 ansökan om svensktmedborgarskap, eftersom sökanden inte uppfyUde vUlkoret om sju års hemvist iriket enligt 6 § MbL. Besvär inkom till 19/2. 1 dessaanförde klaganden bl. a. att han kommit tiU , men dåfadern var diplomat hade mantalsskrivning här skett först , närfadern förflyttats tUl annat land. Klaganden framhöU vidare att han skulle bliinkaUad tUl värnpliktstjänstgöring i koreanska armén , då han fyllde21 är, varefter han skuUe behöva göra oavbmten militärtjänst utanmöjlighet att få uppskov. nerna skulle emellertid hans civilingenjörsexamen avläggasunder och möjligheterna att under tre är avbryta dessa studier, tUlvUka han fått studielån , bedömdes som obefintliga. ansåg i yttrande 8/3 med hänsyn tUl desärskUda omständigheter som framkommit att klaganden borde få räknasig till godo såsom hemvisttid hela den tid han vistats i ochtillstyrkte därför bifall till besvären. Klaganden bereddes 15/3 tillfälle att avge påminnelserinom , vUket dock ej synes ha skett. Maj:t (statsrådet ) beslöt 2/4 1971 upphävainvandrarverkets beslut och visa ärendet åter till verket för ny behandling,eftersom med hänsyn till vad i ärendet blivit upplyst om klagandens förhäUandensärskilda skäl fick anses föreligga att upptaga honom till svensk medborgare. Exempel 24 (7/5 1971 nr 73): två grekiska medborgare(mannen 29 är och hustran 25 är), som vistats i . avslog med skilda beslut 3/9 1970 tvåansökningar om svenskt medborgarskap, eftersom sökandena inte uppfyUdevillkoret om sju års hemvist i riket enligt MbL. Besvär, anförda av makarna gemensamt, inkom tillinrikesdepartementet 30/9. I dessa anfördes att de klagande önskade få svensktmedborgarskap med anledning av barnens skolgång och mannens startande av firmahär samt för att kunna besöka sitt hemland och hälsa pä sina föräldrar. avstyrkte 4/12 1970 bifall till besvären,dä de skäl klagandena anfört, enligt verkets mening, inte kunde läggas tUl gmndför dispens från hemvistviUkoret i 6 § MbL. Av handlingarna i akten framgår bl. a. att makarna hadetvä barn, födda och 1968, och att hustmn 24/9 1969 dömts tiU 20 dagsböterför snatteri. Enligt underhandsbesked från arbetsgivaren hade denne ingaanmärkningar mot makarna utan gav dem goda rekommendationer. Maj:t (statsrådet ) beslöt 7/5 1971 upphävainvandrarverkets beslut och visa ärendet äter till verket för ny behandUng,eftersom särskilda skäl förelåg att redan nu upptaga klagandena tiU svenskamedborgare. Maj:t erinrade dock om innehållet i 6 § tredje st.MbL. Exempel 25 (27/5 1971 nr 73): Ang. 30-årig ungersk medborgare,som vistats i och tidigare under sammanlagt ett ochett halvt år. avslog 23/12 1970 ansökan om svensktmedborgarskap, eftersom sökanden inte uppfyllde villkoret om sju års hemvist iriket enligt 6 § MbL. Besvär inkom till 25/1 1971. I dessaanförde klaganden bl. a. att hon varit sju är i riket och atthennes mor var svårt sjuk. avstyrkte i yttrande 22/3 1971 bifall tUlbesvären, dä de skäl klaganden anfört i besvären, enligt verkets mening, intekunde läggas tUl gmnd för dispens från MbL.s hemvistvillkor.Härvid anförde verket att klaganden kommit tUl första gången i oktober1963 och därefter vistats i hemlandet juniaugusti 1964 och junidecember1965, under vUka vistelser hon arbetat som servitris. Hon hade varitkyrkobokförd i 16/12 1964-17/5 1965, då hon antecknats som utvandradtUl , samt sedan 3/6 1966. ansåg sålunda att hennesbosättning i avbmtits pä grund av att hon vid nämnda tvä tillfällenåtervänt till och arbetat i sitt hemland. Hon kunde därför, enligt verket, färäkna sig tillgodo såsom hemvisttid endast tiden frän . Av handungarna i akten framgår bl. a. att klagandensvistelser i hemlandet berott på att hon velat besöka familjen; hon hade dä haftungerskt pass men hade numera svenskt främlingspass. Maj;t (statsrådet ) beslöt 27/5 1971 upphävainvandrarverkets beslut och visa ärendet åter tUl verket för ny behandling,eftersom särskilda skäl förelåg att redan nu upptaga klaganden tUl svenskmedborgare. Maj:t erinrade dock om innehållet i 6 § tredje st.MbL. Exempel 26 (4/6 1971 nr 77): 46-årig venezolanskmedborgare, som vistats i och tidigare under ca sexår. avslog 18/12 1970 ansökan om svensktmedborgarskap, eftersom sökanden inte uppfyllde hemvistvillkoret enligt 6 §MbL. Besvär inkom till 1/2 1971. 1 dessaanförde klaganden bl. a. att han under sin första vistelse i (1944-1950) gift sig och fått barn men på grund av skUsmässa och andramellankom-mande omständigheter flyttat frän landet. Orsaken till att han 1965återkommit till landet angavs vara, dels att han hade en dotter, som var giftoch bosatt i , dels att hans 83-åriga moder och två systrar likaså varbosatta här. var han sjukskriven pä gmnd av en leversjukdom ochkunde ej beräknas återgå i arbete, varför förklarat attavsikten var att ge honom sjukpension, sä snart medborgarskapsfrägan lösts.Klaganden framhöll slutligen att han ursprungligen varit finsk medborgare och1944 kommit till som flykting. vUle i yttrande 22/3 1971 med hänsyn tillomständigheterna i ärendet inte motsätta sig bifall till besvären, oäktatklaganden inte uppfyllde villkoret om sju års hemvist enligt MbL. Härvidanförde verket att klaganden uppgett sig vara av finskt ursprung men enligtegna uppgifter i medborgarskapsansökningen var född i avsovjetiska föräldrar. Han hade kommit tUl 1944 eller 1945 och i juni1950 utvandrat till och blivit venezolansk medborgare. Han hadeåterkommit till bl. a. för att återförena sig med sinaanhöriga. Enligt gäUande praxis kunde klaganden på gmnd av den långautlandsvistelsen fä räkna sig tUl godo som hemvisttid endast tiden från augusti1965. Verket framhöll slutligen, att klaganden varit sjukskriven sedan maj 1968och att frågan om förtidspension numera blivit aktuell. Eftersom han inte varsvensk medborgare, kunde han endast fä tilläggspension (ATP), inte folkpension. Avtjänsteanteckning i akten framgår att befrielse från venezolanskt medborgarskap ej fordrades. Maj:t (statsrådet ) beslöt 4/6 1971 uppÄavainvandrarverkets beslut och visa ärendet åter till verket för ny behandling,eftersom särskilda skäl förelåg att redan nu upptaga klaganden till svenskmedborgare. Exempel 27 (\9IM 1971 nr 61): Ang. 42-årig polsk medborgare, somvistats i . avslog 29/10 1970 ansökan om svensktmedborgarskap, eftersom sökanden inte uppfyllde vUlkoret om sju års hemvist iriket enligt 6 § MbL. Besvär inkom tUl 16/12. I dessaanförde klaganden bl. a. att hans famUj (hustm och tvä söner) var bosatt iPolen, att den yngste sonen () på gmnd av hörselskada gick i särskola meni skulle ha helt andra möjhgheter tUl bättre läkarvård och lämpligareUtbUdning, att försöken att få utresetillstånd för famUjen varit förgäves samtatt ett bifall tUl klagandens ansökan om svenskt medborgarskap skulle skapagoda fömtsättningar för familjens återförenande i . tillstyrkte i yttrande 16/2 1971 attklaganden redan nu skuUe upptas tUl svensk medborgare med hänsyn dels tUl attdet erfarenhetsmässigt ofta tar relativt att fä befrielse från bl, a.polskt medborgarskap, varför det enligt verket borde kunna ges viss dispensfrån kravet hemvist i dylika fall, dels tUl de personligaomständigheter klaganden åberopat. hänvisade i sammanhangettUl bifogad PM rörande principfrågan om naturalisationssökande somnaturaUseras med villkor enligt 6 § tredje st. MbL i vissa fall skall fådispens från det i samma paragraf första st. 2. föreskrivna villkoret om sjuårs hemvist i riket. Efter att i denna inledningsvis ha uttalat att engmndläggande princip i svensk medborgarskapsrätt är att undvika uppkomsten avflerfaldigt medborgarskap anförde verket härvid följande: Enligt den praxis som gäUde före1968 föreskrevs som regel inte vUlkor för sökande som innehade främUngspass.Sedan 1968 har emellertid praxis ändrats sätUlvida att villkor föreskrivs närautomatisk förlust av utländskt medborgarskap inte inträder vid naturaUsationmen befrielse kan medges. För den som påstår politiskt flyktingskap och bedömsvara sådan föreskrivs dock inte sådant villkor. Villkor om befrielse från utländsktmedborgarskap stadgas numera i princip för myndig sökande som är medborgare inågon av följande stater. (endast om sökanden har hemlandspass) (för man frän och med det år under vUket hanfyller till och med det år under vilket han fyller 34 är) (för man) (för man) meddelade juU 1969-juni 1970 4849 beslut i medborgarskapsärenden. Antalet beslut om förvärv av svensktmedborgarskap under fömtsättning av befrielse från annat medborgarskap uppgickunder tUl 1 350. Villkorsbesluten avsåg i I 293 fall medborgare ieuropeiska stater varav I 142 medborgare i östeuropeiska stater. Av desistnämnda besluten gällde 343 ungrare och 575 jugoslaver. Efter en redogörelse för vissaerfarenheter av hur som åtgår för att få befrielse frän olikafrämmande medborgarskap, vilken ej återges i detta sammanhang, anfördeinvandrarverket avslutningsvis följande synpunkter på verkningarna av häravsedd dispens: Sökande som uppfyllerkvalifikationstiden skulle inte som f. n. i vissa fall behöva vänta pä detdefinitiva förvärvet av svenskt medborgarskap utöver denföreskrivna hemvisttiden. Det skulle därigenom bU en större rättvisa mellansökande som upptas med villkor och sökande som upptas utan villkor. Det är emellertid svårt att fömtsäga hur det iett enskUt ärende tar att få befrielse från medborgarskap. Visserligen är detkänt att det i en del länder normalt tar relativt att fä ett befrielsebeslut.Men även för dessa länder gäller att ett visst ärende om befrielse kan avgörassnabbt. Sökanden kan t. o. m. innan naturalisationsärendet avgörs ha fåttbefrielse från sitt medborgarskap utan att invandrarverket har kännedom omdetta. känner inte till anledningen till att handläggningstidenför dessa ärenden skiftar i ett och samma land. Om en sökande snabbt får befrielse från sitt medborgarskapskulle han alltså kunna bli svensk medborgare än en sökande somupptas till svensk medborgare utan villkor. Ovanstående tablå har enligt uppgifter fräninvandrarverket förändrats enligt följande: och utgår.Brittiska , FolkrepubUken , och tillkommer. Enligt verksledningen bör docksistnämnda "orättvisa" hellre accepteras än att kvalifikationstideni realiteten såsom f. n. regelmässigt blir längre för den som upptas medvUlkor. Det ter sig naturligt att ge dispens för de nationer där befrielseerfarenhetsmässigt tar läng tid. Dispens bör dock inte ges för så attvillkorstiden överskrids. Tanken har väckts att redan vid ansökningstiUfälletuppmana sökande för vilka vUlkor nu föreskrivs att begära befrielse frän sittmedborgarskap. Det har emellertid visat sig att i många fall kan en sökandeinte ansöka om befrielse från sitt medborgarskap förrän han kan styrka att hankommer att förvärva annat medborgarskap. I de fall där sådana i förväg gjordabefrielseansökningar bifalls utan förbehåll skulle sökanden under en viss tidkomma att vara statslös. Olägenheten härav blir särskUt uppenbar om ansökningenom svenskt medborgarskap lämnas utan bifaU. En sökande skulle då kunna blistatslös . Det kan dessutom erinras om att i fall där ettbefrielsebeslut är gUtigt endast viss begränsad tid uppkommer olägenheter försökanden om han inte blir svensk medborgare. Maj:t (statsrådet )beslöt 19/11 1971 upphäva invandrarverkets beslut och visa ärendet åter tillverket för ny behandUng, eftersom särskilda skäl förelåg att redan nu upptagaklaganden till svensk medborgare. Maj:t erinrade dock ominnehållet i 6 § tredje st. MbL. Exempel 28 (19111 1971 nr 65): Ang. två tjeckoslovakiskamedborgare (mannen och hustrun ), som vistats i i knappt sjuår men hade hemvist utom riket. avslog med skUda beslut 11/2 1971 tvåansökningar om svenskt medborgarskap, eftersom sökandena inte uppfyUde vUlkoretom hemvist i riket enligt 6 § MbL. Besvär inkom till 23/3. I dessa,ingivna för makarna gemensamt av deras son enligt fullmakt, anfördes bl. a. attmannen (docent) var uppfinnare tUl speciella gmvbrytningsmetoder, som visat siganvändbara vid viss brytning i . Från myndigheternas och även svenskaföretags sida hade det bedömts värdefullt att han själv kunde övervaka arbetetsutförande på platsen. Makarna avsåg att återkomma till , då mannenstillfälliga vistelse i upphörde och hade kvar sin bostad i ,där familjen fortfarande var kyrkoskriven. avstyrkte i yttrande 14/5 bifall tUlbesvären, eftersom makarna enligt nu gällande praxis inte uppfyUdehemvistvUlkoret enligt 6 § MbL och de skäl de anfört, enligt verkets mening,inte kunde läggas tUl grund för dispens från nämnda viUkor. Härefter inkom ytterligare skrivelser tUl departementet dels från sonen, dels frän tvä svenska företag i vilka framhölls vikten avatt klagandena (varvid främst avsågs mannen, som bedömdes vara en mycketkvalificerad tekniker) skulle bli svenska medborgare. a. intygades mannensbetydelse för svensk bergsteknik. Efter återremiss till invandrarverket 13/10 anförde dettai yttrande 28/10 att det med hänsyn tUl de nya skäl som klagandena anförtnumera inte motsatte sig att dispens gavs från hemvistvUlkoret. Maj:t (statsrådet )beslöt 19/11 1971 upphäva invandrarverkets beslut och visa ärendet äter tillverket för ny behandling, eftersom särskilda skäl förelåg att redan nu upptagaklagandena tiU svenska medborgare. Maj:t erinrade dock ominnehåUet i 6 § tredje st. MbL. Exempel 29 (4/2 1972 nr 37): Ang. 36-årig tysk medborgare, somvistats i sedan tvä och ett halvt är och tidigare under . avslog 19/2 1971 ansökan om svensktmedborgarskap, eftersom sökanden inte uppfyllde hemvistvillkoret enligt 6 §MbL. Besvär inkom till 1/4. I dessaanförde klaganden bl. a. att han under arbetat i , sedan hanunder en tjänsteresa för sin svenska arbetsgivares räkning 1967 erbjuditsanställning där. Klaganden framhöll att anställningen i avsett enbegränsad tid under vUken han fått tjänstledighet av sin svenska arbetsgivare,eftersom det bedömts att de erfarenheter och kontakter han fick i kundenyttiggöras av det svenska företaget. Han hade dessutom varitkyrkoskriven i . tillstyrkte i yttrande 14/7 bifaU tUlbesvären; med hänsyn tiU de omständigheter som framkommit ansåg verket att detfanns sådant samband mellan klagandens vistelseperioder i att han bordefä dispens frän hemvistvillkoret. Maj:t (statsrådet ) beslöt 4/2 1972 upphävainvandrarverkets beslut och visa ärendet åter till verket för ny behandling,eftersom med hänsyn till vad i ärendet numera blivit upplyst om klagandensförhållanden särskilda skäl förelåg för hans upptagande tUl svensk medborgare. Exempel 30 (112 1972 nr 26): Ang. 48-årig fransk medborgare, somvistats i och var gift med svenskmedborgare. avslog 5/3 1971 ansökan om svensktmedborgarskap, eftersom sökanden var anställd vid franska ambassaden iStockholm och på grund härav inte uppfyllde villkoret om hemvist i riket enligt6 § MbL. Besvär, anförda av advokat (enligt fullmakt), inkom tillinrikesdepartementet 13/4. I dessa anfördes bl. a. att klaganden sedan mars1960 inte endast varit mantalsskriven och kyrkobokförd i utan även haftsitt faktiska hemvist här. var hon anställd på franskahandelsavdelningen i . Anställningen var enligt klaganden inte förenadmed diplomatisk immunitet i MbL-motivens mening. Hon tUlhörde nämligen denplatsanställda kansUpersonalen och var ej utskickad av landets ambassad. Ävenom hennes nuvarande anställning skuUe anses jämställd med sådan anställning,som var förenad med diplomatisk immunitet, anförde klaganden att hon före maj1970 uppfyUt hemvistvUlkoret enUgt MbL. Hon framhöll vidare att det inte syntesförenligt med lagens anda och inriktning att hon skulle vara tvungen att slutasin nuvarande anställning för att kunna ansöka om svenskt medborgarskap. Medhänsyn till den ekonomiska betydelsen för klaganden hemställdes slutligen att ärendet skuUehandläggas med största möjliga skyndsamhet. I ny skrivelse, som inkom tUldepartementet 16/4, hemställdes att klaganden före ärendets slutliga avgörandeskulle beredas tUlfäUe att inkomma med påminnelser. anförde i yttrande 7/7 att klaganden föremaj 1970 uppfyllt vUlkoren för förvärv av svenskt medborgarskap, men att hon,sedan hon tagit nuvarande anställning på franska ambassaden, enligt gällandepraxis inte uppfyllde hemvistvUlkoret enligt 6 § MbL. Verket kunde därför intetillstyrka bifall till besvären. Verket anmärkte att enligt 26 §folkbokföringsförordningen den som tillhör främmande makts beskickning skallkyrkobokföras endast om han är svensk medborgare. Sedan anstånd med avgivandet av påminnelser bevUjats avdepartementet inkom dylika 24/8. I dessa anfördes bl. a. att ambassaden vidanställningen av klaganden tagit hänsyn tUl att hon stod i begrepp att ansökaom svenskt medborgarskap och därför "klassat" henne bland övriga vidhandelsrädet anställda svenska medborgare. Detta hade bl. a. inneburit att hongått miste om vissa fördelar i anställningen, som var förbehållna anställda medfransk nationalitet, och ej heller fått något anställningskontrakt. I ytterligare tvä skrivelser tiU departementet 12/11 1971och 28/1 1972 efterhörde klagandens ombud när Kungl. Maj:ts beslut i ärendetkunde vara att vänta. Vidare kan nämnas att klagandens make 1971 sänttvä skrivelser i ärendet tiU departementschefen. Av handlingarna i akten framgår ytterligare att det ansesvara diplomatisk praxis att svenska medborgare anställda vid utländsk ambassadi inte betalar inkomstskatt till svenska staten. Maj:t (statsrådet ) beslöt 18/2 1972 upphävainvandrarverkets beslut och visa ärendet åter till verket för ny behandling,eftersom särskilda skäl förelåg att upptaga klaganden till svensk medborgare. Anm. Av tjänsteanteckning i akten framgår att detavgörande skälet för bifall var det förhållandet att klaganden före maj 1970uppfyllde hemvistvillkoret. Exempel 31 (11111 1972 nr 35): Ang. en statslös 71-årig man (frånPolen), som vistats i . avslog 12/6 1972ansökan om svenskt medborgarskap, eftersom sökanden inte uppfylldehemvistvillkoret enligt 6 § MbL och skäl för dispens inte förelåg. Samtidigtavslogs motsvarande ansökan från hans hustru. Besvär, anförda av dottern, inkom tillinrikesdepartementet 13/7. I dessa anfördes bl. a. att klaganden vid mycket högålder känt sig tvungen att lämna och kommit med sin hustru till inovember 1969. Han hade besökt dottern, naturaliseradsvensk medborgare, i . Efter ankomsten till hade han med dispensfrån gäUande åldersgräns fått arkivarbete vid ett universitetslaboratorium,vilket arbete med hänsyn tUl det rådande arbetsmarknadsläget 1972 upphört,varefter han hänvisats tUl socialhjälpen. han som förödmjukande och deprimerande. Om han blev svenskmedborgare skuUe han få folkpension, som inte var högre än socialhjälpen.Klagandens dotter bifogade även ett stort antal bUagor, som visade bl. a. hanserhållna utmärkelser för engagemang i kampen mot nazismen och för prestationeri yrkesarbete samt också ökade svårigheterna och problemenför personer av judisk härkomst i . Slutligen åberopades att större delenav klagandens familj (dotter, svärson, barnbarn) levde i och varsvenska medborgare. anförde i yttrande21/9 1972 bl. a. att klaganden (och hans hustru) berövats sina polskamedborgarskap i samband med utresan från och att det inte fanns någonkonvention som tUlförsäkrade honom - och andra politiska flyktingar imotsvarande situation rätt tUl ålderspension, varför en person i hanssituation normalt blev hänvisad tUl socialvärden för sin försörjning. (Klagandens 60-åriga hustru hade arkivarbete med en lön av ca . Verket framhöll att en lagändring, som innebär att politiskaflyktingar i klagandens situation tUlförsäkras ålderspension, i första hand varönskvärd. Verket bedömde dock denna väg inte framkomlig inom överskådlig tid.Invandrarverket framhöll vidare att socialhjälpssystemet knappast var avsettför att ge personer i pensionsåldern deras stadigvarande försörjning , , som det normalt skulle röra sig om i klagandensfall. Den enda möjlighet som fanns att bereda honom rätt till ålderspension som enligt verket borde vara det normala för en person som mottagit somflykting var att med dispens från hemvistvillkoret uppta honom till svenskmedborgare . I hittUlsvarande praxis hade detta, enligt verket, skettmed balter vars familjemedlemmar lämnat sitt hemland och medmake/maka, oavsett nationalitet, som önskat förena sig med make/maka i Sverigemen lyckats komma hit först efter mänga års oavbrutna försök. Vid den förnyadeprövningen ansåg invandrarverket sålunda att starka skäl talade för att gedispens även i sädana fall som klagandens i avvaktan på en lagändring. Som enriktpunkt skulle, enligt verket, krav vistelse kunna ställas upp.Verket tillstyrkte mot bakgrund av det anförda att klaganden redan nu togs upptiU svensk medborgare. Verket erinrade om att klaganden och denkategori polska medborgare han tUlhörde tagits emot här i landet oavsett om debedömts kunna fä sin försörjning här genom eget arbete eller genom hjälp avanhöriga. Mot invandrarverkets beslut att tillstyrka besvärenanfördes avvikande mening av två ledamöter med instämmande av fyra av de ihandläggningen deltagande tjänstemännen. De anförde att de inte kunde biträdamajoritetens förslag om ändring av principerna för dispens från hemvistvillkoreti fall som det förevarande. De ansåg vidare att sådana ömmande omständigheterinte heller förelåg i detta ärende att dispens på denna grund borde ges fränhemvistvUlkoret. Maj.t (statstådet Odhnoff) beslöt 17/11 1972upphäva invandrarverkets beslut och visa ärendet åter till verket för nybehandling, eftersom med hänsyn tiU de omständigheter som föranlett klagandensbosättning i särskilda skäl fick anses föreligga att redan nu upptagahonom till svensk medborgare och hinder ej i övrigt mötte mot hans upptagande. Exempel 32 (2114 1972 nr 66): Ang. 23-ärig polsk medborgare, somvistats i med åtskUliga avbrott. avslog 8/11 1971 ansökan om svensktmedborgarskap, eftersom sökanden inte uppfyUde hemvistvUlkoret enligt 6 § MbL. Besvär, anförda genom ombud, inkom tillinrikesdepartementet 23/12. I dessa anfördes bl. a. att klaganden (liksom hansföräldrar) varit mantalsskriven i och attföräldrarna upptagits till svenska medborgare med villkorenligt 6 § tredje st. MbL. Vidare framhölls att klaganden (framstående konsertpianist)fortsatt sina musikstudier i och , men att han av myndigheterna ibåda dessa länder betraktats som boende i . Det ansågs även vara"till synnerligt gagn för riket" att klagandens svenska medborgarskapbeviljades utan dröjsmål, inte minst med hänsyn till att hans internationellakarriär försvårades genom innehavet av polskt pass, dä viseringssvärigheternaoch kostnaderna var stora. Slutligen hänvisades tUl Kungl. Maj :ts beslut omdispens för framstående idrottsutövare (det i exempel 12 redovisade ärendet). Det kan nämnas att klaganden en gång tidigare ansökt omsvenskt medborgarskap, vilken ansökan 5/6 1970 avslagits av invandrarverket.Sedan besvär häremot anförts hade Kungl. Maj:t lämnat dessa utan bifall (13/111970 nr 48). I akten tUl detta ärende förekommer åtskillig ytterligaredokumentation rörande klagandens kvalifikationer som musiker. anförde i yttrande 8/3 1972 att det medhänsyn till omständigheterna i ärendet numera inte hade något att erinra motatt dispens gavs från hemvistvUlkoret. Härvid framhöUs bl. a. att klagandenfrån studerat vid i pä ett fyraårigtstipendium och studerat i på ett amerikansktstipendium. Han hade vistats i om åretför ferier och konserter.