bet · FW01SoU24 · 1973-12-31 00:00:00 — Socialutskottetsbetänkande nr 1973 SoU 1973:24 betänkande i anledning av motion om vissöversyn av smittskyddslagstiftningen. I motionen 1973:1215 av herrRomanus m. fl. (fp, s, c, m, vpk) yrkas att hos Kungl. Maj:themställer om en översyn av smittskyddslagstiftningen i vad avser behandlingenav veneriska sjukdomar. Motionärerna anför att gonorré ökatstarkt under de två senaste årtiondena och att den är vår tredje störstainfektionssjukdom efter förkylning och mässling. De anför vidare bl. a. attantibiotika gett möjlighet till en framgångsrik behandling av gonorrén iflertalet fall men att den relativt stora frekvensen av komplikationer(äggledarinflamma-tion som ofta leder till sterilitet, prostatabesvär,blodförgiftning m. gör att man måste se på den starka ökningen av gonorrénmed oro. Motionärerna framhåller att det därför finns all anledning attöverväga hur insatserna mot gonorré skall förbättras och att till de viktigaredskapen i detta arbete hör smittskyddslagstiftningen. Motionärerna påpekar att i en diskussion i bl. a.Läkartidningen om smittskyddslagstiftningen kritik har riktats motsmittskyddslagen som därvid betecknats som ett hinder för rationella åtgärdermot gonorré. Bland de kritiska synpunkter på lagstiftningen som framkommit idebatten omnämns följande. Behandlingen av de veneriska sjukdomarna som en särskildkategori bidrar till att ge dessa sjukdomar en mindre önskvärd särställning imänniskors medvetande och vidmakthålla föreställningar om könssjukdomar som"skamliga sjukdomar", vilket försvårar en förtroendefull behandlingoch leder till att människor drar sig för att söka läkare vid misstanke omsmitta. Det administrativa förfarandet i samband med anmälning ochsmitt-spårning av veneriska sjukdomar försvårar en snabb och adekvatbehandling. En atmosfär av angiveri och polisiära metoder omgerkönssjukvården, vilket försvårar behandlingen och skrämmer bort patienterna.Skyldigheten att underrätta målsman om den smittade är förmodas haeffekten att ungdomar håller sig borta från behandling. Det anförs att i diskussionen har framförts en rad förslagtill ändringar bl. a. att kategorin veneriska sjukdomar skulle slopas ochdessa sjukdomar hänföras till antingen allmänfarliga eller anmälningspliktigasjukdomar - samt förslag om förenklingar i den administrativa hanteringen. Motionärerna anför att de inte tarställning till enskildheterna i den kritik som framförts mot lagstiftningen, ejheller till de skilda reformförslagen, men att diskussionen dock enligt derasmening visat att en översyn av lagstiftningen och tillämpningsföreskrifternabör genomföras. Ett ytterligare skäl härför, påpekas det, är den uppgift somlämnats i en uppsats av tre läkare, att "det är heller ingen hemlighet attmånga läkare inte bokstavstroget följer smittskyddskungörelsens text". Inlägg i diskussionen iLäkartidningen om smittskyddslagstiftningen har varit intagna i nr 1972:49 samt1973:4, 5, 6, 7 och 11. Gällande bestämmelser m. m. Samhällets åtgärder mot smittsammasjukdomar reglerades tidigare genom lag angående åtgärder motutbredning av könssjukdomar, epidemilag och 1939 årstuberkulosförordning. ersattes dessaförfattningar av en enda lag, smittskyddslagen (1968:231, ändrad 1970:48,1971:642, 1972:667). trädde följande av Kungl. Maj:t meddeladeföljdförfatt-ningar i kraft, nämligen smittskyddskungörelsen (1968:234, ändrad1970:56, 1972:679) och kungörelsen (1968:235) med särskilda bestämmelser förberedande av vård åt sjömän vid venerisk sjukdom (ändrad 1970:925). Härutöver har fastställt följandeföljdförfattningar, nämligen kungörelse om skyldighet förtjänsteläkare, stadsläkare och länsläkare att göra anmälningar om vissasmittsamma sjukdomar m. m. (Medicinalförl"attningar, MF 1968:84) ochsocialstyrelsens kungörelse om register över smittbärare (MF 1968:85). Vidare har bl. a. fastställtnormalreglemente för dispen-särverksamhet för tuberkulosens bekämpande (MF1968:68) samt nya blanketter i anledning av smittskyddslagstiftningen (MF1968:96). I nr 1968:7 i serien Meddelanden frånmedicinalstyrelsen/har lämnat råd ochanvisningar om smittskyddslagens tillämpning. I särskilda cirkulär har lämnatanvisningar om åtgärder mot olika smittsamma sjukdomar. Sålunda har ettcirkulär utfärdats om åtgärder mot gonorré (MF 1970:69). Förslag till smittskyddslagen framlades för riksdagengenom prop. 1968:36, varöver andra lagutskottet avgav utlåtandet 2LU 1968:24.Propositionen grundades på förslagen i ett av en särskilt tillkalladutredningsman avgivet betänkande (SOU 1966:50) Smittskyddslagstiftning. Smittbekämpningen och organisationen av densamma För alla smittsamma sjukdomargäller, att smittspridningen måste hindras genom epidemiologiskabekämpningsmetoder, vilket schematiskt uttryckt innebär att 1) sjukdomarnas frekvens ochutbredning registreras, 2) smittvägarna kartläggs och smittkällorna uppspårassamt 3) smittvägarna bryts och smittkällorna neutraliseras (genom adekvatbehandling och/eller isolering). Smittskyddet är i första hand en primärkommunal uppgift.Regionala och centrala organ har att övervaka, planera och vid behov ledabekämpandet av smittsamma sjukdomar. I korthet fördelas ansvaret på följandesätt. Enligt I § smittskyddslagen åliggerdet kommun att vidta erforderiiga åtgärder till skydd mot smittsamma sjukdomarhos människor, därvid hälsovårdsnämnden har att utöva det närmaste inseendetöver verksamheten. Distriktsläkare och distriktssköterska skall biträdahälsovårdsnämnden vid fullgörande av nämndens uppgifter inom smittskyddet (22 §fjärde stycket). Speciella skyldigheter åvilar härutöver distriktsläkaresamt stadsläkare eller motsvarande läkare. Stadsläkare eller motsvarande läkareär knutna till hälsovårdsnämnderna. skall vaka över attsmittsamma sjukdomar bekämpas i länet och tillse att lämpliga åtgärder vidtasför ändamålet (2 §). Landsting respektive kommun som inte tillhör landsting skall svara för de sjukvårdande åtgärderna. skall enligt instruktionen (1965:792)för länsläkarväsendet ägna uppmärksamhet åt bekämpandet av smittsammasjukdomar. När smittsam sjukdom hotar att vinna stor omfattning inom länet,skall länsläkaren eller annan tjänsteman vid länsläkarorganisationen genombesök på de hotade orterna övervaka att lämpliga åtgärder vidtas för att hindrasjukdomens spridning. I den redogörelse, som i det följande lämnas om åtgärderenligt smittskyddslagstiftningen vid sjukdomsfall eller misstanke därom, redovisasordningen i län, däri inte ingår s. k. landstingsfri kommun. Detta innebär attdet bortses från att beträffande sådan kommun vissa uppgifter kan åvilahälsovårdsnämnden i stället för och förste stadsläkaren i ställetför länsläkaren. Under ledning av länsläkaren - respektive i landstingsfrikommun utom förste stadsläkaren har bildats epidemiutskottbestående av fackexperter och representanter för bl. a. länsstyrelse ochlandsting för att nå en effektiv samordning av olika åtgärder rörandeepidemiberedskap och epidemibekämpning. har enligt 3 §smittskyddslagen högsta tillsynen över bekämpandet av smittsamma sjukdomar ochskall meddela råd och anvisningar till ledning för hälsovårdsnämnderna. (), som har ensärskild epidemiologisk avdelning, skall enligt sin instruktion (1965:786) bl.a. följa det epidemiska läget och vidta eller föreslå erforderliga åtgärder, påuppdrag av läkare eller hälsovårdsmyndighet utföra diagnostiska undersökningarav prov från personer som misstänks lida av epidemisk eller annaninfektionssjukdom eller som kan antas vara behäftade med smitta av sådansjukdom, hålla beredskap mot epidemiska sjukdomar, fortlöpande underrätta socialstyrelsenom det epidemiska läget och meddela styrelsen om åtgärd från desssida är nödvändig. Sjukdomar vilka omfattas av smittskyddslagstiftningen I smittskyddslagen skiljs mellanallmänfarliga sjukdomar, som tidigare reglerades i epidemilagen ochtuberkulosförordningen, veneriska sjukdomar (könssjukdomar), som tidigarereglerades i lagen angående åtgärder mot utbredning av könssjukdomar, ochövriga smittsamma sjukdomar. 1 smittskyddskungörelsen är angivna de sjukdomarsom hänförs till allmänfarliga sjukdomar respektive veneriska sjukdomar.Antalet som allmänfarliga angivna sjukdomar är 22. Till de veneriskasjukdomarna är hänförda medfödd syfilis, förvärvad syfilis, gonorré, mjukschanker och veneriskt lymfogranulom. Om smittsam sjukdom som inte hänförs tillde allmänfariiga eller veneriska sjukdomarna fått större utbredning på en orteller uppträder i elakartad form, kan förordna attsjukdomen skall anses som allmänfarlig, därvid förordnandet kan avse hela läneteller del därav. I smittskyddskungörelsen förekommer också beteckningenanmälningspliktiga sjukdomar, vilka omfattar dels allmänfarliga sjukdomar,dels veneriska sjukdomar, dels ock vissa andra särskilt angivna sjukdomar.Socialstyrelsen kan för begränsad tid föreskriva anmälningsplikt för jämvälannan sjukdom. Smittskyddslagstiftningen omfattar de smittsammasjukdomarna så länge de är i smittsamt skede. Åtgärder vid sjukdomsfall eller misstanke därom Om sjukdomsfall inträffat inom etthushåll och det finns anledning befara att allmänfariig sjukdom föreligger ärhushållsföreständaren skyldig att ofördröjligen underrätta distriktsläkare,stadsläkare eller motsvarande läkare, såvida den sjuke inte är föremål förläkarbehandling. Motsvarande skyldighet har föreståndare eller motsvarandebeträffande sjukdomsfall på hotell o. d. samt befälhavare på fartyg beträffande sjukdomsfall ombord på fartyg (5 § smittskyddslagen). Den som är eller misstänks vara sjuk i eller smittbärareav allmänfarlig sjukdom är skyldig att på anfordran av distriktsläkare låtaundersöka sig av denne eller annan läkare till vilken han hänvisas avdistriktsläkaren. Skyldighet föreligger även att tillhandahålla läkaren ellerdennes biträde nödvändigt undersökningsmaterial eller tillåta att sådant tas (6§ smittskyddslagen). Läkare som konstaterar eller misstänker allmänfarligsjukdom hos någon som han undersöker eller behandlar skall meddela föreskrifterför att hindra spridning av smitta. Den läkare som har den sjuke i sin vårdskall se till att föreskrifterna följs (2 § smittskyddskungörelsen). I 1719 §§ smittskyddskungörelsen är intagna närmareföreskrifter om skyldighet för läkare att anmäla anmälningspliktiga sjukdomarmed undantag för veneriska sjukdomar, beträffande vilka särskilda bestämmelserom anmälan meddelats. Bestämmelserna i 17-19 §§ smittskyddskungörelsen, vilkabl. a. avser de allmänfarliga sjukdomarna, syftar till att distriktsläkare,hälsovårdsnämnd, länsläkare, förste stadsläkare och iförekommande fall skall få kännedom om inträffade sjukdomsfall.Anmälningshandling skall i ett exemplar alltid tillställas statensbakteriologiska laboratorium, som skall fortlöpande sammanställa anmälningarnaoch med lämpliga mellanrum sända ut redogörelser för dessa till myndigheter,läkare och veterinärer som berörs därav. Den som är eller misstänks vara sjuk i eller smittbärareav allmänfarlig sjukdom är enligt 7 § smittskyddslagen skyldig att efter beslutav distriktsläkare, stadsläkare eller motsvarande läkare låta sig intas påsjukhus eller i öppen vård underkasta sig isoleringsföreskrifter samt enligt 8§ smittskyddslagen skyldig att efter intagning på sjukhus kvarstanna där ochunderkasta sig nödvändig vård tills han med hänsyn till smittfaran kanbehandlas i öppen vård. Om distriktsläkare får veta, att fall av allmänfarligsjukdom inträffat eller misstänks ha inträffat inom hans läkardistrikt, skallhan antingen själv eller genom distriktssköterska eller hälsovårdsnämndenspersonal meddela nödvändiga föreskrifter för att hindra spridning av smitta, omsådana inte redan meddelats av den undersökande eller behandlande läkaren (3 § första stycket smittskyddskungörelsen). Om allmänfarlig sjukdom inträffat eller misstänks hainträffat åligger det hälsovårdsnämnden att efter samråd med distriktsläkare,stadsläkare eller motsvarande läkare ofördröjligen utreda orsaken tillsjukdomens uppträdande och vidta de åtgärder som fordras för att hindra attsjukdomen utbreds (9 § första stycket smittskyddslagen). I 10-11 §§ smittskyddslagen ges möjligheter förmyndigheterna att företa smittrening av bostäder och andra lokaler, smittreningeller förstöring av gång- och sängkläder samt andra föremål ävensom isoleringav befolkningen inom visst område m. m. för bekämpningen av allmänfarligsjukdom. Den som har anledning anta att hanlider av venerisk sjukdom är skyldig att söka läkare och underkasta sig denbehandling som behövs. Han skall följa de föreskrifter, som läkaren meddelar omsjukdomens vidare behandling och om åtgärder för att hindra spridning av smitta(12 § smittskyddslagen). Enligt 7 § första stycket smittskyddskungörelsen skallläkare, som konstaterar eller misstänker venerisk sjukdom hos någon som hanundersöker eller behandlar, upplysa patienten om sjukdomens art ochsmittfarlighet samt meddela honom föreskrifter om sjukdomens behandling och omåtgärder för att hindra spridning av smitta. Om den sjuke på grund av sjukdomeller psykisk utvecklingsstörning är ur stånd att ta vård om sig i dettahänseende eller om han är , skall läkaren lämna den som har vård ompatienten underrättelse om sjukdomen och de föreskrifter som meddelats. Omläkaren med hänsyn till omständigheterna anser det påkallat får han lämnasådan underrättelse, även om den sjuke fyllt 16 men ej (7 § andrastycket). Läkaren skall också söka få uppgift av den sjuke om vem som smittathonom och till vem han kunnat överföra smitta (7 § tredje stycket). Läkares anmälningsplikt beträffande venerisk sjukdom ärreglerad i 8 § smittskyddskungörelsen. Om läkare konstaterar venerisk sjukdom,skall han senast skriftligen anmäla detta till länsläkaren. Anmälningshandlingenskall inges i två exemplar och innehålla uppgifter dels om den sjukes kön,födelsetid och hemort men inte om hans namn, dels om namn och adress på personsom den sjuke uppgivit sig ha varit i förbindelse med på sådant sätt att smittakunnat överföras (8 § första stycket). Om läkaren själv undersökt den somsmittat patienten eller den till vilken patienten kunnat överföra smitta ellerhar nu avsedd person styrkt att han blivit undersökt av annan läkare, skalldetta aiiges i anmälningshandlingen. Härvid skall endast personens kön,födelsetid och hemort anges (8 § andra stycket). Om läkare efter det han gjortanmälan om sjukdomsfallet till länsläkaren erhåller uppgift om den som smittatpatienten eller om den till vilken patienten kunnat överföra smitta, skall hangenast anmäla detta till länsläkaren (8 § tredje stycket). Läkaren skall vidare göra anmälan till länsläkaren om densom lider av venerisk sjukdom underlåter att följa läkarens föreskrifter ombehandling eller om den sjuke avbryter behandlingen utan att styrka att annanläkare övertagit den eller om han inte låter intaga sig på sjukhus fastänläkaren finner att han inte kan behandlas i öppen vård utan fara för att smittasprids (9 § smittskyddskungörelsen). När länsläkaren erhållit anmälan som avses i 8 eller 9 §smittskyddskungörelsen skall han vidta de åtgärder som fordras för att denanmälde skall bli undersökt och vid behov behandlad av läkare eller intagen påsjukhus (11 § första stycket smittskyddskungörelsen). Om den som har anledning anta att han lider av venerisksjukdom åsidosätter förenämnd skyldighet enligt 12 § smittskyddslagen att söka läkare och underkasta sig den behandling som behövs m. m.skall länsläkaren enligt 13 § första stycket smittskyddslagen anmana honom attsöka läkare och underkasta sig behandling samt förete intyg om att detta skett.Om så erfordras skall han anmanas att följa de föreskrifter som läkare kan hameddelat honom. Föreligger grundad anledning befara att han skall sprida smittaskall han anmanas att låta intaga sig på sjukhus. Enligt 13 § andra stycketskall anmaningen ske skriftligen och innehålla erinran om påföljden förunderlåtenhet att följa anmaningen. Avser anmaningen barn under , skallden tillställas den som har vård om barnet. kan enligt 19 §smittskyddslagen förordna annan läkare att i länsläkarens ställe göra anmaning,t. ex. läkare vid mottagning för dermatologi och venereologi. Fullföljs inte anmaning som sagts skall länsläkarenenligt 11 § första stycket smittskyddskungörelsen underrätta länsstyrelsendärom. kan enligt 14 § smittskyddslagen besluta attden som underlåter att följa länsläkarens anmaning skall inställas hos läkareför undersökning eller behandling eller, om det finns grundad anledning befaraatt han skall sprida smitta, att han skall intas på sjukhus. Om det skäligenkan antas att anmaning inte skulle efterföljas, får sådant beslut meddelas utanatt anmaning skett. Om beslut inte kan avvaktas utan fara fårlänsläkaren meddela beslut om inställelse hos läkare eller intagning påsjukhus. Länsläkarens beslut skall underställas länsstyrelsensprövning. Den person, med vilken veneriskt sjuk person uppgivit sigha varit i förbindelse på sådant sätt att smitta kunnat överföras, skall enligt15 § smittskyddslagen av länsläkaren anmanas att underkasta sig läkarundersökningoch förete intyg om resultatet av undersökningen. Avser anmaningen barn under15 år, skall den tillställas den som har vård om barnet. Även härvidlag kansocialstyrelsen förordna annan läkare att i länsläkarens ställe göra anmaning(19 § smittskyddslagen). Efterföljs inte anmaningen kan - ellerlänsläkaren interimistiskt besluta om inställelse hos läkare för undersökningeller behandling eller om intagning på sjukhus. Den som intagits på sjukhus för venerisk sjukdom är enligt16 § smittskyddslagen skyldig att kvarstanna och underkasta sig nödvändig vårdtill dess grundad anledning befara att han skall sprida smitta inte längreföreligger. Vissa sjukdomar tillhörandekategorin övriga smittsamma sjukdomar är anmälningspliktiga sjukdomar. De ärsom angivits i det föregående särskilt angivna i smittskyddskungörelsen.Bestämmelserna om läkares anmälningsplikt beträffande de anmälningspliktigasjukdomarna syftar, som redovisats i det föregående, till att distriktsläkare,hälsovårdsnämnd, länsläkare, förste stadsläkare och iförekommande fall samt alltid statens bakteriologiska laboratorium skall fåkännedom om inträffade sjukdomsfall. Beträffande inträffad sjukdom tillhörande kategorin övrigasmittsamma sjukdomar gäller enligt 20 § smittskyddslagen - vare sig sjukdomenär anmälningspliktig eller inte anmälningspliktig att länsläkaren kan åläggahälsovårdsnämnden att verkställa utredning om orsaken till att sjukdomenuppträtt och vidta de åtgärder som fordras för att hindra att sjukdomen sprids.Som angivits i det föregående kan länsstyrelse förordna att sjukdom tillhörigkategorin övriga smittsamma sjukdomar skall anses som allmänfarlig, därvidförordnandet kan avse hela länet eller del därav. Sanktioner m. m. I 25 § smittskyddslagen finnsbestämmelser om att polismyndighet skall lämna handräckning om den enskildeåsidosätter skyldigheten vid allmänfarlig sjukdom respektive venerisk sjukdomatt genomgå läkarundersökning eller låta intaga sig på sjukhus m. m. Jämhkt (BrB) 13 kap. 7 § kan den somuppsåtligen framkallar allmän fara för människors liv eller hälsa genom attöverföra eller sprida allvarlig sjukdom dömas för spridande av smitta tillfängelse. Jämlikt BrB 13 kap. 9 § kan den som av grov oaktsamhetbegår gärning som sagts dömas för vårdslöshet med smittämne till böter ellerfängelse. För ingripande enligt dessa bestämmelser i brottsbalkenkrävs att vederbörande framkallat allmän fara för människors liv eller hälsaoch åtminstone visat grov oaktsamhet. I fråga om venerisk sjukdom finns möjlighet tillingripande utan att grov oaktsamhet föreligger eller utan att den sjukeframkallat fara för att partnern skall drabbas av sjukdomen. Jämlikt 26 §smittskyddslagen kan den som lider av venerisk sjukdom och med vetskap ellermisstanke om det har könsumgänge dömas till böter eller fängelse. Redan könsumgängetmedför vid tämligen ringa oaktsamhet att vederbörande kan drabbas av straff. 1 26 § smittskyddslagen finns även en bestämmelse om attden som eljest uppsåtligen eller av grov oaktsamhet utsätter annan för fara attbli smittad av venerisk sjukdom kan dömas till böter eller fängelse.Bestämmelsen avser gärning som i främsta rummet är riktad mot särskild(a)person(er) medan förenämnda straffbestämmelser i avserframkallande av allmän fara för människors liv eller hälsa. Den som är eller misstänks vara sjuk i eller smittbärareav allmänfarlig sjukdom och som bryter mot föreskrifter av distriktsläkare,stadsläkare eller motsvarande läkare om isolering m. m. kan jämlikt 27 § smittskyddslagendömas till böter. Ansvaret för kostnader för läkarundersökningar m. m. Beträffande allmänfarlig sjukdomgäller enligt 6 § smittskyddslagen att läkarundersökning och provtagning skallske utan kostnad för den enskilde hos distriktsläkare eller hos annan läkare,till vilken distriktsläkare hänvisat. Den fortsatta behandlingen sedansjukdomen diagnostiserats får den sjuke själv bekosta i samma utsträckning somsker i öppen vård vid annan sjukdom, dvs. i den mån inte kostnaderna ersättsenligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Kostnader för läkemedel somerfordras i öppen vård av allmänfarliga sjukdomar får patienten också självbekosta i den utsträckning de inte är prisnedsatta eller kostnadsfria enligtförordningen (1954:519) angående kostnadsfria och prisnedsatta läkemedel. Enligt 18 § första stycket smittskyddslagen skalllandstingskommun och kommun som inte tillhör landstingskommun dvs.vederbörande sjukvårdshuvudman - ombesörja kostnadsfri läkarundersökning ochbehandling i öppen vård vid fall av venerisk sjukdom. Enligt andra stycket isamma paragraf gäller att läkemedel vid behandling i öppen vård av venerisksjukdom skall tillhandahållas utan kostnad för den enskilde. Enligt 23 § smittskyddslagen skall kostnaderna förlaboratorieundersökning av prov vid inträffad eller misstänkt allmänfarligeller venerisk sjukdom bestridas av sjukvårdshuvudmannen. Enligt samma paragrafskall vidare sjukvårdshuvudman bestrida kostnaderna för sluten vård på sjukhusvid allmänfarlig eller venerisk sjukdom i den mån kostnaderna inte ersättsenligt lagen om allmän försäkring. Åtgärder mot gonorré m. m. I förenämndacirkulär om åtgärder mot gonorré (MF 1970:69) ges bl. a. följande råd ochanvisningar. Odlingsprovskall tas vid varje undersökningstillfälle. Vid behandling av gonorré bör om överkänslighet inteföreligger i första hand ges penicillin. Dosen bör vara så hög att läkningvid initialbehandling uppnås i största möjliga antal fall. Företer patienten vid förnyat besök alltjämt gonokockereller utvisar resistensundersökning betydligt nedsatt känslighet för penicillinbör inläggning på sjukhus övervägas för att möjliggöra adekvat behandling avden sjuke och förhindra infektionens vidare spridning. För friskförklaring fordras, när gonorré konstaterats, attefter genomförd behandling två odlingsprov (och utförddirektmikroskopi) bör ha utfallit negativt under minst en veckasobservationstid. Om resistensbestämning utvisat nedsatt känslighet förantibiotika bör fyra odlingsprov ha utfallit negativt under minst två veckors observationstid. För friskförklaring fordras, när gonorré misstänks (t. ex.anmälda kontakter), i fråga om män att två och i fråga om kvinnor att treodlingsprov (och -utförd direktmikroskopi) bör ha utfallit negativtunder 10-14 dagars observationstid. Ett huvudområde för detupplysningsarbete som bedrivs av m.m. - tidigare hälsovårdsupplysningsdelegation ärsexualupplysning. En av målsättningarna med upplysningsarbetet är - förutomatt sprida kunskap om gonorré och syfilis att skapa positiva attityder tillvård. Yttranden över motionen harinhämtats från , samt försexuell upplysning (). har avgivit sitt yttrandeefter hörande av sektioner för dermatologi och venereologi,akuta-infektionssjukdomar, medicinsk mikrobiologi, obstetrik och gynekologi,pediatrik och skolhygien samt urologi. Ställningstaganden till frågan om översyn avsmittskyddslagstiftningen