bet · FW01LU20 · 1973-12-31 00:00:00 — I vissa fall kan den som bärden huvudsakliga skulden till en brytning drabbas av ekonomiska påföljder iform av skadestånd eller mistad rätt till underhåll. Enligt (FB)kan liknande faktorer i princip påverka bedömningen av frågan om vem som vid enskilsmässa skall få vårdnaden om de gemensamma barnen. GBhar inte undergått några väsentliga ändringar sedan sin tillkomst. Det ärofrånkomligt att den utveckling som har ägt rum under det senaste halvseklethar medfört att åtskilliga av balkens bestämmelser nu framstår som föråldradebåde till sin språkdräkt och till sitt innehåll. En betydande anpassning tillförändrade förhållanden har visserligen skett genom praxis. Behovet av översynav lagreglerna har emellertid i stigande grad gjort sig gällande. Sannolikhetentalar för att den sjunkande äktenskapsfrekvensen till viss del beror på attgällande äktenskapslagstiftning inom växande grupper inte minst bland ungdomen anses otidsenlig. Särskilt för dem som har ambitionen att slå vakt omäktenskapet som samlevnadsform bör den ökande familjebildningen utanföräktenskapets ram vara en erinran om behovet av att se över lagstiftningen. Familjelagssakkunniga har avgett ett förstabetänkande (SOU 1972: 41) Familj och äktenskap I. Betänkandetinnehåller förslag till en partiell revision av äktenskapslagstiftningen.Reglerna om äktenskapets ekonomiska rättsverkningar har i huvudsak lämnats åtsidan. Avsikten är att de skall behandlas i en senare etapp av utredningsarbetet.De sakkunnigas förslag rör främst reglerna om ingående och upplösning aväktenskap. Vidare föreslås att de bestämmelser som avser makars personligaförhållanden till varandra skall slopas. Möjlighet införs att vid bodelningefter äktenskapsskillnad jämka den hälftendelning av makarnas giftorättsgodssom annars normalt skall äga rum. LU 1973: 20 49 Vissaändringar i om vårdnaden om barn förordas. Slutligen har desakkunniga lagt fram förslag till en särskild lag om rätten till hyres- ellerbostadsrätt vid upplösning av aktenskapsliknande samlevnad. Jag förordar alltså att familjelagssakkunnigasbetänkande nu tas upp till saklig bedömning. Innan jag går in i detalj på olikaförslag som de sakkunniga har lagt fram skall jag behandla ytterligare ett parfrågor av mera allmän natur. Familjelagssakkunnigahar vid utformningen av sina förslag utgått från att en revideradgiftermålsbalk inte bör innehålla några bestämmelser som ger uttryck företiska normer i relationerna mellan makar. Somjag förut har nämnt innehåller GB vissa bestämmelser om makarnas personhgarelationer till varandra. Dessa bestämmelser har sin grund i en etik somlagstiftaren velat ge sitt stöd. Vissa av dem är mycket allmänt hållna. Somexempel kan nämnas föreskrifter om att make som grovt har kränkt den andramaken kan åläggas att betala skadestånd och regler om att make som bär denhuvudsakliga skulden till en hemskillnad eller äktenskapsskillnad i principinte kan tillerkännas underhållsbidrag. Vad som menas med grov kränkning ochefter vilka kriterier skuldfrågan skall bedömas sägs inte uttryckligen ilagen. Vid tillämpningen av sådana bestämmelser måste därför makarnas handlandebedömas enligt de allmänna etiska normer som varit vägledande vid utformningenav lagstiftningen, givetvis dock med beaktande av de förskjutningar ochförändringar i förhärskande värderingar som äger ram från tid till annan. Detär givet att familjebildning bör grundas på känsla av samhörighet och attsammanhållning inom familjen förutsätter att familjens med lemmar samverkaroch visar varandra hänsyn. Därmed är emellertid inte sagt att denna självklarasanning behöver översättas i äktenskapsrättsliga regler som knyter rättsligasanktioner till att en av makarna har handlat i strid mot vissa etiska normerför samlevnaden. Att i lagtext konkretisera sådana normer är mycket svårt. Istor utsträckning hänvisas man till allmänna uttryck av den typ gällande laginnehåller. Allmänt utformade lagregler medför stora problem förrättstillämpningen. Det blir svårt för domstolar och andra att slå fast, omett visst beteende utgör ett brott av den art mot de av lagen föratsättaetiska normerna att de lagreglerade sanktionerna blir tillämpliga. Dessutom ärdet en näst intill omöjlig uppgift att avgöra vem av makarna somdjupare sett har skulden till att söndring har uppstått. För ett nutidabetraktelsesätt är det också stötande att en domstol skall behöva fastställavem av två makar som bär skulden till att söndring har uppstått i äktenskapet,och det blottläggande av makarnas intima personliga förhållanden som en sådanprövning förutsätter kan på ett LU 1973: 20 50 förframtiden olyckligt sätt skärpa motsättningarna mellan dem. Indirekt kan ocksåbarnen komma att drabbas. Jagpåpekade tidigare att man inte kan utesluta att den sjunkandeäktenskapsfrekvensen delvis beror på att växande grupper av vårt folk inte villlåta sitt privatliv dikteras genom normer som påtvingas dem utifrån genomäktenskapslagstiftningen. Det är inte osannolikt att många hyser olust införtanken att en domstol i samband med en eventuell skilsmässa skulle ingåendepröva förhållanden och händelser som hänför sig till deras familjeliv.Aktenskapslagstiftningens huvuduppgift bör vara att tillhandahålla lösningar påpraktiska problem. Den bör, som jag har framhållit, utformas så attden kan godtas av det helt överväldigande flertalet människor. Nästansamtliga remissinstanser har godtagit de sakkunnigas förslag om utmönstring avde sanktionsregler som anknyter till makarnas personliga förhållanden tillvarandra. Åtskilliga har emellertid uttalat sig för att GB även ifortsättningen bör innehålla en motsvarighet till nuvarande bestämmelser i 5kap. 1 §, där det föreskrivs att makar är skyldiga varandra trohet och biståndoch har att i samråd verka för familjens bästa. En sådan osanktioneradlagregel skulle enligt dessa remissinstansers mening vara av värde som ettstöd för sammanhållningen inom äktenskapet. Ioch för sig strider det mot svenska traditioner att i lag ha allmännadeklarationer av den typ som 5 kap. 1 § innehåller, om man inte är beredd attknyta några rättsliga sanktioner till att någon handlar i strid mot derasinnehåll. Som framgår av det anförda är jag inte beredd att förordasådana sanktioner. Det kan också invändas att formuleringen av 5 kap. 1 § ärnågot ålderdomlig och till synes tillmäter den sexuella troheten i äktenskapetalltför stor vikt. Trohetskravet har emellertid i själva verket här envidsträcktare innebörd och är närmast liktydigt med lojalitet och ömsesidighänsyn. Mot ett allmänt krav av det slaget kan knappast någon ha invändningar isak. Jag kan inte heller finna att det föreligger något påtagligt behov av attslopa bestämmelserna i 5 kap. 1 § vid en partiell reform av GB. Däremot skulleen sådan åtgärd möjUgen kunna föranleda missuppfattningar beträffandeintentionerna med den nu förestående äktenskapsrättsliga reformen. Jag villdärför inte förorda någon ändring i GB på denna punkt. Skilsmässoreglernai familjelagssakkunnigas förslag har utformats utifrån principen attäktenskapet skall ses som en form för frivillig samlevnad mellan självständigapersoner. Det synsättet har att göra bl. a. med kvinnans förändrade ställning isamhället. Somjag har framhållit var det vid tiden för GB:s tillkomst mycketovanligt att gifta kvinnor hade förvärvsarbete. har situationenförändrats.på ett avgörande sätt, i synnerhet . Ar 1964hade av de gifta kvinnorna i åldrarna 1866 LU 1973: 20 51 årförvärvsarbete och hade andelen stigit till . Man kan såledesräkna med att kvinnans jämställdhet med mannen på arbetsmarknaden håller påatt bli verklighet. Betydande insatser återstår dock att göra, om detta målskall kunna nås. Det kan räcka med att peka på att endast omkring hälften av deförvärvsarbetande gifta kvinnorna har heltidsarbete och att kvinnorna framförallt sysselsätts inom låglöne-yrken. I takt med att kvinnor i allt störreutsträckning börjat förvärvsarbeta har också attityden till kvinnansförvärvsarbete förändrats. är det lika nödvändigt för flickor som förpojkar att skaffa sig en yrkesutbildning så att de inte för sin försörjningbehöver vara beroende av någon annan. Mångaandra drag i samhällsutvecklingen är ägnade att minska gifta kvinnors ochbarnens beroende av mannen. Samhället svarar numera helt eller delvis föråtskilliga behov som förut måste tillgodoses inom familjen. Uppfostran av bamenstöds ekonomiskt genom barnbidrag och studiehjälp. Stora insatser görs frånsamhällets sida för att bistå familjerna med barntillsyn, även om mycketåterstår innan problemen har blivit lösta: vi har mer än 820 000 barn underskolåldern, och antalet kommunala daghems- och familjedaghemsplatser uppgick imitten av till omkring 93 000. Familjens bostadskostnader nedbringas istor utsträckning genom bostadsbidrag. Vi har fått ett omfattande socialförsäkringssystemsom skapar trygghet vid sjukdom och invaliditet, efter familjeförsörjarens dödoch på ålderdomen. Utbildningen har demokratiserats och gjorts tillgänglig föralla oberoende av kön och inkomstförhållanden. Allade nu nämnda omständigheterna är ägnade att minska makarnas ömsesidigaekonomiska beroende. Man kan utgå från att kvinnan får allt större ekonomisksjälvständighet och att den normala ordningen kommer att vara attbåda makarna i ett äktenskap har förvärvsarbete. Detta får betydelse bl. a.för utformningen av reglerna om upplösning av äktenskap. I gällandelagstiftning är möjligheterna till skilsmässa begränsade på olika sätt. Armakarna ense om att skiljas kan de visserligen göra detta men endast efter enganska omständlig procedur med medling, hemskillnadsdom och särlevnad.Omedelbar äktenskapsskillnad kan utverkas bara på vissa i lagen angivna gmnder.Om bara den ena maken vill skiljas är principen att han eller hon inte har obetingadratt till det. I praktiken är det dock möjligt för den som såönskar att få till stånd en skilsmässa. Skilsmässostatistikenvisar att skilsmässor är vanligare nu än förr även om det inte är fråga om enoavbratet stigande trend. Ar 1920 upplöstes 1 325 äktenskap genomäktenskapsskillnad, medan det förekom 13 682 äktenskapsskillnader.Fortfarande varar dock det stora flertalet äktenskap livet ut. av alla ett visst år ingångna äktenskap är upplösta . LU 1973: 20 52 En upplösning av ett äktenskap innebär iregel inte samma ekonomiska påfrestningar som . Inte bara mannen utanockså kvinnan har numera betydligt oftare än förr möjligheter att efterskilsmässa försörja sig själv genom förvärvsarbete. Ensamstående föräldrarssituation har underlättats på olika sätt bl. a. genom systemet med bidragsförskott,som innebär att bam under vars vårdnadshavare är ensamstående garanterasen minimistandard genom ett indexreglerat bidrag. Samhället har givetvisfortfarande anledning att motverka förhastade skilsmässor. En upplösning av enfamilj innebär påfrestningar främst av känslomässig men iblandockså av ekonomisk art för de berörda personerna. Särskilt påtaglig är riskenför att minderåriga bam blir illa utsatta. Skilsmässor bör dock inte motverkaspå det viset att lagstiftningen begränsar möjligheterna att upplösa ettäktenskap. Utformas lagstiftningen så att man försvårar eller rent av gör detomöjligt för en person att upplösa ett äktenskap som han efter mogetövervägande vill frigöra sig från, skapar man inte någon harmonisk miljö for enfortsatt samlevnad. Eftersom det imder alla omständigheter är omöjligt att hindraen make att bryta samlevnaden och eventuellt bilda ny familj, bör han också hamöjlighet att upplösa det tidigare äktenskapet så att en ny familjebildningkan ske i äktenskajsets form. Restriktivaskilsmässoregler är inte förenliga med uppfattningen av äktenskapet som en formför frivillig samlevnad. I likhet med en så gott som enhällig remissopinionansluter jag mig härvidlag till de sakkunnigas grundinställning. En makesbestämda och väl övervägda önskan om äktenskapsskillnad bör enligt min meningalltid respekteras. Eftersom en samlevnad mellan man och kvinna har så mångapersonliga och känslomässiga inslag bör det inte komma i fråga att någonmyndighet skall pröva om makens motiv för ätt begära äktenskapsskillnad ärobjektivt sett välgrundade. En annan sak är att det kan vara motiverat att förfall då makarna inte är ense om att skiljas eller då de har minderåriga barninföra särskilda regler som i möjligaste mån skapar garantier för att ettbeslut att skiljas inte är förhastat. Motionen1973:1789 (m) Imotionen anförs följande allmänna synpunkter på äktenskapet. Detmoderna samhället ställer stora krav på solidaritet och gemensamtansvarstagande människor emellan. Familjestrukturen har förändrats från detagrara samhället, där familjen fungerade både som arbetsgrupp ochutbildningsgrupp för det arbete som gav familjen dess försörjning, till dagensindustriella samhälle där makarnas arbete till största delen är förlagt utomhemmet och där samhället tagit över många av de uppgifter som tidigare åviladefamiljen. Detta har för många människor medfört konflikter och svårigheter. Vi människor har ettoförminskat behov av känslomässig gemenskap LU 1973: 20 53 meddem som står oss nära. Särskilt betydelsefullt är det att barnen får växa upp ien hemmiljö som präglas av trygghet och ansvarstagande. Den naturligafamiljebildningen inom äktenskapets ram där man och kvinna förenas i enlivslång gemenskap är och kommer säkerligen att förbli den dominerande formenför sammanlevnad människor emellan. Betydelsen av stabilitet och sammanhållninginom primärgruppen, familjen, har blivit alltmer framträdande ju snabbaresamhället förändras. Dengemenskap på vilken äktenskapet bygger har sin grund i parternas vilja tillömsesidigt ansvarstagande och deras insikt om äktenskapets etiska innebörd. Iäktenskapets regelsystem ligger också en anvisning om makarnas skyldigheter motvarandra och barnen. Dessa regler fyller även funktionen att skydda den svagareparten och dess intressen. Inte minst barnen har sitt skydd inom äktenskapet. Detkan förefalla som om unga människor till en del är kritiska mot dettraditionella äktenskapet. De väljer att flytta ihop och bo tillsammans utandet yttre äktenskapsbandet men ofta med bevarandet av viljan att höra sammanoch kravet på trohet gentemot den andra parten. Antalet ingångna äktenskap vari vårt land 1965 ca 61 000 och 1972 ca 38 500. Till en del kan möjligen dennanedgång i antalet ingångna äktenskap tas som uttryck för ungdomens vilja attstå utanför ett regelsystem över huvud taget. I helt övervägande grad måstedock utvecklingen ha sin orsak i att ungdomen blivit alltmer medveten om attskatte- och sociallagstiftningen är utformad så, att äktenskapet i många falldiskrimineras. Detta har också påpekats av åtskilliga remissinstanser vidbehandlingen av familjelagssakkunnigas betänkande "Familj ochäktenskap". Vi beklagar den utveckling som skett inom skatte- ochsociallagstiftningen. För att äktenskapet även framgent skall bevaras som dennormala och naturliga formen för familjebildning måste lagstiftningen också påangränsande områden utformas så att denna målsättning befrämjas. Enannan märkbar tendens i dagens samhälle är en allmän förskjutning itänkesättet inför äktenskap och aktenskapsliknande förbindelser. Den enskildesfrihet betonas allt oftare, vilket bl. a. baseras på en ändrad rollfördelningmellan man och kvinna i samhället och äktenskapet. Idirektiven till utredningen anges att äktenskapets betydelse som trygghetsfaktorminskat. Detta påstående är endast delvis sant. En ny form av arbetsgemenskaphar medfört ett betydligt friare synsätt på mannens och kvinnansarbetsuppgifter. Inte minst har utvecklingen mot en starkt stigande kvinnligförvärvsverksamhet bidragit därtill. Denna utveckling har givetvis inneburitatt äktenskapets betydelse som ekonomisk trygghetsfaktor minskat. Dock har destarkt stigande vårdkostnaderna kommit att innebära att den naturligafamiljerollen får en ökande betydelse. Dessutom har samhällets snabba omdaningoch den ökade otryggheten medfört ett tilltagande behov av familjegemenskap. LU 1973: 20 54 Dennagemenskap har givetvis behov av att inordnas under ett regelsystem. Enligtdirektiven till familjelagssakkunniga bör detta regelsystem i första hand syftatill "ett samhälle där varje vuxen individ kan ta ansvar för sig självutan att vara ekonomiskt beroende av anhöriga". Även om detta är enmålsättning som vi delar kan den aldrig helt förverkligas. Lagstiftningen bördärför vara så utformad, att den stöder den enskilda människan i hennessituation och löser de problem som kan uppkomma i samlivet parterna emellan. Ensådan lagstiftning får inte syfta till att mjuka upp de förpliktelser som är förbundnamed äktenskap, vilket vi anser är fallet med direktivens riktlinjer, utan börsyfta till att stärka gemenskapen makar emellan och hjälpa dem med uppkommandesvårigheter. Detmest allvarliga i den nuvarande utvecklingen är just benägenheten att uttunnaden enskildes förpliktande ansvar i en förbindelse. Del gäller ju alltid tvåmänniskor med barn ifamiljen är det tre eller fler. I ett sammanhang där en människa träder in igemenskap med andra och där ett personligt ansvar måste tas, kan det intefinnas någon absolut frihet för den enskilde. Äktenskap och familj måste fåförbli en förpliktande gemenskap. Iproposition 1973: 32 anför statsrådet: "Det är enligt min mening avstörsta betydelse att människornas frihet att själva utforma sitt personligaliv, att välja samlevnadsform och att bestämma de etiska normer som skall gällaför deras familjeliv respekteras." Enligt vår uppfattning får detta inteinnebära att samhället fråntar sig rätten att skapa och bibehålla normer.Ingen samhällsbildning kan stå fri från de lärdomar erfarenheten givit, och allerfarenhet tyder på att ju mer samhället frånsäger sig ansvaret förmänniskors samlevnadsregler inom olika områden, ju större blir villrådighetenoch osäkerheten hos den enskilda människan. Vi anser det därför vara angelägetatt slå vakt om, inte en föråldrad familjestruktur, men däremot om den bärandegrunden för familjens liv under förändrade sociala villkor nämligen gemenskapenmellan individerna, det skapande samspelet mellan två likvärdiga och jämställdaindivider. Motionen1973:1791 (c) Imotionen anförs följande allmänna synpunkter på äktenskapet. Detförslag till ändringar i äktenskapslagstiftningen, som lagts fram ipropositionen, har föregåtts av en livlig debatt. Detta har i och för sig varitbåde naturligt och önskvärt med hänsyn till frågornas stora betydelse för deenskilda människorna. Tyvärr har emellertid debatten i stor utsträckning kommitatt präglas av oklarhet. Vittsyftande och oklara reformtankar har ventileratsoch uppväckt stridigheter inte bara i vår politiska debatt utan också på detnordiska planet. Handläggningen har emellertid kommit att präglas av den enareträtten efter den andra. LU 1973: 20 55 Redandå familjelagssakkunniga lade fram sitt betänkande 1972, fann man att ettbetydande mått av enighet hade blivit möjligt att uppnå. representantbland de sakkunniga fann sig dock nödsakad att reservera sig på ett par punkteroch att i ett särskilt yttrande utveckla sin principiella syn på frågorna. Dåpropositionen nu föreligger, kan man med tillfredsställelse notera att flera avdessa synpunkter blivit beaktade. Motbakgranden av den oklarhet som förekommit om intentionerna med reformarbetet ärdet emellertid angeläget att utveckla och klargöra en principiell syn på debehandlade frågorna. I allt väsentligt är det härvid möjligt att knyta an tillcenterrepresentantens särskilda yttrande till familjelagssakkunnigasbetänkande. början bör det slås fast att ett klart reformbehov föreligger.Giftermålsbalken har utan större ändringar varit gällande ett drygt halvsekel.En allmän översyn av lagstiftningen är påkallad av förändringar i samhälletoch i människomas levnadsförhållanden och värderingar. Vid en närmare prövning av propositionens förslagträder frågan om äktenskapets ställning i förgrunden. Direktiven förfamiljelagssakkunniga är oklara i detta viktiga avseende. Det framhålls attfamiljegemenskap inom äktenskapets ram är den naturliga samlevnadsformenför det helt övervägande flertalet människor. anges emellertid somriktmärke för en ny lagstiftning, att den så långt som möjligt bör vara neutrali förhållande till olika samlevnadsformer. Vad som närmare avsetts med dessauttalanden har varit oklart. De allmänna resonemangen i familjelagssakkunnigasbetänkande har inte skingrat denna oklarhet på ett tillfredsställande sätt.Inte heller föredragande statsrådets uttalanden i propositionen är tillfyllest. Oklarheteni den centrala fråga som här berörts har ingett farhågor från skilda håll. Denfår ses som en huvudanledning till att debatten speglat större motsättningar änsom kommit till synes då de konkreta reformfrågorna behandlats. Det framstårdärför som i hög grad angeläget att slå fast vissa principiella synpunkter.Detta kan ske i direkt anslutning till vad representant ifamiljelagssakkunniga anfört i sitt särskilda yttrande. Vihar alltjämt anledning att slå vakt om äktenskapet som den lagligt skyddade,principiellt livsvariga gemenskapen mellan man och kvinna och om hemmet som densjälvklara miljön för de ungas fostran. Givetvis bör emellertid lagstiftningenpräglas av vidsyn och tolerans mot skilda åskådningar. Dethar i skilda sammanhang anförts att familjestabiliteten fått en minskadbetydelse till följd av samhällsutvecklingen. Detta är riktigt i så måtto somsamhället påtagit sig ansvar för flera uppgifter som i LU 1973: 20 56 äldretid åvilade familjerna. Detta får emellertid inte skymma blicken för attfamiljestabiliteten har ett grundläggande värde både för de enskildamänniskorna och för samhället. Man kan rent av hävda, att detta värde har ökatsom en följd av utvecklingen i stort. Samhällets snabba förändringar,urbaniseringen och befolkningsomflyttningarna, den ökade stressen och den imånga avseenden försämrade miljön m. m. har medfört att en tryggfamiljegemenskap fått en särskild betydelse för de enskilda människorna. Dennämnda samhällsutvecklingen, som bl. a. lett till att flergenera-tionsfamiljenförsvunnit och efterträtts av den lilla kärnfamiljen, har ökat påfrestningarnapå föräldrama. Arbetsmarknadens krav har också bidragit till att öka trycketpå individen och har ofta lett till att föräldrarna inte orkat ägna bamen dentid och det intresse som är nödvändigt för deras utveckling till harmoniskaindivider. Familjegemenskapen och de äktenskapliga relationerna har kommit ikläm i den allmänna prestations- och konsumtionsjakten. Föratt slå vakt om familjen måste man därför genom familjepolitiska åtgärder ochgenom dämpning av kraven på individen från samhällets och arbetsmarknadenssida skapa grundläggande förutsättningar för en fungerande familjegemenskap. Äktenskapslagstiftningenskall med sitt regelsystem bidra till att ge stabilitet i samlevnaden genom attmakarnas inbördes relationer i ekonomiska och andra avseenden liksom derasgemensamma ansvar i förhållande till barnen klargöres. Idetta avseende skiljer sig äktenskapet från andra former av samlevnad.Avsaknaden av ett regelsystem kan av många uppfattas som positivt, men detvisar sig ofta att det leder till en högre grad av otrygghet och att bristenpå regler i sig skapar svårlösta konflikter, inte minst i samband med upplösningav samlevnaden. Vid en sådan upplösning saknar ofta den ekonomiskt svagareparten möjlighet att hävda sina intressen, hur befogade de än kan vara. Varjeinstrument saknas för att mellan partema utjämna de negativa följderna avupplösningen. Denrättsliga regleringen av samlevnad i äktenskapets form bidrar till att skyddaden svagare parten och till att skapa en ökad stabilitet i familjelivet. Tankenpå neutralitet mellan samlevnadsformer kan sålunda inte accepteras utan viktigareservationer och preciseringar. Enligt vår mening har denna tanke sin störstabetydelse på andra lagstiftningsområden än det nu aktuella.