bet · FW01KU26 · 1973-12-31 00:00:00 — En särskild regel om att talmannen kan kalla in en nyvaldriksdag till tidigare tidpunkt än som har föreslagits i propositionen tordeenligt utskottets mening få ringa betydelse. Endast enstaka dagar torde stå attvinna genom en befogenhet för talmannen att vidta åtgärden i fråga. Den gamlariksdagen är vidare behörig att sammanträda ända till dess den nyvaldariksdagen samlas första gången. Med hänsyn till det anförda och angelägenhetenav att inte i onödan komplicera bestämmelserna tillstyrker utskottetpropositionens förslag och avstyrker motionen 1973:1786. Bestämmelserna i paragrafen gällerrätten att väcka förslag i och beredningen av riksdagsärenden. Därvidföreskrivs i andra stycket bl. a. att inom sig skall välja utskottenligt bestämmelser i riksdagsordningen. Enligt propositionen ges närmarebestämmelser om utskotten i 4 kap. RO. Om antalet ledamöter i utskott sägs i 3§ att varje utskott skall bestå av udda antal ledamöter, lägst femton. Itilläggsbestämmelsen 4.3.1 fastslås antalet till femton. Bestämmelser omvalinom , bl. a. till utskotten, finns i 7 kap. RO. Huvudregeln (4 §) ärliksom nu att platserna skaU fördelas proportionellt mellan partier. parti förstås varje grupp av riksdagsledamöter som vidvalet uppträder under särskild beteckning. I motionen 1973:1881 (vpk) föreslås införande i 3 § avstadganden om platsfördelningen i utskotten mellan partigrupper ochom antalet ledamöter i utskott. Motionärerna vill att i andra stycket skalltilläggas följande: "Varje partigrupp vilken motsvarar parti som vid valettill har fått av rösterna i hela riket äger attbesätta en plats i varje utskott. Därutöver fördelas resterande platserproportionellt mellan partigrupperna. Antalet ledamöter i utskott skall vara17." Yrkandet motiveras av önskemål om att varje i verkandepartigrupp skall så långt möjligt kunna verka där på likartade villkor. Detframhålls att en viktig förutsättning för detta är att varje parti gesmöjlighet till representation i utskott. Av praktiska skäl är detdock nödvändigt med en spärr. Propositionens förslag om utskottsorganisationöverensstämmer i allt väsentligt med gällande ordning. I likhet med grundlagberedningenoch departementschefen finner utskottet det inte vara påkallat att övervägagenomgripande ändringar i denna del. Utskottet avstyrker därför motionen1973:1881, såvitt nu är i fråga. Riksdagsledamot har för närvarandeenligt endast s. k. partiellt ämbetsansvar. Detta innebär att hankan fällas till ansvar för tagande av muta och brott mot tystnadsplikt men inteför tjänstemissbruk eller tjänstefel. Vidare kan en riksdagsledamot enligtbrottsbalken dömas för s. k. osjälvständiga ämbetsbrott, dvs. aOmänt brott,varigenom han har åsidosatt sin ämbetsplikt som riksdagsledamot. Som exempel påsådana brott kan nämnas användande av förolämpande uttryck, samhälls-farligryktesspridning och beljugande av myndighet. Enligt 110 § RF får talan motriksdagsledamot för hans gärningar eller yttranden i denna hans egenskap väckasendast om tillåter det genom beslut fattat av minst fem sjättedelarav de röstande. Enligt kan riksdagsledamot dömas till avsättningfrån sitt uppdrag dels för tagande av muta och brott mot tystnadsphkt, dels omhan genom allmänt brott - vare sig brottet har samband med ledamotsuppdrageteller inte - visat sig uppenbarligen inte vara skickad att inneha sinbefattning. Det är dock vid allmänt brott en förutsättning för att avsättningskall kunna komma i fråga att för brottet är stadgat fängelse ellerdäröver. Åtal för ämbetsbrott liksom frågan om avsättning på grund av brottskall prövas av allmän domstol. lade i sina betänkanden omämbetsansvar (SOU 1969:20 och 1972:1) fram förslag till nytt sanktionssystemför offentliga funktionärer. Beträffande ledamöter av beslutande statliga ellerkommunala församlingar, t. ex. riksdagsmän, föreslogs vissa särskilda regler.Sålunda skulle dessa inte omfattas av de föreslagna straffbuden rörande missbruk av myndighet och vårdslöshet imyndighetsutövning. Ansvar i disciplinär ordning skulle ej heller förekomma. Iövrigt skulle de emellertid ha samma straffansvar som andra offentligafunktionärer och även kunna entledigas från uppdraget. Regeln i 110 § RF omriksdagens prövning av frågan om åtal mot riksdagsmän föreslogs bibehållen.Någon ändring föreslogs inte heller i vad gäller att frågan om skiljande frånuppdraget på grund av brott skall prövas av domstol. Propositionen föreslår ett grundlagsfästande avriksdagsledamots -liksom ersättares juridiska ansvar i två hänseenden. 7 § tredje stycket RF föreslås således att riksdagsledamot eller ersättarefår skiljas från uppdraget endast om han genom brott visat sig uppenbarligenolämplig för uppdraget samt att beslut härom fattas av domstol. Vidareinnehåller 4 kap. 8 § första stycket RF den från 110 § i nuvarande RF övertagnaregeln, att talan mot riksdagsledamot för yttrande eller giirningar underutövandet av uppdraget inte får väckas utan att medgivit det genombeslut av minst fem sjättedelar av de röstande. I motionen 1973:1848 av () hävdas, att detbör ankomma endast på väljarna i samband med nästa allmänna val att pröva, omen riksdagsledamot har det förtroende som krävs för riksdagsmanna-uppdraget.Det föreslås därför att bestämmelsen i 4 kap. 7 § förslaget till RF om attdomstol i vissa fall kan pä grimd av brott skiha riksdagsledamot från hansuppdrag inte skall antagas. Enligt utskottets mening skulle det vara stötande ommöjlighet inte fanns att under löpande mandatperiod skilja riksdagsledamot frånhans uppdrag, om han genom brott visat sig uppenbarligen olämplig föruppdraget. Sådant beslut bör i förekommande fall fattas av domstol. Deföreslagna bestämmelserna härom i 4 kap. 7 § tredje stycket RF innebär inteheller någon nyhet. Utskottet anser sig inte böra tillstyrka att propositionensförslag i denna del frångås. Motionen 1973:1848 avstyrks därför. Lagar och andra föreskrifter I andra stycket har upptagits ettstadgande som innebär att regeringen efter bemyndigande i lag kan meddelaföreskrifter om tystnadsplikt för anställda i offentlig tjänst. Bestämmelseninnefattar ett undantag från principen att medborgares yttrandefrihet fårinskränkas endast genom lag. Den föreslagna lagtexten har utformats sålunda attförbud kan föreskrivas att röja sådant som någon har erfarit i allmän tjänsteller under utövande av tjänsteplikt. I motionen 1973:1851 av i Äkersberga (fp)begärs ett förtydligande av bestämmelsen i fråga, så att det klart framgår atttystnadsplikten är begränsad tUl vad vederbörande erfar under utövande avtjänsten. I motionen föreslås att ordalydelsen i lagtexten ändras till "ioch för utövande av allmän tjänst eller av lagstadgad tjänsteplikt". Enligt utskottet föreligger intenågot behov av förtydligande av stadgandet på sätt föreslås i motionen.Utskottet avstyrker således motionsyrkandet. Enligt utskottet bör paragrafenförtydligas så att det klart framgår att hänvisningen till bestämmelserna i 8kap. inte endast avser kompetens i förevarande hänseenden. Utskottetlägger fram förslag tUl lagtext i detta syfte. Förhållandet till andra stater Propositionens förslag tillgrundlagsstadganden beträffande förhållandet till andra stater överensstämmeri huvudsak med nuvarande regler. inflytande över ingåendet avinternationella överenskommelser och åtagandet i annan form av internationellaförpliktelser befästs dock och preciseras i vissa hänseenden, bl. a. genom enregel om att rättskipnings- och förvaltningsuppgift skall kunna överlåtas tillicke svenskt organ, endast om medger det genom beslut med kvalificeradmajoritet. I motionen 1973:1876 av m.fl. (c) föreslås att 10 kap. inleds med ett målsättningsstadgande avutrikespohtisk innebörd. I detta bör uttalas, att riket skall sträva efter attfrämja fred och mellanfolkligt samarbete samt den internationellarättsordningens utveckling jämte att utrikespolitiken bygger pä alliansfrihet ifred för att säkerställa neutralitet i krig. Enligt motionärerna skulle ettdylikt stadgande tjäna som en betydelsefull upplysning om den svenskautrikespohtikens inriktning. Utskottet har inhämtat utrikesutskottets yttrande övermotionen. Av yttrandet, vilket fogats som bilaga 3 till betänkandet, framgåratt utrikesutskottet avstyrker att stadgandet i fråga införs i RF. a. till åtaganden som FN-medlem är det enligtutrikesutskottets bedömning inte påkallat att i grundlagen införa ett stadgandeom strävanden på utrikespolitikens område. Ett grundlagsstadgande omden svenska neutralitetspolitiken skulle dessutom kunna misstolkas ocheventuellt ge upphov till föreställningen att den svenska utrikespolitikensatts i fråga. Till yttrandet finns fogat avvikande mening av tre ledamöter(c). I avsnittet om medborgerliga fri- och rättigheter (s. har utskottet förordat att en parlamentarisk utredning skall övervägaolika frågor om införande i grundlag av bestämmelser om bl. a. fri- ochrättigheter. I arbetet bör enligt utskottet ingå att överväga också stadgandenav sådan innebörd som föreslås i motionen. Med hänsyn till angivna omständigheter bör enligtutskottets mening det i motionen föreslagna tillägget till I O kap. RF inteinföras. 5 1973.4 saml. har i det föregående (s. 53 f.) föreslagit att motionenförklaras besvarad med utskottets ställningstagande under avsnittetmedborgerliga fri- och rättigheter. 1 motionen 19 73:1881 (vpk)hemställs att 2 § tredje stycket i propositionens förslag ges en sådan lydelseatt varje för riket bindande internationell överenskommelse måste godkännas avriksdagen. I motionen anförs bl. a. att om strävan skall uppnås att alloffenthg makt skall utgå från folket, måste regeringen vid varjeöverenskommelse med främmande makt underställa överenskommelsen förprövning. Utskottet får erinra om att det förehggandegrundlagsförslaget utgår från att handläggningen av utrikesärendena även ifortsättningen kommer att vara en riksstyrelsefunktion bland andra och attansvaret för utrikespohtiken därför i första hand åvilar regeringen. Såsomsåväl grundlagberedningen som departementschefen närmare framhållit motiverarutrikespolitikens betydelse för rikets säkerhet vidare att riksdagentillförsäkras en vidsträckt insyn i och ett starkt inflytande överutrikespohtiken. Utskottet anser att förslagen i propositionen väl tillgodoserdessa väsentliga intressen. Eftersom det enligt utskottets mening varken ärrimhgt eUer praktiskt lämpligt att införa den ordningen att kräva riksdagensgodkännande av varje av regeringen träffad internationell överenskommelse,dvs. även sådan av mindre vikt, avstyrker utskottet förslaget härom i motionen. 1 motionen 1973:1872 av herrAhlmark (fp) hemställs att formuleringen i 2 § tredje stycket andra meningen"om rikets intresse kräver det" skall ersättas med formuleringen"om beslut av hänsyn till rikets intresse inte kanavvaktas". Som motiv för ändringen framhåller motionären att medbestämmelsen, som överensstämmer med vad som gäUer , torde åsyftasde fall då tiden inte medger att beslut avvaktas. Även om den i propositionen föreslagna bestämmelsen iförsta hand tar sikte på internationell överenskommelse som av tidsskäl,framför allt under tid då ej pågår, bör kunna träffas av regeringenensam, får utskottet framhålla att det undantagsvis även kan tänkas förekommafall, då överenskommelsen rör ett ämne av sä grannlaga beskaffenhet att riketsintresse kan kräva, att den inte framläggs inför . Med hänsyn härtillbör enligt utskottets mening bestämmelsen utformas i enlighet med förslaget ipropositionen. Utskottet avstyrker sålunda motionen. Paragrafens första styckeinnehåller bestämmelser om överlåtelse av konstitutionella befogenheter tillinternationella organ. Bestämmelserna bygger i allt väsentligt på nuvarande §81 tredje stycket RF, vilket stadgande tillkom 1964-1965. Utskottet vill isammanhanget erinra om de uttalanden utskottet gjorde i samband med stadgandetstillkomst. Utskottet (KU 1964:19) framhöll bl. a. att ett avstående avbefogenheter som utgör led i den svenska statens suveränitet berör fundamentalaprinciper i vårt styrelseskick. Det bör inte äga rum utan att starka skälföreligger. Utvecklingen på det mellanfolkliga samarbetets område haremellertid medfört att handelspolitiska eller andra skäl kan komma att få sådanbetydelse att överlåtelse av konstitutionella befogenheter på begränsadeområden kan vara förenliga med rikets intresse. Av dessa skäl tillstyrkteutskottet att möjligheter öppnades att överföra sådana befogenheter påmellanfolkliga organ. underströk utskottet vikten av attifrågavarande befogenhetsöverlåtelser kringgärdades med speciella garantier ochframhöll bl, a. att den för grundlags stiftande bestämda ordningen skulle varaden normala för befogenhetsöverlåtelser. Endast om delegationsfrågan var mycketbrådskande borde enhgt utskottet den alternativt föreslagna vägen med beslut aven riksdag med kvalificerad majoritet få användas. Vidare ansåg utskottet detsjälvklart att grundlagsfrågor inte skulle kunna delegeras till mellanfolkligtorgan och tillstyrkte bestämt att delegation i övriga frågor endast skullekunna ske i begränsad omfattning. Härvid underströk utskottet särskilt departementschefensuttalande om att stadgandet inte medgav att exempelvis vidare befogenheter somatt stifta lag, besluta om skatter och andra pålagor eller ingå överenskommelsemed främmande makt överläts vare sig i sin helhet eller i en utsträckning sompå något sätt kunde inverka på rikets självständighet i stort. Mot dennabakgrund tillstyrkte sålunda utskottet införande av bestämmelserna i nuvarandeRF § 81 tredje stycket. I motionen 1973:1881 (vpk) hemstähs att förslaget tih RF10 kap. 5 § utgår. Motionärerna framhåller bl. a. att den nationellasjälvbestämmanderätten är en grundläggande demokratisk fri- och rättighet sommåste ges grundlagsskydd och erinrar om att den motsvarande, nu gällandebestämmelsen i RF § 81 tredje stycket tillkom som ett led i strävandena attinlemma i EEC. Enligt motionärerna kräver försvaret av den nationellasjälvbestämmanderätten att paragrafen slopas. Enligt utskottet visar utvecklingen på det mellanfolkligasamarbetets område med ökad styrka behovet av ett grundlagsstadgande varom nuär i fråga. Med hänvisning till det anförda tillstyrker utskottet det förehggandeförslaget i propositionen och avstyrker motionen 1973:1881 i motsvarande del. I andra stycket ges bestämmelser om att rättskipnings-eller förvaltningsuppgifter i annat fall än som avses i första stycket kanöverlåtas till internationella organ. I motionen 1973:1839 av () hemställs - ianalogi med bestämmelserna i första stycket att det i andra stycket föreslagnakravet på kvalificerad majoritet vid ifrågavarande befogenhetsöverlåtelserkompletteras med krav på att även minst hälften av ledamöter förenarsig om beslutet. Utskottet hänvisar i denna fråga till vadgrundlagberedningen och departementschefen anfört rörande behovet av att kunna överföra rättskipnings- och förvaltningsuppgifter till icke svenskaorgan i större omfattning och i något enklare form än som förutsätts enligtförsta stycket. Andra stycket avser enligt departementschefen huvudsakligenuppgifter som i stort är av mer alldaglig natur. Eftersom dessa bestämmelseromfattar varje rättskipnings- och förvaltningsuppgift som inte i RF är knutentill där angivet organ, kan emellertid befogenhetsöverlåtelser också medgesbeträffande ganska betydelsefulla funktioner. Som departementschefen påpekatgäller emellertid att de befogenhetsöverlåtelser som kan innebära djupaingrepp i rättsordningen genomgående faller under första stycket och sålundanormalt förutsätter grundlagsändring. Beträffande det i andra stycket uppställda kravet påkvalificerad majoritet anser utskottet detta vara en lämplig avvägning av å enasidan intresset att inte i onödigt hög grad försvåra överlåtelser avoffentligrättsliga uppgifter till utländska eller internationella organ och åandra sidan intresset att inte också mer betydelsefulla funktioner kanöverföras genom riksdagsbeslut med vanlig majoritet. Även om det kan åberopasvissa skäl för motionens förslag att kravet på kvalificerad majoritetkompletteras med en bestämmelse om att även minst hälften avriksdagsledamöterna förenar sig om beslutet, anser utskottet att en dylik regelinte torde vara erforderlig. Härvid bör uppmärksammas att beslut av det slagsom åsyftas i andra stycket enligt hittillsvarande ordning torde ha ansettskunna fattas med vanlig majoritet. Med hänvisning till det anförda avstyrker utskottet det imotionen 1973:1839 framställda ändringsyrkandet och tillstyrker propositionensförslag, såvitt nu är i fråga. För att det klart skall framgå att befogenhetsöverlåtelseenligt andra stycket avser endast rättskipnings- eller förvaltningsuppgift somej enligt RF tillkommer , regeringen eller annat i RF angivet organförordar utskottet ett förtydligande av lagtexten i enlighet härmed. Paragrafen innehåller bestämmelserom domstolsorganisationen, förbud mot inrättande av domstol för redan begångengärning eller för visst mål samt krav på ordinarie domare vid domstol. I motionen 1973:1874 (m) påpekas att grundlagberedningensförslag i motsats till propositionen innehöll uppräkning av instanserna i detallmänna domstolsväsendet och de allmänna förvaltningsdomstolarna. Enligtmotionen kräver rättssäkerheten att ett så väsentligt inslag sominstansordningen förankras i grundlagen. 1 motionen yrkas att paragrafenkompletteras på denna punkt. Motionen tar vidare upp frågan om ordinarie domare idomstol. Enligt regeringsförslaget - tredje stycket i paragrafen kan undantagfrån regeln att i varje domstol skall finnas ordinarie domare göras genom lagbeträffande domstol som har instiftats för handläggning av en viss bestämd grupp eller vissa bestämda grupper av mål. Ipropositionen nämns i detta hänseende arbetsdomstolen, ochmellankommunala skatterätten. Enligt motionen betyder detta att grundlagen inteuppställer några hinder mot upprättande av vilka specialdomstolar som helstutan ordinarie domare. En uppluckring av kravet på ordinarie domare iöverensstämmelse med regeringsförslaget innebär enligt motionen att organ sominte har någon ordinarie domare kan anförtros de rättskipningsuppgifter somavses i 3 § där det sägs att rättstvist mellan enskilda inte får utan stöd avlag avgöras av annan myndighet än domstol. Enligt motionen bör undantag endastgöras för arbetsdomstolen. I motionen yrkas, att paragrafen utformas i enlighethärmed. Vad först beträffar frågan om angivande avinstansordningen kan som det framhållits i propositionen en fullständiguppräkning i regeringsformen av domstolarna inte komma i fråga. En uppräkningav ett begränsat antal domstolar skulle innebära ett mer eller mindregodtyckligt urval. Det är vidare att märka att en uppräkning av vissa domstolarunder högsta domstolen och regeringsrätten inte skapar någongrundlagsför-ankrad instansordning eUer något speciellt grundlagsskydd iövrigt. RF hindrar inte att genom vanlig lag nya domstolar inrättas, målgrupperöverförs från en domstol till en annan och fullföljdsrätten beskärs. är mest logiskt att i regeringsformen nämna bara högsta domstolen ochregeringsrätten, som har vissa speciella i grundlag angivna uppgifter och förvilka även i övrigt en specialreglering i grundlag förekommer. Utskottetavstyrker sålunda motionsyrkandet i denna del. Vad därefter beträffar kravet på ordinarie domare börerinras om att som domstolar är att räkna inte bara sådana myndigheter som haruppgifter som avses i 3 §. Sålunda är exempelvis skatterätterna uppenbarligendomstolar, fastän skattefrågor inte omfattas av nämnda lagrum. Enligt utskottetkan det knappast komma i fråga att göra domstolsbegreppet beroende av om idomstolen finns någon ordinarie domare eller ej. Mellankommunala skatterätten,som saknar ordinarie domare, har i likhet med länsskatterätterna, vilka ärutrustade med ordinarie domare, karaktär av domstol. Domstolarnas oavhängighethar slagits fast i 2 §. Av propositionen framgår att undantag från regeln att viddomstol skall finnas ordinarie domare behöver göras inte bara förarbetsdomstolen utan också för vissa andra specialdomstolar, t. ex.mellankommunala skatterätten. Såsom framhålls i propositionen kan det också tänkasatt någon specialdomstol inrättas beträffande vilken särskildaomständigheter kommer att föreligga som motiverar ett undantag fränbestämmelsen om ordinarie domare. För att inte hindra en rationell organisationav sådana specialdomstolar anser utskottet att det är nödvändigt att behålladet i propositionen gjorda undantaget från kravet på att vid domstol skallfinnas ordinarie domare. Med hänvisning till det anförda avstyrker utskottet bifalltill motionen i nu berörd del. Paragrafen innehåller bestämmelsersom i princip förbehåller domstolarna prövning av vissa typer av ärenden. 1 motionen 1973:1874 (m) uttalas, att regeringsförslagetinnebär ett avsteg frän den regel som grundlagberedningen föreslog, nämligenatt inte blott frihetsberövande i anledning av brott eller misstanke om brottutan också bötesstraff, konfiskation och annan sådan särskild rättsverkan avgärning skall kunna föras under domstols prövning. Nämnda avsteg betingas avreglerna i angående strafföreläggande och föreläggande avordningsbot. Sedan sådant föreläggande godkänts gäller det som dom vilkenvunnit laga kraft och kan inte genom ordinärt rättsmedel dras under domstolsprövning. I motionen hävdas att dessa speciella fall inte motiverar till ettgenerellt avsteg från den av grundlagberedningen föreslagna lösningen. Imotionen föreslås att de ifrågavarande undantagsfallen beträffandestrafföreläggande och ord-nmgsbot regleras genom ett tilläggsstadgande och atti övrigt grundlagberedningens förslag till lagtext behålls. Utskottet har inte funnit anledning att frångåpropositionens förslag på denna punkt. Begränsningen i fråga sammanhänger somnyss framgått med utformningen av reglerna om strafföreläggande ochföreläggande av ordningsbot. Utskottetavstyrker sålunda bifall till motionsyrkandet. 4 § och 6 § I anslutning till bestämmelserna omrätt till domstolsprövning av vissa ärenden uttalas i motionen 1973:1874 (m)att en fråga som synes kräva en klar lösning i grundlag rör utdömandet avförelagt vite. Det synes enligt motionen vara självklart att principen, attvite endast får utdömas av domstol, bör grundlagfästas. I motionen föreslås enuttrycklig regel härom i ett särskilt stadgande. I samma motion yrkas etttillägg till 6 § sista stycket, som avser delegering av förvaltningsuppgifttill vissa organ, av innehåll att annat organ än myndighet ej skall fåförelägga vite om ej i beslutet deltagit domare eller tjänsteman med behörighetatt fatta beslut i frågor om vitesföreläggande. Beträffande det första motionsyrkandet vill utskotteterinra om att ett flertal författningar som tillkommit under riksdagensmedverkan innehåller bestämmelser om rätt för administrativ myndighet attutdöma vite. Detta gäller barnavårdslagen, nykterhetsvårdslagen, allmännaförfogandelagen, allmänna ransoneringslagen, valutaförordningen, lagen om rätttill fiske och lagen med vissa bestämmelser till skydd för försvaret m. m.Enligt utskottets mening synes något behov av att ändra gällande rätt på dennapunkt inte föreligga. Ej helleranser utskottet att det i grundlag bör finnas specialregler rörande de former i vilka ett beslut om föreläggande avvite skall fattas för den händelse befogenhet att förelägga vite genom lagöverlämnas till bolag, förening, samfällighet eller stiftelse enligtbestämmelserna i 6 §. Beslut om vitesföreläggande torde frånrättssäkerhetssynpunkt inte vara viktigare än flera andra typer av beslut, t.ex. beslut om återkallelse av tiUstånd. Enligt utskottet torde det kunnaförutsättas att när fråga uppkommer om överlämnande av förvaltningsuppgift tillsådant organ som avses i 6 § man i varje särskilt fall ser tih att vederbörandeorgan är kompetent för uppgiften. I första stycket i 6 § gesbestämmelser om förvaltningsorganisationen. a. anges vissa myndigheter somlyder under regeringen.