bet · FW01LU13 · 1973-12-31 00:00:00 — Utskottetkan inte dela motionäremas ståndpunkt att 54 § första stycket är svårläst.Något skäl att omformulera stadgandet finner utskottet därför inte föreligga.Utskottet tillstyrker på anförda skäl att med avslag på motionen1973: 1625, i vad avser yrkandet under E. 1 om formella ändringar i 12 kap. 54§ första stycket i lagförslaget, för sin del antar nämnda stycke med den ipropositionen föreslagna lydelsen. Utskottetvill i detta sammanhang fästa uppmärksamheten på den bestämmelse som reglerarvad uppsägningen skall innehålla. Enligt 12 kap. 54 § första stycket andrameningen åligger det hyresgästen att i uppsägningen ange att han begär ändringav hyresvillkoren. Innehåller uppsägningen inte sådan hemställan gälleruppsägningen för avflyttning, och hyresgästen kan då inte åberopa någotbesittningsskydd. En försummelse i angivet hänseende kan sålunda få allvarligaföljder för hyresgästen. Den information om de nya lagreglerna, som utskottetförutsätter komma till stånd, måste därför enligt utskottets mening klartpåvisa vad en uppsägning skall innehålla, som betydelsen av attuppsägning sker på rätt sätt understrykes. Ioch med införandet av en rätt för hyresgäst att säga upp hyresavtal förvillkorsändring, uppkommer frågan om det föreligger något behov avatt behålla den särskilda regleringen med prövning av förstagångshyra påbristort. I promemorian I föreslogs att systemet med sådan prövning bordebehållas åtminstone tills vidare. Föredragande statsrådet anser däremot attförstagångsprövningen kan avskaffas utan olägenhet och föreslår i propositionenatt så sker. Utskottet anser för sin del att med de möjligheter till omprövningav hyresvillkoren, som hyresgäst nu får, föreligger det inte längre något behovav att kunna begära prövning av förstagångshyra. Utskottet tillstyrker därförpropositionen i denna del. Såsompåpekas av föredragande statsrådet kräver avskaffandet av förstgångsprövningenatt vissa avtalssituationer beaktas. Särskilt långtidsavtalen, dvs. avtal meden hyrestid överstigande , fordrar uppmärksamhet. Om hyresgäst medsådant avtal inte ges möjlighet att säga upp avtalet under löpande hyresperiod,skulle avskaffandet av förstagångsprövningen innebära betydande nackdelar förhonom. I propositionen föreslås därför att i 12 kap. JB införs en ny paragraf,4 a §, enligt vilken hyresgäst får rätt att säga upp långtidsavtal till denfardag som inträffar närmast från uppsägningen, under förutsättningatt hyresförhållandet på fardagen varat i följd. Det börobserveras att bestärnmelsen är så utformad att den ger hyresgäst rätt att sägaupp avtalet såväl för villkorsändring som för avflyttning. Utskottet har ingetatt erinra mot den föreslagna bestämmelsen och tillstyrker följaktligenpropositionen även i denna del. Avskaffandetav förstagångsprövningen innebär vissa nackdelar även för de s. k. k o r 11 i ds a v t a 1 e n, varmed här avses avtal med en första hyresperiod som ej ärlängre än . Vid sådana avtal har hyresgästen inget besittningsskyddvid hyresperiodens utgång och kan som följd härav ej begära omprövning avhyresvillkoren. För dessa fall leder alltså ett slopande avförstagångsprövningen, såsom påpekas i propositionen, till att hyresgästen kanbli bunden av inflyttningshyran under en så som upp till . För att komma till rätta med detta föreslås i propositionen att i12 kap. 54 § andra stycket JB införs en särskild uppsägningsrätt förifrågavarande avtal till en tidpunkt då hyresförhållandet varat längre än niomånader och hyresgästen sålunda förvärvat besittningsskydd. Imotionen 1973: 1625 yrkas under punkten E. vidare att 54 § andra stycket skallutgå. Därest yrkandet inte skulle vinna bifall, yrkas i stället att andrastyckets hänvisning till "andra stycket" skall utgå och att i tredjestycket intas en hänvisning till andra stycket. Till stöd förförsta-handsyrkandet anför motionärerna att den föreslagna uppsägningsrättenförefaller invecklad och svårförståelig. Dessutom kan den enligt motionärernainnebära en risk för att hyresgästen blir uppsagd till avflyttning, något somman i propositionens allmänna motivering säger sig vilja undvika.För att vara på den säkra sidan måste hyresgästen noga avväga sin uppsägning,så att tiden för hyresvärden att säga upp för avflyttning har gått till ända.Motionärerna hävdar vidare att en inkonselcvens föreligger därigenom attuppsägningsrätt enligt första stycket inte får avse lägenhet, som utgör del avupplåtarens egen bostad, medan någon motsvarande inskränkning inte görs iandra stycket. Skäl för detta har inte angetts i propositionen. Motionäremaframhåller avslutningsvis att det är ovanligt att lägenheter på den reguljärahyresmarknaden hyrs ut på korttidsavtal. Med hänsyn härtill och till de riskerhyresgästerna löper att, om de inte känner till bestämmelsen ordentligt, bliuppsagda till avflyttning,'bör enligt motionärerna den föreslagnauppsägningsrätten för korttidsavtalen utgå. Enligtvad partsorganisationerna uppgivit för utskottet är korttidsavtal relativtovanliga på den ordinära hyresmarknaden och förekommer mest när det är fråga omlägenheter som utgör del av upplåtarens egen bostad. På sådana hyresavtal ärvarken gällande regler om prövning av förstagångshyra eller ifrågavarandebestämmelser tillämpliga. När det gäller den sedvanliga hyresmarknadenförekommer korttidsavtal vanligen i avsikt att anpassa hyresavtal så att delöper med uppsägning per . Om en hyresgäst t. ex. träffar etthyresavtal , får hyresperioden i regel omfatta tiden fram tilloch med varefter, om uppsägning ej skett, avtaletautomatiskt förlängs med . Ett slopande av förstagångsprövningen leder idet angivna exemplet till att hyresgästen blir bunden av inflyttningshyranunder av och . I likhet med föredragande statsrådetanser utskottet att en så lång bundenhet inte kan vara godtagbar frånhyresgästsynpunkt. Enligt utskottets mening måste därför hyresgäst medkorttidsavtal ges möjlighet att få hyresvillkoren prövade vid tidigaretidpunkt. Det bör emellertid beaktas att en bestämmelse därom inte fårutformas på sådant sätt att hyresvärden ges möjlighet att möta hyresgästensuppsägning med en uppsägning för avflyttning. Den nu föreslagna bestämmelsen i12 kap. 54 § andra stycket ger enligt utskottets bedömande hyresgästen ettgodtagbart skydd i detta hänseende. Om i det ovan angivna exemplet hyresavtaletstipulerar en uppsägningstid av innebär nämligen bestämmelsen i 54§ andra stycket att hyresgästen kan säga upp avtalet förvillkorsändring till utgången av november. Hyresvärden däremot kan inte sägaupp avtalet än . Såsom motionärerna påpekarlöper hyresgästen visserligen en viss risk, nämligen om han på grund avbristande kännedom om bestämmelsen gör uppsägningen för tidigt, dvs. iexemplet ovan redan före . Att utnyttjandet av rätten tilluppsägning är förenat med viss risk för hyresgästen innebär självfallet ennackdel. Denna nackdel anser utskottet dock vara. obetydlig i förhållande tillde fördelar som den föreslagna bestämmel- senför med sig. Utskottet tillstyrker därför att avslår motionen 1973:1625 i denna del. Beträffandesjälva lydelsen av 54 § andra och tredje styckena har, såsom påpekas i motionen1973: 1625, i andra stycket felaktigt intagits en hänvisning till andrastycket. Denna hänvisning skall i stället införas i tredje stycket. Utskottettillstyrker därför att med bifall till alternativyrkandet underpunkten E. 3 i motionen 1973: 1625 för sin del antar 12 kap. 54 § andra ochtredje styckena JB med de av utskottet föreslagna ändringarna. Utskottetvill i detta sammanhang peka på att i propositionen föreslås att i 12 kap. 58§ respektive 11 kap. 6 a § införs motsvarighet till bostadshyresgästsuppsägningsrätt även för lokalhyresgäst respektive an-Jäggningsarrendator. Deföreslagna bestämmelserna föranleder ingen erinran från utskottets sida. Detförtjänar att anmärkas att såväl jordbruksarrendator som bostadsarrendatorända sedan JB:s tillkomst haft en rätt att med bibehållet besittningsskydd sägaupp arrendeavtalet för villkorsändring. Hyra och andra villkor bestäms enligt gällande rätti princip helt fritt mellan hyresvärd och hyresgäst. Utskottet bortser härvidfrån bestämmelserna om prövning av förstagångshyra och jämkning avotillbörliga hyresvillkor. Någon skyldighet för parterna att träffa definitivuppgörelse om hyrans storlek för hela hyrestiden föreligger således inte. Påhyresmarknaden förekommer ofta, särskilt i nyproduktionen, ett system medpreliminärhyror i avvaktan på att hyran slutligt regleras. Vidare förekommer,såsom framgår av det föregående, att hyran knyts till viss index, t. ex.konsumentprisindex, eller att hyresvärden förbehåller sig att på grund avändringar i det allmänna hyresläget få ensidigt höja hyran. Förhyresgästen innebär systemet med obestämd hyra vissa nackdelar. I syfte attundanröja dessa föreslås i propositionen att i 12 kap. införs en ny paragraf,19 a §, med bestämmelser som innebär förbud att knyta hyran för bostadslägenhettill viss index eller att annars lämna frågan om hyrans storlek oreglerad iavtalet. Enligt huvudregeln skall hyran för bostadslägenhet sålunda varabestämd i avtalet. Såsom framhålls i propositionen lägger förbudet motobestämda hyror inte hinder i vägen för parterna att komma överens om att hyranskall utgå med olika belopp för skilda hyresperioder. Frånförbudet mot obestämda hyror görs dock vissa undantag. Sålunda undantas början kostnader som hänför sig till lägenhetens . uppvärmning, förseendemed varmvatten eller elektrisk ström eller avgifter för vatten och avlopp.Gemensamt för dessa kostnader är att de ofta inte kan bestämmas i förväg. Detbör understrykas att den i lag- stadgandetgjorda uppräkningen av sådana kostnader är uttömmande. Det andra viktigaundantaget är att förbehåll, som innebär att hyran skall utgå med belopp sombestäms efter förhandlingar med hyresgästorganisation, s. k.förhandlingsklausul, är tillåtet. Detförtjänar att påpekas att förbudet mot obestämda hyror inte skall gälla omhyresregleringslagen är tillämplig på hyresförhållandet. Vidare bör observerasatt förbudet endast föreslås gälla bostadslägenhet och att någon motsvarighettill detta sålunda ej införs när det gäller lokal-hyresavtal. Beträffandesådana nu gällande bostadshyresavtal, som har indexklausuler och andrabestämmelser som innebär att hyran inte är bestämd, föreslås iövergångsbestämmelserna en reglering som innebär att parterna ges tillräckligtutrymme att förhandla sig fram till nya hyresvillkor. En mot 19 a § stridandebestämmelse i hyresavtal, som in-gåtts före utgången av , skall sålundaäga verkan mot hyresgästen till utgången av eller, om avtaletinte kan sägas upp till upphörande , till den senare tidpunktdå avtalet pa grund av uppsägning tidigast kan frånträdas. Imotionerna 1973: 1624 och 1973: 1625, punkten A, yrkas att 19 a § skall utgå urlagförslaget. Till stöd för yrkandet anför motionärema bl. a. att denföreslagna uppsägningsrätten för hyresgäst ger en tillräcklig garanti för atthyresgästen inte skall behöva erlägga en hyra som överstiger lägenhetensbruksvärde. Något behov av att införa ett förbud mot indxklausuler ansermotionärema därför inte föreligga. Motionärerna anför vidare att detförefaller naturligt att partema på hyresmarknaden skall ha rätt att avfattasina avtal på ett praktiskt och ändamålsenligt sätt. I tider då avsevärdaallmänna kostnadsökningar inträder kan det enligt motionärerna synasrimligt med en kontraktsbestämmelse som medför att den avtalade hyran rör sigi takt med kostnadsutvecklingen. Motionärema framhåller att man därigenom undvikerbesvär med ny kontraktsskrivning, ständiga förhandlingar och eventuellauppsägningar. Motionärema påpekar även att systemet med indexklausuler vunnitutbredning, framför allt på den kommunala sektorn, och att det övervägandeantalet primärkommuner träffat hyresavtal med sådana klausuler. Utskottetvill till en början framhålla att det inte finns någon index som är helträttvisande när det gäller hyresavtal. I brist på sådan anknyts hyran ofta tUlkonsumentprisindex. Denna är emellertid avpassad för helt andra ändamål och äruppenbarligen ingen lämplig mätare på kostnadsläget när det gällerhyreslägenheter. Användandet av index har på grund härav stundom lett tillhyror som står i strid med bruksvärdesprincipen. Indexklausuler har också istor utsträckning underkänts av hyresnämnderna, när dessa haft att prövahyresvillkor. Motbakgrund härav och med beaktande av den nackdel för hyresgästen, som ovisshetom den blivande hyran innebär, finner utskottet starkaskäl tala för införandet av ett förbud mot att lämna frågan om hyrans storlekoreglerad i avtalet. Den av utskottet i det föregående tillstyrkta rätten förhyresgästen att få en omprövning av hyresklausulen till stånd innebärvisserligen, såsom motionärerna påpekar, att ölägenheterna av att ihyresavtalet hyrans storlek knutits till någon index minskar. Såsomföredragande statsrådet framhållit kan man dock befara att många hyresgiisterav den anledningen att de inte förstår eller kommer sig för att ta till varasin rätt alltjämt skulle få för hög hyra till följd av indexklausuler ellerandra avtalsbestämmelser som ger hyresvärden rätt att ensidigt höja hyran. Ettverksamt skydd för hyresgästen mot olämpliga hyresklausuler kan enligtutskottets mening uppnås endast om, såsom föreslagits i propositionen, enbestämmelse införs i JB som föreskriver att hyran för bostadslägenhet skallvara till beloppet bestämd i avtalet. Såsommotionärerna anfört fyller indexklausulen visserligen en praktisk funktion.Genom att använda sådan klausul kan hyresvärden nämligen få till stånd enhyreshöjning, som är föranledd av ökade kostnader, utan att han skall behövasäga upp varje enskilt hyresavtal. I likhet med föredragande statsrådet anserutskottet emellertid att denna funktion i stället bör tillgodoses med enförhandlingsklausul, som överlåter åt hyresmarknadens partsorganisationer attträffa överenskommelse om hyressättningen. Medhänsyn till det anförda tillstyrker utskottet att med avslag påmotionerna 1973: 1624 och 1973: 1625, såvitt nu är i fråga, antar 12 kap. 19 a§ i förevarande lagförslag. När bostadsförmedlingarna anvisar lägenheter åtbostadssökande, som redan har bostad, försöker förmedlingama i regel se tillatt de får rätt att förmedla den ledigblivna lägenheten. I åtskilliga fall harförmedlingarna emellertid gått miste om anvisningsrätten till denna därför attden avflyttande hyresgästen inte genom ansökan hos hyresnämnden om tillståndtill överlåtelse av hyresrätten medverkat till att hyresrätten överförs på densom förmedlingen anvisat. Isyfte att stärka bostadsförmedlingarnas ställning föreslås i propositionen atti 12 kap. 35 § JB införes en bestämmelse som ger kommun eller kommunalförbund,som medverkar till att hyresgäst får annan bostad, rätt att självständigt föratalan i bytesärende. Vidare föreslås att i bostadsförsörjningslagen tas in enuttrycklig bestämmelse av innehåll att kommun kan besluta att anvisning ellerförmedling av bostad genom bostadsförmedling skall ske under villkoratt den bostadssökande medverkar till att den bostadslägenhet som lämnats överlåtspå bostadssökande som kommunen anvisar. I motionen 1973:1625hävdas, att den föreslagna ordningen inte på minstasätt stärker hyresgästens ställning utan tvärtom försvagar denna, eftersomhyresgästen kan komma att få betala dubbel hyra , om han antarbostadsförmedlingens erbjudande om annan lägenhet. Detta kan enligtmotionärerna i sin tur leda till att hyresgästen underlåter att betala hyranför den lägenhet som han lämnat med hyresrättens förverkande som följd. I såfall förfaller bytet. Eftersom hyresvärden inte längre har någotpåtryckningsmedel för att få ut hyran föreligger, menar motionärerna, vidarerisk för att denne skall göra hyresförluster. Motionärerna påstår också att dehar svårt att inse varför bostadsförmedlingen infe kan bedriva sin verksamhetpå det sättet att anvisning av ny lägenhet sker först sedan bytesfrågan äravgjord. Om så sker behövs enligt motionen inte ifrågavarande stadgande som kanåsamka rättsförlust för både hyresgäst och hyresvärd. Motionärerna yrkardärför (under punkten B) att bestämmelsen får utgå ur lagförslaget. Utskottetvill till en början framhålla att det skett en ökning avsaneringsverksamheten när det gäller de större städernas äldrefastighetsbestånd. Såsom framgår av det föregående (s. 39) har Kungl. Maj:t ipropositionerna 1973: 21 och 1973: 22 lagt fram förslag till åtgärder somsyftar till en intensifiering av saneringsverksamheten. För att en saneringskall kunna genomföras fordras dock att de hyresgäster, som måste utrymma sinalägenheter, kan erbjudas ersättningslägenheter. Problemet är att de hyror, sombetalas för saneringslägenheterna, ofta är mycket låga och att många avhyresgästerna lever under sådana ekonomiska omständigheter, att de har svårtatt acceptera ersättningslägenheter i nyproduktionen, vilka är den typ avlägenheter som bostadsförmedlingarna i första hand kan erbjuda. För att saneringarnaskall kunna fullföljas i avsedd takt behöver därför bostadsförmedlingarna fåtillgång till successionslägenheter i det äldre bostadsbeståndet, som kananvisas hyresgästerna i saneringslägenheterna. Frånfastighetsägarhåll har framhållits att det är vanligt att hyresgästen i nuförevarande fall lämnar bostadsförmedlingen en fullmakt att föra hans talan ibytesärendet. Utskottet vill inte bestrida att så kan vara fallet. Uppenbartförekommer emellertid åtskilliga fall där hyresgästen vägrar att medverka tillatt bostadsförmedlingen får anvisningsrätten till den ledigblivna lägenheten.Detta har skett i sådan utsträckning att det på kommunalt håll upplevts sombesvärande. Att den avflyttande hyresgästen inte vill medverka i bytesärendetfinner utskottet i och för sig inte så märkligt. Om överlåtelsen skallgenomföras i bostadsförmedlingens intresse, måste det te sig främmande förhyresgästen, att han skall driva överlåtelseärendet i hyresnämnden, vilket kanorsaka honom både besvär och kostnader. När det är fråga om ett rent byteinnebär ett avslag i hyresnämnden på Dytesansökan, att han får bo kvar ilägenheten. Under sådana förhållanden kan det te sig mindre tilltalandeför honom att i hyresnämnden agera mot den egna hyresvärden. Utskottetanser i likhet med föredragande statsrådet att det inte är tillfredsställandeatt bostadsförmedlingarna skall vara beroende av fullmakt från enskildahyresgästers sida för att kunna agera inför hyresnämnden på ett sätt somallmänt är till fördel för de bostadssökande. Goda skäl talar därför enligtutskottets mening för att bostadsförmedlingarna bör få rätt att självständigtföra talan i bytesärenden. En sådan rätt skulle underlätta förbostadsförmedlingarna att få tillgång till lämpliga lägenheter att anvisa debostadssökande. Såsommotionärerna anfört kan det dock föreligga en viss risk för att hyresgästenförorsakas merkostnader, främst i form av hyra för den avträdda lägenheten, ombostadsförmedlingen begagnar sig av den föreslagna talerätten. Bifallerriksdagen det förslag till ändringar i bytesförfarandet som utskottet avseratt behandla nedan, kommer emellertid handläggningstiden i bytesärenden attförkortas, vilket medför att uppkommande merkostnader torde kunna hållas inomrimlig nivå. Utskottet vill också understryka vad föredragande statsrådetanfört om att han förutsätter att bostadsförmedlingen antingen avstår från attgöra bytesrätten gällande, om det uppkommer risk för att hyresgästen underlängre tid får betala hyra för två lägenheter, eller i fall det framstår somangeläget att bryta motståndet mot byte från en tredskande hyresvärd kommeröverens med hyresgästen om att svara för kostnaderna. Utskottet anser för sindel att man kan räkna med att bostadsförmedling, som för talan för att ihuvudsak tillgodose det egna intresset av att få anvisningsrätt till visslägenhet, inte gör detta på ett sätt som belastar den avflyttande hyresgästenmed väsentliga merkostnader. Imotionen har även åberopats att införandet av talerätt för bostadsförmedlingarnaskulle öka riskerna för hyresförlust för hyresvärdarna. Enligt utskottetsmening kan det dock inte vara någon väsentlig skillnad i risk förhyresförlust, om bostadsförmedlingen för talan som ombud för hyresgäst ellerom förmedlingen för självständig talan. Den föreslagna reformen förändrardärför inte hyresvärdarnas situation. Pågrund av vad utskottet sålunda anfört tillstyrker utskottet att medbifall till propositionen avslår motionen 1973: 1625 i denna del. De föreslagna ändringarna ibostadsförsörjningslagen föranleder ingen erinran från utskottets sida. anmärkt ovan föreslås i propositionen ändrade regler beträffandebytesförfarandet. F. n. gäller att part som inte godtar hyresnämnds beslut ibytesärende får klandra beslutet vid fastighetsdomstolen. Talan får inte förasmot fastighetsdomstolens dom i fråga om tillstånd till byte. I syfte attnedbringa den tid under vilken bytesfrågan hålls öppen föreslås i propositionenatt klandermöjligheten slopas i bytesärendena. Motsvarande ändring föreslåsbeträffande aren- denom upplåtelse av bostadslägenhet i andra hand. En förutsättning för attklandermöjligheten skall kunna slopas anses i propositionen vara att muntligformell bevisning får tas upp vid hyresnämnderna. I propositionen föreslåsdärför att i 13 § lagen om arrendenämnder och hyresnämnder införs bestämmelsersom medger att bevisning i form av förhör med vittne under ed ellermotsvarande försäkran och med part under sanningsförsäkran skall få tas upp avhyresnämnder i bytesärenden och i ärenden angående upplåtelse avbostadslägenhet i andra hand. Imotionen 1973: 1625 framhålls att kravet på rättssäkerhet bör tillerkännasstörre vikt än kravet på snabbhet i det rättsliga förfarandet när det gällerärenden av ifrågavarande slag. Enligt motionärernas mening kan inte med fogpåstås att hyresgästen befinner sig i en nödsituation i bytesfallen, eftersomhan redan har en lägenhet. Motionärerna hävdar också att de nackdelar som ärförbundna med fullföljdsrätten överdimensionerats. Enligt motionärerna är detendast då hyresvärden har anledning misstänka att något verkligt byte inteskall ske som saken dras inför hyresnämnden. I de fall prövning kommer tUlstånd finner sig parterna i allmänhet i hyresnämndens avgörande. Motionärernaanser också att bytesrätten med hänsyn till den förändrade situationen på hyresmarknadenhar minskat avsevärt i betydelse för hyresgästen. Någon nackdel kan därförenligt motionärerna inte vara förbunden med att enstaka och som regelsvårbedömbara fall om byte och andrahands-upplåtelse får fullföljas till högrerätt. Motionärerna yrkar med stöd av det anförda att den föreslagnafullföljdsbegränsningen inte skall genomföras. Denföreslagna begränsningen av fullföljdsrätten drabbar såväl hyresvärd somhyresgäst. Från fastighetsägarhåll har framförts stark kritik mot förslaget.Härvid har åberopats i stort sett sanmia skäl som framförs i motionen.Hyresgästernas riksförbund däremot har vid företräde inför utskottet anfört attfullföljdsbegränsningen står i full överensstämmelse med deras önskemål. Förhyresgästerna innebär nämligen den utdragna handläggningen med förhandling ifastighetsdomstolen en betydande nackdel. I flera fall har det sålundaförekommit att hyresgästens bytespartner tröttnat på att vänta på beslut iärendet, och när detta kommit upp till avgörande i fastighetsdomstolen harbyteslägenheten ej längre stått till hyresgästens förfogande. Hyresgästensbehov av att kunna klandra hyresnämnds beslut har inte heller visat sig varasärskilt stort i förevarande slag av ärenden. Praxis visar att i avfallen har tillstånd till byte lämnats. vägra tillståndtill byte har hyresgästen dessutom möjlighet att vid senare tillfälle på nyttföra frågan om lägenhetsbyte under hyresnämndens prövning. Utskottetfinner det angeläget att handläggningsförfarandet i ifrågavarande ärenden ärsådant att tillståndsfrågan snabbt kan avgöras. Varje dröjsmål ökaruppenbarligen risken för att medparten i bytestransaktio- nen drar sig ur bytet.