bet · FW01LU20 · 1973-12-31 00:00:00 — Såsomframhålls i propositionen och i motionema är reglerna om vigselbehörighet,såvitt avser , av kyrkolags natur. De kan således inte ändrasutan kyrkomötets hörande. Med hänsyn till vad som anförs i statsrådsprotokolletföratsätter utskottet att förslag om slopande av bestämmelserna läggs fram förkyrkomötet. När det gäller de fria trossamfunden kan däremot ändring ske utanatt kyrkomötet hörs. Visserligen kan det i och för sig synas lämpligt attändringama i reglema om vigselbehörighet sker i ett sammanhang. Med hänsyn tillden grund- LU 1973: 20 91 synpå äktenskapsrätten som utskottet i det föregående gett uttryck för och deninriktning som bestämmelsema i en modemiserad GB bör ha, finns det enligtutskottets mening emellertid ingen anledning att längre än som är absolutnödvändigt behålla regler som begränsar vigselbehörigheten. Utskottettillstyrker därför bifall tUl motionema och föreslår att 4 kap. 2 § GB ändraspå det sättet att orden "och mannen och kvinnan eller en av dem tillhörsamfundet" får utgå ur lagtexten. Såsom utskottet påpekat i det föregående ändradesår 1968 reglema i 14 kap. GB om medling. a. byggdes då systemet medborgerliga medlare ut. I varje kommun skall det nu finnas minst en borgerligmedlare, som utses av rätten för två kalenderår. Behörighet att medla hardärutöver präst i församling av , där makarna eller endera av demär kyrkobokförd, och vigselförrättare inom annat trossamfund, om makama eller enderaav dem tillhör samfundet. Behörighet att medla tillades vidare påhemställan av föreståndare för familj erådgivningsbyrå, som drivs avkommun eller landstingskommun. Slutligen äger rätten i den ort, där makamaeller endera av dem är bosatt, på makes begäran utse särskUd medlare, när skälföreligger därtUl. Medling kan påkallas om söndring har uppstått i äktenskapeteller om det iiimars uppkommit tvist som stör sammanlevnaden mellan makama. Ivissa fall får äktenskapsmål inte tas upp till prövning, om inte medling harägt rum. Medlingen utgör då processföratsättning. Ipropositionen föreslås i enlighet med de sakkunnigas förslag att denobligatoriska medlingen avskaffas. Vidare föreslås att den frivUliga medlingeninnehållsmässigt närmas tUl familjerådgivningen i avsikt att medlingen, närfamiljerådgivningen är fullt utbyggd, skall kunna ersättas av denna. Medhänsyn till att det i fortsättningen skall vara helt frivilligt att anlitafamiljerådgivning och medling, anser föredragande statsrådet att bestämmelsemahärom inte hör hemma i GB. I propositionen föreslås därför att 14 kap. fårutgå ur GB och att det i stället införs en särskild lag om medling mellansamlevande. Beträffande de olika bestämmelserna i lagen återkommer utskottettill dem nedan. Frågorom medling och familjerådgivning har i regel varit föremål för stort intressefrån sida. Även nu har det väckts ett flertal motioner med yrkandenom ändring i eller tUlägg tUl de föreslagna bestämmelserna. Utskottet kommeratt behandla motionsyrkandena nedan i anslutning tUl att utskottet behandlarde olika författningsbestämmelsema. Dennuvarande obligatoriska medlingen har enligt utskottet betydande nackdelar.Redan det förhållandet att medlingen är obligatorisk är ägnat att göra makamanegativt inställda till den. I de fall där makar skiljs och någon av dem harför avsikt att uppta samlevnad med annan LU 1973: 20 92 upplevsofta medlingen som en meningslös formalitet och ett onödigt intrång ipersonliga angelägenheter. Härtill kommer att medling i regel inte söks förräni omedelbar anslutning till ansökan om hemskillnad, och då är det ofta för sentatt förlika makarna. kan dock utan tvivel en medling leda tiU attparterna återupptar sin samlevnad. För dessa fall torde emellertid, såsomframhålls i statsrådsprotokollet, ett obligatorium vara onödigt. Utskottettillstyrker förslaget att upphäva den obligatoriska medlingen. Ijämförelse med medlingen erbjuder familjerådgivningen väsentliga fördelar närdet gäller att förebygga förhastade skilsmässor. Familjerådgivningen försökersiUunda göra sina insatser på ett tidigare stadium än då skilsmässa är näraförestående. På famUjerådgivningsby-råerna tjänstgörande personal är särskiltutbUdad för sina uppgifter, och till rådgivningsbyråema finns knutna konsultermed speciell kompetens på olika områden, såsom psykologer, psykiatriker,gynekologer och jurister. En särskild fördel med familjerådgivningen är attden har möjlighet att behandla hela familje:situationen och att hjälpa makamaatt själva komma fram till vad som är bäst för dem. Även om resultatet avrådgivningen blir att makama skiljs kan de härigenom ha lyckats bli ense ifrågor om t. ex. vårdnad av bam och umgänget med dessa. Såsom kommer att framgåav vad utskottet senare anför i dessa frågor är de ofta mycket svårlösta. Inteminst från denna synpunkt spelar således familjerådgivningen en betydelsefullroll. Medhänsyn till familjerådgivningens mångsidiga karaktär bör familjerådgivningenersätta medlingen. Detta måste dock ses , och tills vidare får systemetmed särskilda medlare bibehållas. När famUjerådgiv-ningen blivit fullt utbyggdtorde det inte föreligga något behov av att ha medlingen kvar. Utskottet kandärför inte biträda yrkandet i motionen 1973: 1796 (yrkandet 5) om att:riksdagen skall besluta att medlingsinstitutet inte skall ha provisoriskkaraktär. Avpropositionen framgår att det finns 27 famUjeråd-givningsbyråer,som drivs i eller landstingskommunal regi. Till verksamheten utgårstatsbidrag i enlighet med kungörelsen om statsbidrag till försöksvis anordnadfamiljerådgivning. besöktes familjerådgivama av 7 400personer. saknas emellertid eller landstingskommunalfamiljerådgivning i fem landstingsområden. I andra landstingsområden ärverksamheten koncentrerad till en eller två tätorter. Även om den kommunalafamiljerådgivningen i viss mån kompletteras av familjerådgivningsbyråer, somhar församling eller förening som huvudman, får man räkna med att det kommeratt ta betydande tid innan systemet är så utbyggt att det kan helt ersättamedlingen. Det är enligt utskottets mening viktigt att vid utbyggnaden av familjerådgivningsbyråemadessa får tillräckliga resurser för att kunna uppnå syftet med verksamheten.Utskottet vill även under- LU 1973: 20 93 strykabetydelsen av en vidgad information om byråemas verksamhet. En av svårighetematorde nämligen vara att få dem som är i behov av råd och stöd att besökabyråema. Mot bakgrund härav är det också betydelsefullt att familjerådgivamages resurser att även bedriva en uppsökande verksamhet. Genom vad utskottet nuanfört får syftet med yrkandena i motionema 1973:1738 (yrkandet 3) och1973:1794 (yrkandet B. 3) anses tiUgodosett. Imotionen 1973:1797 uttrycks en viss fraktan för att familjerådgivningen intekommer att byggas ut i den takt som är önskvärd. Motionären anser det därförnödvändigt med ett uttalande av om angelägenheten av en snarutbyggnad av famUjerådgivningen. Såsom utskottet redan anfört torde enfullständig utbyggnad komma att ta en betydande tid. Inte minstkommunalekonomiska skäl talar härför. Vidare bör beaktas att den nuvarandeverksamheten aUtjämt har karaktären av försöksverksamhet. ,som redan enligt tidigare meddelade direktiv har att uppmärksammafamUjerådgivningen i samband med vissa av sina uppgifter, har i tilläggsdirektivden fått i uppdrag att i anslutning till utredningsuppdragetlägga fram förslag rörande familjerådgivningens framtida utformning ochorganisation. Vid uppdragets fullgörande skall utredningen utvärdera ochbeakta de erfarenheter som gjorts vid den försöksvis anordnadefamUjerådgivningsverksamhe-ten. Enligt vad utskottet erfarit har man inomutredningen påbörjat en utvärdering av erfarenheterna av den nuvarandefamiljerådgivningsverksamheten. Vidare har man diskuterat olika alternativtill framtida organisation. Det torde dock dröja innan ett sludigt förslag omorganisationen kan läggas fram. Mot bakgrund härav finner utskottetmotionärernas oro på denna punkt berättigad. Utskottet vUl därför i likhet medfamiljelagssakkunniga understryka det angelägna i att uppbyggnaden av famUjerådgivningenfortsätter i så snabb takt som möjligt. Vad utskottet nu anför bör ges Kungl.Maj:t till känna. Imotionen 1973: 1797 yrkas vidare (yrkandet 7) att de frivUliga familjerådgivningsbyråema ges ekonomiskt stöd till sin verksamhet. För ekonomisktbidrag bör emellertid vissa kvalitetskrav ställas. Enligt motionären är detviktigt att dessa byråer byggs ut jämsides med de av samhället anordnade.Motionären ser detta dels i ljuset av att den obligatoriska medlingenförsvinner, dels som en valmöjlighet för människorna. Utskottetvill inte bestrida att de frivilliga familjerådgivningsbyråerna bedriver en imånga hänseenden gagnerik verksamhet. Enligt utskottet bör emellertid i varjefall statsbidrag inte utgå för verksamheten. Några av byråemauppbär bidrag från kommun eller landstingskommun. Utskottet förmodar attså kommer att ske även i fortsättningen, om man från kommunalt håll finnerderas verksamhet vara av betydelse för kommunen. Vidare utgår utskottet frånatt socialutredningen i samband med sitt utredningsarbete beträffandefamiljerådgiv- LU 1973: 20 94 ningenäven kommer att pröva i vilken mån de friviUiga byråema bör inlemmas i denframtida organisationen. Utskottet erinrar om att på hemställan av (SoU 1972: 23) har tUl socialutredningen överlämnats två motioner angåendesamarbete mellan samhällsorgan och ideella organisationer som bedriver socialverksamhet. Motionen 1973: 1797 bör därför i denna del inte föranleda någonriksdagens vidare åtgärd. Medhänsyn till att medlingen kommer att ersättas av famUjerådgivningföreslås, såsom redan nämnts, att medlingen innehållsmässigt närmas tilldenna. Detta har i lagtexten (1 §) kommit tUl uttryck genom att ändamålet medmedling anges vara att utjämna motsättningar mellan man och kvinna somsammanlever eller har sammanlevt. I samma paragraf föreskrivs vidare attmedlare skall, om fråga uppkonmiit att bryta samlevnaden, rådgöra med parternaom möjlighetema att fortsätta den. Utskottet finner detta tUlfredsställandeoch vill understryka att medlare bör liksom familjerådgivare hjälpa partema attkomma till rätta med sina problem, även om detta skulle leda tUl attsamlevnaden upphävs. Det bör observeras att medling är förbehållenäkta makar. Som frstmgår av lagtexten skall medling kunna komma i fråga ocksåför dem som sammanlever utan att vara gifta med varandra. Utskottet, som intehar något att erinra mot den föreslagna bestämmelsen, tillstyrker förslaget. Utskottetupptar därefter till behandling frågan huruvida bestämmelser om medling bör,såsom föreslås i propositionen, upptas i en särskild lag eller om de, såsomförordas i motionen 1973: 1791, skall behållas i 14 kap. GB. Som skäl för attbehålla bestämmelser om medling i GB har motionärerna åberopat attfamUjelagssakkunniga föreslog detta. Det bör emellertid observeras att desakkunniga i sitt förslag hade med bestämmelser även om famUjerådgivning. Desakkunniga fann det angeläget att kännedomen om möjligheten tillfamiljerådgivning och medling blev allmänt spridd. Enligt de sakkunniga vardet därför väsentligt att i GB gavs upplysning om de möjligheter som samhälleterbjuder makar som kommer i en konfliktsituation att komma till rätta med sinaproblem. Utskottetdelar för sin del föredragande statsrådets uppfattning att, sedan medlingenblivit frivillig, bestämmelserna härom inte längre bör upptas i GB. HärtUlkommer att medlare i fortsättningen skall kunna anlitas även av samlevande sominte är gifta, något som de sakkunniga inte hade föreslagit. Uppenbart är attregler, som berör dem som ej är gifta, ej hör hemma i GB. Utskottet tillstyrkerdärför förslaget i propositionen att bestämmelsema om medling upptas i ensärskild lag. Utskottethar emellertid vid sina överväganden på denna punkt inte kunnat bortse från attde sakkunniga i och för sig anfört vägande skäl LU 1973: 20 95 föratt i GB ha en upplysning om medling. De av motionärerna och de sakkunniga framförda synpunkterna har utskottet funnit kunna tillgodo ses genom att i 14 kap. GB behålles en bestämmelse som hänvisar till den nya lagen. Utskottet tillstyrker därför att i anledning av motionen 1973: 1791 för sin del antar en ny 1 § i 14 kap. av innehåll att "Om medling stadgas i lagen ( ) om medling meUan sam- Enligt2 § i förevarande lagförslag skall för varje kommun utses minst två medlare. Omdet är påkallat av särskilda skäl kan samma person förordnas tUl medlare förmer än en kommun. Medlarna skall i fortsättningen inte utses av domstol utan istället av . Ersättning till medlare betalas av kommunen. Ilagen finns inte föreskrivet något om hur skall gå till väga föratt få fram förslag på medlare. Frågan berörs inte heller i motiveringen tUllagen. Med anledning därav yrkas i motionen 1973: 1797 (yrkandet 3) att i lagenskall inskrivas att medlare skall utses av efter förslag avkommunfullmäktige. Medlingenkommer även om statsbidrag i viss utsträckning utgår för verksamheten ifortsättningen att få karaktären av en service till samlevande som harbehov av råd och hjälp för att komma till rätta med samlevnadsproblem. Medhänsyn härtill bör kommunen enligt utskottets mening också ha ett inflytande påtillsättandet av medlare. Utskottet finner det därför lämpligt attlänsstyrelsen samråder med kommunen och från denna inhämtar förslag på delserforderligt antal medlare, dels personer som är lämpliga för uppdraget sommedlare. Bestämmelserna härom bör dock inte, såsom föreslås i motionen, tas ini lagen, utan de kan lämpligen utfärdas i administrativ ordning. Vad utskottetnu anfört bör ges Kungl. Maj:t till känna. Iförslaget till lag om medling finns inga regler om behörigheten att medla.Enligt utskottets mening saknas också anledning att i lagen ta upp bestämmelserdärom, eftersom ju medlingen blir en frivUlig angelägenhet. Det står såledesmakarna fritt att vända sig för råd och hjälp till den som de har det störstaförtroendet för, oavsett om vederbörande är förordnad som medlare eller ej. Iprincip kan sålunda vem som helst fungera som medlare. I lagen bör enligtutskottets mening endast, såsom föreslås i propositionen, tas upp bestämmelserom skyldighet att stå till tjänst som medlare. Utskottet avstyrker därföryrkandet i motionen 1973: 1802 att i lagen skall intas bestämmelser om attprästerna i och vigselförrättarna inom andra trossamfund är behörigaatt medla. Utskottet finner sig inte heller kunna biträda yrkandet i motionen1973: 1797 (yrkandet 5) att i lagtexten skall intas en anmodan till de avlänsstyrelsen förordnade medlarna att lämna hjälp och råd även till hjälpsökandemakar, som inte är bosatta inom kommunen LU 1973: 20 96 ochsom medlaren således inte har skyldighet att hjälpa. Det får enligt utskottetsmening förutsättas att så sker ändå, om inte arbetsbördan eller bristande tidlägger hinder i vägen. Fråganom vilka personer som skall utse till medlare har blivit föremålför två motionsyrkanden. I motionen 1973: 1796 (yrkandet 5) hemställs, att enav de två medlarna i varje kommun bör vara präst i , och imotionen 1973: 1797 (yrkandet 4) yrkas att minst en av medlemmarna skall varaförtrogen med religiösa föreställningar om äktenskap och familj. Utskottetvill tUl en början uttala att det enligt utskottets mening synes något svårtatt förstå att det skulle finnas ett behov av att i lagen föreskriva att enmedlare skall vara präst inom eller person förtrogen medreligiösa föreställningar kring äktenskapet och famUjelivet, varmed motionärentorde avse, förutom präst inom även präst inom annattrossamfund. Inget hindrar ju makar som så önskar att vända sig tillförsamlingspräst eller pastor inom annat trossamfund och be denne att medlamellan dem. Någon anledning att i lagen särskilt föreskriva att en av medlarnaskall vara präst finner utskottet därför inte föreligga. Utskottet avstyrkersåledes motionerna i denna del. UtskottetvUl emellertid betona att utskottet därmed inte avsett att präst inte börförordnas till borgerlig medlare. Utskottet vill därför stryka under vadföredragande statsrådet anför i specialmotiveringen (prop. s. 166) attlänsstyrelsen vid utseende av medlare bör försöka ta till vara den erfarenhetav sådana uppdrag som finns representerad hos präster och hosbefattningshavare i andra trossamfund. Självfallet är det dock inte lämpligtatt sarntliga medlare är sådana befattningshavare. Utskottet vill i dettasammanhang betona att antalet medlare skall vara minst två. Med hänsyn till denstorlek som kommunerna till följd av kommunsammanslagningarna börjat få utgårutskottet från att det i propositionen angivna minimiantalet ofta kommer attvara otillräckligt. Enligt utskottets mening bör kommunerna inte heller tvekaatt i det av utskottet ovan förordade yttrandet till föreslåflera medlare. Härigenom kan också önskemålen om att det bland medlarna börfinnas företrädare för olika livsåskådningar lättare tiUgodoses. Såsom,framhålles i motionen 1973: 1797 bör vidare i kommuner med ett stort antalinvandrare även dessas behov i förevarande avseende beaktas. Med hänsyn tillatt medlarna i regel erhåller ersättning per medlingsuppdrag torde den avutskottet förordade ordningen inte heller medföra ökade kostnader för kommunen. Idetta avsnitt vill utskottet slutligen behandla yrkandet i motionen 1973:1791(yrkandet Ib) att den nuvarande befogenheten för domstol att i vissa fallförordna särskild medlare bör bibehållas. Motionärerna hänför sig härvid tillett remissyttrande av , som ansåg möjligheten för makar att anlita särskild medlare såvärdefull att den borde finnas kvar. Hovrätten anförde som exempel härpå falldå någon person står makarna nära och har speciell kännedom om derasförhållanden samt fall då make vårdas på sjukhus och det finnes lämpligt attläkare, eller annan av sjukhuspersonalen, utses till medlare. Utskottet delar föredragande statsrådets uppfattning attdet inte finns anledning att behåUa möjUgheten för domstol att utse särskildmedlare, om medlingen görs frivillig. Utskottet avstyrker därför bifall tillmotionen i denna del. I propositionen föreslås attinstitutet återgång av äktenskapet avskaffas. Av statsrådsprotokollet framgåratt uppgick det sammanlagda antalet återgångsfall till29. har således mycket ringa praktisk betydelse. Ettavskaffande av institutet torde enligt utskottets mening inte heller få någrasärskilda återverkningar. Utskottet tillstyrker därför bifall tUl propositioneni denna del. I överensstämmelse med grundtankenatt såväl äktenskapets uppkomst som dess bestående skall bygga på partemasfria vilja att leva tillsammans under äktenskapets regelsystem förordas ipropositionen att makes vilja att upplösa äktenskapet alltid skall respekteras.I propositionen föreslås sålunda att reglerna om hemskillnad och omedelbaräktenskapsskillnad på särskUda grunder upphävs. Make får i princip rätt tillomedelbar äktenskapsskillnad. Om endast en av makarna vill skiljas eller en avdem;,i har vårdnaden om eget barn skaU dock skilsmässan föregås aven betänketid . Betänketiden löper från den dag dåmakarnas gemensamma ansökan kommer in tUl domstolen eller, när de är oense iskUsmässo-frågan, den dag då den ena makens ansökan delges andra maken. Inomett år från det betänketid började löpa måste åtminstone en av makarnafuUfölja skilsmässan genom att hos domstolen göra ansökan om dom påäktenskapsskillnad. Annars är frågan om äktenskapsskUl-nad förfallen. Det krävsinte att makarna lever isär . Var och en av makarna kanemeUertid i samband med den första ansökningen eller när som helst underbetänketiden begära domstolens interimistiska beslut att samlevnaden skaUhävas. Make kan då också få domstolens beslut om vårdnaden om gemensamma barn,om underhåll och om rätt att sitta kvar i den gemensamma bostaden'. LU 1973: 20 98 Makesom har bott åtskild från andra maken under kan få skilsmässa utanbetänketid, oavsett om makarna är ense eller inte och även om det finnsunderåriga barn. Deföreslagna reglerna om betänketid har föranlett ändringsyrkanden i motionema1973:1738, 1973:1778, 1973:1791 (yrkandet la), 1973: 1793, 1973: 1794 (yrkandetB 1), 1973: 1796 (yrkandet 6), 1973: 1797 (yrkandet 2), 1973: 1799 (yrkandet3), 1973: 1801 (yrkandet 3) och 1973: 1803. Utskottet återkommer till de olikayrkandena nedan. Vadförst angår frågan om slopandet av hemskillnadsinstitutet yrkas i motionen1973: 1794 att hemskillnadsåret skall behållas som huvudregel. TUl stöd föryrkandet anför motionärema att en fjärdedel av hemskiUnaderna inte fullföljsför närvarande och att det är antagligt att makarna i huvudparten av dessaåterupptagit samlevnaden. Motionärerna anser det därför värdefullt atthemskUlnadsåret i princip bibehåUs. Endast i klara fall av djupgående varaktigsöndring bör man enligt motionärerna kunna ge myndigheterna dispensrätt frånhemskillnadsåret. Gentemotdet nuvarande systemet kan enligt utskottets mening anföras att, även ommellan av hemskUlnaderna slutar med att makarna återupptarsamlevnaden, får hemskUlnaden i det stora flertalet fall inte den verkan attmakarna avstår från skilsmässa. Såsom föredragande statsrådet anför framstårhemskillnaden därför lätt som en onödig fördröjning av en under allaomständigheter oundviklig upplösning av äktenskapet. Detta är särskilt tydligtom en av makarna, eller kanske båda, vill ingå nytt äktenskap. Om det i vissafall skulle behövas en betänketid bör den mot bakgrund härav sättas betydligtlägre än . har enligt utskottets mening även andrabetydande nackdelar, bl. a. innebär kravet på faktisk särlevnad attniöjligheterna för makarna att försöksvis återappta samlevnad försvåras.Dessutom leder rådande egendomsordning mellan makarna efter dom å hemskUlnadunderstundom till obilliga resultat, framför allt om hemskillnaden förfaller.Med hänsyn till det anförda och med beaktande av den grundsyn som utskottettidigare gett uttryck för tiUstyrker utskottet propositionens förslag att låtahemskillnadsinstitutet utgå. Utskottet avstyrker följaktligen motionen 1973:1794 i denna del. slopas uppkommer frågan huruvida institutet bör ersättasav en obligatorisk betänketid eller om makama, såsom föreslås i propositionen,i princip skaU få rätt till omedelbar äktenskapsskiUnad. I motionerna 1973:1738, 1973: 1778, 1973: 1796, 1973: 1797, 1973: 1799, 1973: 1801 och 1973: 1803yrkas att en obligatorisk betänketid införs, dvs. även för de fall där makarnainte har bam under och där de är oense om skUlnaden. Som skäl föryrkandena anför motionärerna att det är angeläget att det finns en LU 1973: 20 99 betänketidför att förebygga att upplösning av äktenskap sker exempelvis iaffekttillstånd eller av obetänksamhet i samband med en tillfällig kris isamlevnaden. Enligt motionärerna skulle man genom en betänketid också vinna attmakarna får tid att besöka medlare eller familjerådgivare. I motionen 1973:1796 anförs även att ett medgivande av en omedelbar upplösning av äktenskapetstår i strid med uppfattningen om äktenskapet som ett i princip livsvarigtförbund. Beträffande betänketidens längd är motionärerna dock oense. I motionema1973: 1799, 1973: 1801 och 1973: 1803 yrkas att betänketiden även här skallvara , medan motionärerna i motionema 1973: 1738, 1973: 1778, 1973:1796 och 1973: 1797 anser att i de fall, där makama är ense om att skiljas ochde saknar barn , bör en betänketid av vara tUlräcklig. Utskottetvill för sin del understryka att den av utskottet i det föregående tillstyrktagrundprincipen om äktenskapets frivillighet leder till att makar bör kunna fåäktenskapet upplöst utan någon tidsutdräkt. Endast om specieUa skäl talarhärför bör man enligt utskottets mening frångå grundprincipen. Såsomföredragande statsrådet anför kan en regel om omedelbar skilsmässa sägasinnefatta en viss risk för att skilsmässor kommer tUl stånd på grandval avbeslut som i själva verket inte är fattade efter moget övervägande. mening bör i och för sig förhastade skilsmässor förebyggas. Redan idirektiven tUl famljelagssakkunniga underströks betydelsen härav.