bet · FW01LU25 · 1973-12-31 00:00:00 — I likhet med utredningen och det heltövervägande flertalet remissinstanser anser statsrådet att den kurativaverksamheten som å ena sidan bör utsträckas till att omfatta allavårdnadshavare som är i behov av och önskar sådan hjälp men som, å andra sidan,inte bör omfatta sådana vårdnadshavare som saknar behov av hjälp och inteönskar samhällets inblandning bör handhas av barnavårdsnämnden.Varje vårdnadshavare, oavsett civilstånd, som har svårigheter att klara upp sinsituation, skall enligt statsrådets mening kunna vända sig till tjänsteman vid samtal med denne finna vägar att lösa uppkomna problem. Detkan gälla hemmets ekonomi eller barnets vård. Vårdnadshavaren kan ha svårighetatt efter havandeskap finna arbete och en bostad som är lämpad för de nyaförhållandena. Barntillsynen kan vålla problem. Hjälp kan behövas då det haruppstått konflikt i fråga om den andre förälderns rätt till umgänge med barnet.Statsrådet hänvisar härvid till att det under remissbehandlingen från flerahåll framhållits att barnavårdsmannen spelat en betydande roll när det gälltatt bilägga sådana konflikter och att det därför är angeläget attvårdnadshavare även kan få bistånd i umgängesrättsfrågor. Statsrådeterinrar vidare om att vårdnadshavaren också kan behöva bUräde iunderhållsfrågor. Han bör t. ex. kunna erhålla hjälp med att få utgåendeunderhållsbidrag jämkade eller med att få bidrag som inte erlagts indrivna.Barnavårdsnämndens skyldighet att i enlighet med dessa riktlinjer lämnavårdnadshavare stöd och hjälp vid utövandet av vårdnaden bör enligt statsrådetsåsikt markeras genom ändring i barnavårdslagen. Statsrådethar i propositionen vidare anfört att när det gäUer att ta ställning till hurden kurativa verksamheten vid barnavårdsnämnden närmare bör organiseras, måsteman enligt hans uppfattning givetvis fästa stort avseende vid att den avutredningen verkstäUda enkäten bland vårdnadshavarna bl. a, visar att det storaflertalet av dessa fun- LU 1973: 25 31 nitdet vara av stort värde att ha en bestämd person att vända sig till omsvårigheter skulle uppkomma. Statsrådet erinrar i detta sammanhang om att justmöjligheten att ha en bestämd person att vända sig till när problem av skildaslag uppstår säkerligen upplevs av många ensamstående vårdnadshavare som trygghet, och att mycket av värdet med den nuvarandebarnavårdsmannainstitutionen ligger däri. Mot bakgrund av vårdnadshavamasönskemål, såsom dessa kommit tiU uttryck i enkätsvaren, bör man enligtstatsrådets mening ta vara på de positiva enfarenheterna av den nuvarandeordningen och se till att det även i fortsättningen finns möjlighet till ensådan personlig kontakt. Statsrådet anser därför att för varje vårdnadshavaresom önskar det skall kunna anvisas en tjänsteman eller förtroendeman hosnämnden eller annan lämplig person som har att bistå honom med stöd och hjälpvid utövandet av vårdnaden. Den som utses att fullgöra dessa uppgifter bör habenämningen barnavårdsman. Den rätt för vårdnadshavare att få kurativt biståndav en särskild person som statsrådet sålunda finner sig böra föreslå bör enligthans mening också komma till uttryck i lagen. Utskottetvill för sin del uttala sin principiella anslutning till den av statsrådetsålunda föreslagna ordningen för samhällets kurativa insatser förvårdnadshavarna. Bedömningen av förslaget i denna del bör ske mot bakgrund avatt utredningens motsvarande förslag vUket innehöll skisserade förslagrörande de närmare formerna för samverkan mellan mödra- ochbarnavårdscentralerna samt barnavårdsnämnderna föranledde delade meningarbland remissinstanserna. framhöll att det förelåg praktiska svårigheter att genomföra den avutredningen föreslagna ordningen och att formema för samarbetet mellan mödra-och barnavårdshälsovården samt barnavårdsnämndema inte borde regleras genomcentrala direktiv utan lösas av de båda kommunförbunden gemensamt medutgångspunkt i lokala resurser, organisationsformer och behov. Med hänsyn tillremissutfallet och tUl det utredningsarbete och den försöksverksamhet, som f.n. pågår på det aktuella området (se prop. 1973: 100 s. 75 och prop. 1973: 136s. 69) och som inte bör föregripas, delar utskottet den ståndpunkt som föredragandestatsrådet intog, nämligen att det inte finns anledning att i dettalagstiftningsärende gå närmare in på vad utredningen anfört i förevarandehänseende. propositionen föreslagna nyheten om möjlighet för de vårdnadshavare, som såönskar, att även i fortsättningen erhålla stöd i form av fortlöpande personligkontakt i kurativa frågor bör enligt utskottets mening hälsas medtUlfredsställelse. Utskottet finner det värdefullt att man på detta sätttillmötesgår det i enkätsvaren starkt manifesterade önskemålet frånvårdnadshavarnas sida om att få ha en bestämd person att vända sig till omsvårigheter skulle uppkomma. LU 1973: 25 32 radesamhälle föreligger uppenbarligen ett stort behov av social service ochrådgivning. Genom att tillhandahålla ett sådant bistånd kan samhället ofta påett effektivt sätt förhindra att sociala missförhållanden uppstår. Avsaknadenav en personlig kontaktman att hänvändä sig till kan emellertid befaras;mångengång avhålla människor från att sätta sig i förbindelse med myndigheter ellerinstitutioner, när det gäller personligt färgade problem. Att möjligheten sådan personlig kontakt enligt det nu framlagda förslaget bevaras, kommersäkerligen, för åtskilliga vårdnadshavare att vara av stor betydelse. Särskiltunder en övergångstid efter den nuvarande barnavårdsmannainstitutionens avskaffandetorde det vara helt nödvändigt att de vårdnadshavare, som har barnavårdsman,kan få möjlighet att, om de så önskar, vidmakthålla en redan etableradpersonlig kontakt som för dem måhända innebär en stor trygghet. Utskottetkan således inte ansluta sig tUl dét synsätt på förevarande fråga som kommittUl uttryck i motionen 1973: 1958. De farhågor som motionärerna hyser för attsystemet med särskilt utsedd kontaktman avsevärt kommer att försvårautbyggnaden av den uppsökande verksamheten finner utskottet emellertid böramotivera att utvecklingen på området följs med uppmärksamhet frånstatsmakternas sida. Beträffandeutformningen i övrigt av 3 a § förslaget till lag om ändring i barnavårdslagen(1960: 97) delar utskottet föredragande statsrådets uppfattning attbarnavårdsnämndens skyldighet att lämna vårdnadshavare stöd och hjälp vidutövandet av vårdnaden bör markeras genom ändring i barnavårdslagen på sättskett genom införandet av 3 a § första stycket. Däremot kan utskottet till vissdel instämma i motionärernas kritik mot användningen av benämningenbamavårdsman. Det torde dock vara ändamålsenligt att ha en särskild benämningpå den ifrågavarande kontaktmannen och det synes svårt att komma med någotbättre förslag. De olägenheter som motionärerna befarar skall uppstå till följdav att benämningen bamavårdsman bibehålls, torde enligt utskottets meningkunna motverkas genom information om den nya lagstiftningen. Utskottetåterkommer i det följande till det föreliggande informationsbehovet. Utskottetkan för sin del inte biträda den kritik motionärerna riktar mot attbarnavårdsnämnden inte givits möjlighet att avslå en framställ-nng ombamavårdsman, om nämnden finner att vårdnadshavaren på ett bättre sätt kan fåstöd och hjälp på annan väg. Enligt utskottets mening finns det ej tillräckligaskäl för att införa möjlighet för barnavårdsnämnden till fakultativ prövningav sådana framställningar. Att nämnden på vårdnadshavarens begäran har attutse bamavårdsman för att fylla en personligt stödjande och rådgivande funktionbör för övrigt ej utgöra hmder mot att nämnden vidtar även andraåtgärder, där så finnes påkallat på grund av förhållandena i det särskildafallet. LU 1973: 25 33 Motionärerna anmärker att nämnden inte synes hamöjlighet att avskriva ett ärende utan att vårdnadshavaren tillfrågats.Detta gäller dock ej i alla situationer. Av specialmotiveringen till detifrågavarande lagrummet (prop. s. 89) framgår i detta hänseende följande. Harlång tid förflutit utan att vårdnadshavaren varit i förbindelse medbarnavårdsmannen, kan detta vara ett tecken på att vårdnadshavaren inte längrehar behov av barnavårdsman. Barnavårdsmannen bör då lämpligen ta kontakt medvårdnadshavaren för att höra om uppdraget kan upphöra. Om det trotsefterforskningar inte går att få fram uppgift om var vårdnadshavaren befinnersig, bör nämnden kunna anse uppdraget avslutat. Skulle vårdnadshavarensedermera ge sig tUl känna och förklara att han önskar bistånd avbamavårdsman skall sådan utses på nytt. Utskottet vill i anslutning till vadfördragande statsrådet sålunda anfört för sin del tUlägga att för den omvändasituationen bör gälla att barnavårdsmannen alltid skall entledigas om vårdnadshavarenbegär detta. Motionärernahar slutligen påtalat att någon övre åldersgräns inte angivits för de baravilkas vårdnadshavare skall ha rätt att begära att barnavårdsman utses. Någotbehov härav finner utskottet inte heller föreligga. Pågrund av vad sålunda anförts avstyrker utskottet bifall till motionen 1973:1958. Avslutningsvis vill utskottet understrykabetydelsen av att allmänheten och de organ, som har att tillämpa lagen, isamband med den nya lagstiftningens ikraftträdande får en allsidig informationom denna. Därvid är det enligt utskottets mening särskilt viktigt att klargörade betydelsefulla skillnader i fråga om barnavårdsmannens åligganden ochbefogenheter som föreligger mellan det nya och det äldre systemet. Lagstiftningenger också upphov till ett informationsbehov på , t. ex. när det gällernyblivna föräldrar och nytillkomna invandrare. Utskottet ansluter sig helt tUlvad föredragande statsrådet anfört (prop. s. 78 f.) om hur detta meralångsiktiga informationsbehov bör täckas och vilka informationskanaler somdärvid bör utnyttjas. Utövervad sålunda anförts föranleder propositionen eller motionerna inte någrauttalanden från utskottets sida. 1. att avslår motionen1973: 1922, 2. att med avslag påmotionen 1973: 1958 antar 3 a § i det vid propositionen 1973: 100 fogadeförslaget till lag om ändring i barnavårdslagen (1960: 97), LU 1973: 25 34 3. att antar övriga vid propositionenfogade lagförslag i den mån de ej omfattas av hemställan under 2 ovan. Närvarande:herrar i (fp), (). (),fröken i (s), (), (), (), (), (), herrar i (s),(), (vpk), i (c) och i (s). vidpunkten 2 i utskottets hemställan avfru (), som anser delsatt den del av utskottets yttrande på s, 31 som börjar med orden"Utskottet vill" och som slutar på s, 33 med orden "motionen1973: 1958" bort ha följande lydelse: Utskottet,som med stor tillfredsställelse hälsat propositionens innehåll i övriga delar,kan på denna punkt inte ansluta sig tUl den av statsrådet föreslagna lösningenmed införandet av en ny form av barnavårdsmannainstitution. Utskottet vill början kraftigt understryka statsrådets slutsats att samhällets kurativainsatser för vårdnadshavarna bör omfatta alla som är i behov av och önskarsådan hjälp, oavsett om vårdnadshavaren är gift eller ogift, I likhet medmotionärerna anser utskottet att enkätsresultatet inte bör tillmätas avgörandebetydelse vid bedömandet av frågan hur den kurativa verksamheten vidbarnavårdsnämnden närmare bör organiseras. Såsom motionärerna framhållit ärdenna undersökning behäftad med brister, vilket även utredningen påpekat.Utskottet vill vidare fästa uppmärksamheten vid att behov av stöd och rådföreligger för många andra människor än vårdnadshavare och att de socialavårdlagarna ålägger kommunerna att tUl-godose dessa behov. Utskottet erinrar idetta sammanhang om att det enligt 3 § barnavårdslagen (1960: 97) bl. a.åligger barnavårdsnämnden dels att göra sig väl förtrogen med barns och ungdomslevnadsförhållanden inom kommunen samt därvid särskilt uppmärksamma sådanaunderåriga som med hänsyn till kroppslig eller själslig hälsa och utrustning,hem- och familjeförhållanden samt omständigheterna i öv- LU 1973: 25 35 rigtkan anses vara särskilt utsatta för risk att utvecklas ogynnsamt, dels attlämna allmänheten råd och upplysningar i frågor som äger samband med nämndensverksamhet. Såsommotionärerna framhållit innebär den i propositionen föreslagna rätten till ensärskilt utsedd kontaktman att personalresurser även i fortsättningen blirlåsta till en särskild grupp av vårdnadshavare i stället för att kunnadisponeras för en utbyggd uppsökande verksamhet. Det kan enligt utskottetsmening förutsättas att kommunernas ekonomiska och personella resurser blirhårt ansträngda om de skall räcka till både en barnavårdsmannainstitution av nuföreslagen typ och till breddade och uppsökande insatser av den typ som såväl barnavårdsmannautredningensom barnstugeutredningen förordat. Den uppsökande verksamheten riktar sigfrämst tUl barn och familjer med särskilda behov som det är mycket angelägetatt nå. Utskottet vill vidare peka på att de "nya" barnavårdsmännensarbete kan förväntas till stor del komma att bestå i att vidarebefordravårdnadshavarnas önskemål för att tillgodoses genom annan socialvårdspersonaleller genom andra samhällsorgan. Genom sin inriktning på endast vissa mänskligaoch sociala problem blir barnavårdsmannainstitutionen ett avvikande element ien på helhetssynen grundad socialvård. Detgenom propositionen framlagda förslaget i denna del är enligt utskottets meningbehäftat även med andra nackdelar. Sålunda står rätten till barnavårdsman inteöppen för alla föräldrar utan har begränsats till vårdnadshavare. En föräldersom vid skilsmässa ej fått vårdnaden om barnet, kan ha behov av att i frågorsom rör barnet och dess förhållanden erhålla hjälp och stöd från de socialamyndigheterna, t. ex. om utövandet av umgängesrätten vållar bekymmer. I dettahänseende finner utskottet förslaget ofullständigt. Utskottet vill också pekapå att barnavårdsnämnden enligt förslaget inte ges möjlighet att avböja enframställning om barnavårdsman, om nämnden skulle finna att vårdnadshavarenpå ett bättre sätt kan få stöd och råd på annan väg. Vidare kommer enligtförslaget nämnden som regel inte att kunna avskriva ett rådgivningsärende utanatt ha satt sig i förbindelse med vårdnadshavaren och inhämtatdennes samtycke. Inte heller har någon övre åldersgräns fastställts för debarn, vilkas vårdnadshavare skall ha rätt att begära att barnavårdsman utses.Sistnämnda förhållanden kan enligt utskottets mening komma att ytterligare ökaden administrativa belastning, som förslaget innebär för barnavårdsnämndernaoch som inte uppvägs av fördelar från vård- och behandlingssynpunkt. Utskottetfinner det också i likhet med motionärerna mycket betänkligt att benämningenbarnavårdsman bibehållits för den personal som skall ha hand om den ipropositionen föreslagna kurativa verksamheten. Allmänheten får därigenom lättföreställningen att barnavårdsmännen också har att utöva tiOsyn över de barnför vilka de är utsedda. LU 1973: 25 36 Utskottet biträder motionärernas uppfattning attdet kurativa biståndet tUl föräldrar och barn bör ges med stöd av gällandesociallagstiftning och att kommunerna bör ha frihet att avgöra de närmareorganisatoriska formerna för hur detta bistånd skall lämnas. Pågrund av vad sålunda anförts tillstyrker utskottet bifall till motionen 1973:1958. dels att utskottetshemställan under 2 bort ha följande lydelse: 2. att med förklaring att propositionen1973: 100 i denna del inte kunnat oförändrad antas med bifall tUl motionen1973: 1958 beslutar att 3 a § skall utgå ur det vid propositionen fogadeförslaget till lag om ändring i barnavårdslagen (1960: 97).