bet · FW01JuU33 · 1973-12-31 00:00:00 — Justitieutskottetsbetänkande nr 1973 JuU 1973: 33 Justitieutskottetsbetänkande i anledning av motioner om tillhandahållande av dom utan kostnad,m. I motionen 1973: 263 av m. fl. (s)hemställs att hos Kungl. Maj:t begär förslag som innebär att domstolalltid låter parterna personligen erhåUa egen kopia av dom i mål utan kostnadoch att som sin mening uttalar att part alltid skaU ha egen kallelsetill förhandling vid domstol. Imotionen 1973: 1080 av m. fl. (vpk) yrkas dels att riksdagenhos regeringen hemställer om förslag till sådana ändringar i berördaförfattningar och kungörelser att aUa parter och deras ombud vid mål i svenskadomstolar, utan särskild hemställan eller kostnad för mottagarna, fråndomstolarna erhåller var sitt exemplar av följande handUngar i kopior: kallelsetUi förhandling, protokoll från förhandling, dom och vadeinlagor, dels atttiden för överklagande av dom räknas från den tidpunkt då berörd part, genomskriftlig delgivning av domen med rekommenderad postförsändelse, rimligen bortha tagit del av domens innehåll. Till stöd för yrkandet i motionen 1973: 263 anförsinledningsvis att avsevärd kostnad kan uppstå för en enskUd part i en processgenom att han måste erlägga avgift för utfående av domen i målet. Vidarepåpekas att till följd av att ombud är behörigt att motta delgivning av handlingar vissa mål, t. ex. skilsmässor och ägotvister, handläggs utan att parterna ärpersonligen närvarande. Anledningen härtill är enligt motionärerna attparterna inte ens underrättats om tidpunkten för förhandlingen eller attendast ombudet kallats och att denne underlåtit att underrätta klienten omtidpunkten. Det förekommer också att ombudet men inte parterna personligen fårunderrättelse om när dom i målet meddelas. Enligt motionärema är inte minstfrån rättssäkerhetssynpunkt de påtalade problemen allvarliga. Många skäl talardärför för att domstol alltid bör tillställa enskild part en egen kallelsetill förhandlingen även i sådana fall när talan förs genom ombud. Likaså bordeenligt motionärernas mening kontakten mellan klient och ombud underlättas om de får var sin kopia av domen. De kan då var för sig ilugn och ro penetrera resultatet och avgöra om domen skall överklagas. I motionen 1973: 1080 framhålls att det frånrättssäkerhetssynpunkt borde vara angeläget att såväl parterna som deras ombudverkligen får del av handlingarna i ett mål vid domstol. Om parten och hansombud bor på skUda orter kan det också medföra åtskilliga besvär och kostnaderför parten att personligen uppsöka ombudet och få del av handlingarna och lägeti målet. Är förhållandet mellan parten och ombudet mindre bra ökarsvårigheterna. Enligt motionärema känner parten bättre till de gmndläggandeomständigheterna i målet och kan därför bäst bedöma om de refererats riktigteller ej. Att parten får kännedom om domens innehåll kan också medföra attoegentligheter undviks av ombud som har fullmakt att utkvittera utdömda belopp.I motionen påpekas också att flertalet parter, som för gemensam talan och harfri rättegång, endast är berättigade att erhålla ett exemplar av domen.Slutiigen anser motionärerna att domar av mer allmänt intresse bör finnastillgängliga för allmänheten på bibliotek. Förhållandet mellan part och ombud Enligt svensk rätt föreligger detej någon skyldighet för part att i rättegång anlita biträde eller ombud. Detankommer i stället på parten att avgöra om han skall utföra sin talan själveller låta annan person göra det. I tvistemål gäller enligt 12 kap. 8 §rättegångsbalken (RB) att om parten vill föra talan genom ombud, skall han geombudet skriftlig eller muntlig fullmakt, vilken enligt 12 § skall avse visstmål eller rättegång i allmänhet och kan inskränkas till att gälla viss domstoleller viss förhandling. I 14 § anges i vilka avseenden ett ombud får handla påpartens vägnar. Huvudprincipen härvidlag kan sägas vara att ombudet får vidtaalla åtgärder som behövs för processföringen. a. ingår det i ombudetsbehörighet att motta delgivning av inlagor och andra handlingar, dock ejföreläggande för parten att infinna sig personligen. Fullmakt för rättegång iallmänhet medför ej behörighet att motta delgivning av stämning i brottmål ochindispositiva tvistemål. I fråga om åtgärder som inte har nödvändigt sambandmed processföringen, t. ex. att motta delgivning av stämning och att ingåförlikning, får inskränkning ske i ombudets behörighet. Anledningen tUl attinskränkning av behörigheten är tilllåten endast beträffande vissa särskUdaåtgärder är såväl det allmänna intresset av rättegångens obehindrade förloppsom motpartens intresse av att det ombud med vilket han inlåter sig iförhandling äger full befogenhet att vidta alla för rättegångens genomförandeerforderiiga handlingar. Fullmakten kan enligt 18 § när som helst återkallas avparten. Ombudets ansvar gentemot parten regleras av decivUrättsliga reglerna om sysslomannaskap. Även om instruktioner, som meddelatsombudet vid sidan av fullmakten, saknar betydelse från processuell synpunkt,kan ett överträdande av instruktionerna medföra ersättningsskyldighet ocheventuellt straffansvar för ombudet. Om parten anser att bestämmelserna i ger ett ombud förvidsträckt behörighet, kan han själv föra sin talan och härvid utnyttja sinrätt enligt 12 kap. 22 § RB att anlita rättegångsbiträde. I brottmål gäller att försvarare har samma ställning somrättegångsbiträde. Är den tilltalade inte skyldig att inställa sig personligenvid förhandling, kan han låta ett ombud föra sin talan, varvid bestämmel-sema i12 kap. RB blir tillämpliga. I fråga om ombud som är advokater gäller enligt 8 kap. 4 §RB att de vid utövande av sin verksamhet skall redbart och nitiskt utföra anförtroddauppdrag och i aUt iaktta god advokatsed. har tillsynöver advokatväsendet och kan efter omständigheterna utesluta advokat ursamfundet eller meddela honom varning eller erinran, om han inte fyller deplikter som åvUar honom. Viss tillsyn utövas även av justitiekanslern. Bestämmelser om delgivning avhandlingar finns i delgivningslagen (1970: 428) och delgivningskungörelsen(1970: 467), vilka i huvudsak innehåller följande i fråga om delgivning medenskild person. Delgivning ombesörjs av domstol eller annan myndighet. Omdet kan ske utan olägenhet kan emellertid part eller sökande själv tillåtassörja för delgivningen. Vid delgivning gäller som huvudregel att handlingenskall överbringas till den sökte personligen. Om den med vilken delgivningskall ske har ombud i målet eller ärendet bör emellertid handling, som ombudetär behörigt att motta, överbringas tiil ombudet. Överbringas handlingen tillhuvudmannen bör ombudet underrättas härom. Om annat ej följer av fullmakt ärombudet, som tidigare framhållits, behörigt att motta delgivning av inlagor,beslut och andra handlingar. Detta gäller dock ej handling som avserföreläggande för huvudmannen att infinna sig personligen eller att eljestpersonligen fullgöra något. Anträffas ej den som söks för delgivning kanhandlingen i stället under vissa förutsättningar lämnas till vuxen medlem avhans hushåll, hyresvärd eller anstäUd. Delgivning sker vanligen genom att handlingenöversänds i brev med begäran om delgivningserkännande. Finns det anledning antaatt parten ej kommer att erkänna mottagandet av handlingen eller atterkännandet skall komma för sent får postdelgivning tUlgripas, varvid den söktegenom postverkets försorg får utkvittera handlingen. Om inget av dessa JuU 1973: 33 4 delgivningssättär till fyllest kan delgivning ske genom särskild stämningsman. Till ledningför en uppskattning av det totala antalet delgiv-ningar kan nämnas att enbarttill delgivningscentralen i inkom 80720 ärenden om stämningsmanna-delgivning. Av handlagdadelgivningsärendena ledde 40 583 till fullbordade delgivningar medan iåterstoden, 40 889 ärenden, delgivningshinder förelåg. som söks för delgivning mottagit handlingen i huvudskrift eller styrktavskrift eller kopia anses delgivning ha skett oavsett på vilket sätt denkommit honom till hända. Likaså anses delgivning ha skett om den sökte vidpost- eller stämningsmannadelgivning vägrat att ta emot handlingen. Ifråga om föreläggande eller beslut som meddelas vid förhandling ansesdelgivning därav ha skett med den som var närvarande när beslutet meddelades. Omdet begärs skall domstolen skyndsamt tUlhanda-hålla utskrift av beslutet. Att en part låter talan utföras av ett ombudbefriar inte parten från skyldighet att själv närvara i rätten när så ansespåkallat. Parten är ju i regel den som bäst känner till de faktiskaomständigheterna i målet och hans hörande är därför av stort värde förutredningen. Vidare gäller att endast de uppgifter och omständigheter somframkommer vid huvudförhandlingen får ligga till grund för målets avgörande.HärtUl kommer att varje uppskov med huvudförhandlingen medför betydandeolägenheter och bör undvikas. Redan i föiväg bör därför åtgärder vidtas föratt vid den utsatta huvudförhandlingen någon brist i möjligheterna att utredamålet inte skall uppstå. I enlighet härmed stadgas i 11 kap. 5 § RB att vidhuvudförhandling i tvistemål inför underrätt eller hovrätt part skall infinnasig personligen om hans närvaro ej kan antas sakna betydelse för utredningen.När det gäller annan förhandling i underrätt liksom huvudförhandling i högstadomstolen är läget i viss mån ett annat och partens personliga närvaro ärdärför påkallad . om det erfordras för utredningen eller handläggningen. Ibrottmål om aUmänt åtal gäller som huvudregel enligt 21 kap. 2 § RB att dentilltalade är skyldig att inställa sig personligen såvida inte anledning saknasatt ådöma annan påföljd än böter och hans närvaro kan antas vara utan betydelseför utredningen. Vid huvudförhandling i hovrätt gäller personliginställelseskyldighet om den tilltalade dömts eller kan komma att dömas tUlminst sex månaders fängelse eller internering, så ock eljest om hans närvaroej kan antas sakna betydelse för utredningen. I högsta domstolen är enUgt RBpersonlig inställelse erforderlig endast om den är påkallad för utredningen. Imål om enskilt åtal gäller i huvudsak samma regler som i tvistemål. JuU 1973: 33 5 Såväl i tvistemål som i brottmål gäller att hinderför huvudförhandling skall anses föreligga om part som skall komma personligentillstädes uteblivit eller endast inställt sig genom ombud. Om det ej finnsanledning att ådöma annan brottspåföljd än böter och saken ändå kan nöjaktigtutredas får dock brottmål avgöras utan hinder av den tilltalades utevaro. Detankommer på rätten att avgöra om part skall komma personligen tillstädes ellertillåtas inställa sig genom ombud samt att utfärda kallelse på partema.Kallelse kan utfärdas antingen muntligen vid en förhandling och anses dådelgiven närvarande parter och ombud eller skriftligen, varvid den skalldelges parterna. Rätten kan därvid förelägga part att vid vite inställa sigpersonligen eller förordna om att han skall hämtas. Inledningsvis kan nämnas att uppgickantalet slutligt handlagda tvistemål vid tingsrätterna till 57 090, däriinräknat mål som avskrivits eller avgjorts utan förhandling. Antalettvistemålsdomar var 44 701, varav 36 494 domar i familjemål. I17 kap. 9 § och 30 kap. 7 § RB stadgas att då huvudförhandling ägt rum skall om det kan ske domen avkunnas eller senast nästa helgfria dag.Avkunnande sker genom att domen i dess helhet uppläses eller att domskäl,domslut och fullföljdshänvisning återges. Avkunnas ej domen vidhuvudförhandlingen skall den avkunnas vid annat rättens sammanträde eller ocksåmeddelas genom att den hålls tillgänglig för parterna på rättens kansli. Vidhuvudförhandlingen skall underrättelse lämnas om tiden och sättet för domensmeddelande. Detsamma gäller då tvistemål avgörs vid sammanträde för muntiigförberedelse. Om mål i andra fall avgörs utan huvudförhandling skall domenmeddelas genom att hållas tillgänglig på rättens kansli. Underrättelse omtiden för meddelandet skall senast sändas till parterna. Harskiljaktig mening förekommit skall denna meddelas parterna ochsätt som domen. Vad nu sagts gäller även slutliga beslut oavsett om de intas iprotokoll eller sätts upp särskilt. Omparten har ombud är denne som framgår av vad tidigare anförts behörig attmottaga underrättelse om tid för meddelande av dom. Någonallmän skyldighet för domstol att underrätta part om innehållet i domar,beslut och protokoll finns inte. I fråga om brottmål gäller emellertid enligt30 kap. 7 § RB att när målet avgjorts underrättelse om utgången skallges den tilltalade. Sådan underrättelse skall på sätt närmare framgår avkungörelsen (1970: 85) om skyldighet för domstol att underrätta tilltalad omdom m. m. ske genom att avskrift av domen i vad den innehåller uppgift ombl. a. domslutet samt tid och sätt för fullföljd av talan sänds till dentilltalade i van- Detsamma gäller i fråga om särskilt uppsattaslutliga beslut. Om beslutet ej uppsatts särskilt skall i stället underrättelseom dess innehåll samt om tid och sätt för fullföljd av talan sändas. Isamtliga fall skall underrättelse sändas inom från den dag avgörandetmeddelades. Vidare stadgas i kungörelsen (1964: 635) angående underrättelseom dom i vissa brottmål m. m. att vid dom på vUlkorlig dom underrättelse omdomen skall sändas tUl den tilltalade i vanligt brev samt att dom eller besluti militärt brottmål som rör ansvar för brott av krigsman eller eljest i mål omansvar för ämbetsbrott skall delges den tilltalade. Detsamma gäller då dommeddelas i den tilltalades frånvaro och denne är intagen på sjukhus med stöd avbestämmelser i lagen om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall ellerinskriven i specialsjukhus med stöd av lagen angående omsorger om vissapsykiskt utvecklingsstörda. Slutligen är genom nyssnämnda kungörelse, lagen(1964: 541) om behandling i fångvårdsanstalt och kungörelsen (1964: 630) omvissa föreskrifter om tillämpningen av lagen om behandling i fångvårdsanstaltsörjt för att tilltalad som är häktad eller eljest intagen i fångvårdsanstalterhåller del av dom eller domsbevis i mål mot honom. Som allmän regelhärvidlag gäller att när avskrift av dom eller beslut skall sändas beträffandetvå eller flera tilltalade, skall för envar av dem sändas avskrift av domeneller beslutet eller de delar därav som angår honom. Särskilda bestämmelser gäller också beträffande s. k.tredskodomar, vilka under vissa förutsättningar kan meddelas i dispositivatvistemål om den ene parten uteblir från förhandling, och utslag i lagsökningsmål,varigenom borgenärs talan bifallits. Enligt 33 kap. 5 § RB och 17 § lagen(1946: 808) om lagsökning och betalningsföreläggande skall tredskodom ochlagsökningsutslag genom rättens försorg delges dels om de innebär att fordranfastställts att utgå med särskild förmånsrätt i fast egendom eller tomträtt,dels om den part som yrkat tredskodom eller ansökt om lagsökning begär det,dels ock om part beviljats rätts-hjiilp genom beslut av rättshjälpsnämnd.Slutligen gäller att beslut, som innebär föreläggande för part att företa någonprocessuell handling, och vissa beslut som meddelats under rättegång och motvilka talan skall föras särskilt, måste delges den beslutet avser. I sammanhanget må nämnas att enligt 21 § lagen (1973: 188)om arrendenämnder och hyresnämnder slutligt beslut skaU tillställas part genomnämndens försorg, dock ej vissa avskrivningsbeslut som meddelats vidförhandling. I 30 § stadgas att beslutet skall tillställas parten i vanligtbrev varjämte meddelas bestämmelser om inom vilken tid beslut skall sändas.Lagstiftningen trädde i kraft som utgångspunkten förberäkning av fullföljdstiden ändrades från delgivningsdagen till dagen förbeslutets meddelande. Under förarbetena till lagstiftningen framhölls i en inom upprättad promemoria (Ds Ju 1972: 5 s. 138140) att detförhållandet att man vid förfarandereglemas tUlkomst valt det tidigare systemetför beräkning av fullföljdstiden främst berodde på att parterna på hyresmarknadenvant sig vid ett sådant system från hyresregleringsprocessen. Systemet vartillförlitligt vid delgivningar av beslut men innebar enligtpromemorian vissa olägenheter. För att komma till rätta med ölägenheterna utaneftersättande av rimliga krav på tillförlitlighet i delgivningen föreslogs ipromemorian en övergång tUl ett system i huvudsaklig överensstämmelse med vadsom gäller i fråga om meddelande och delgivning av dom i brottmål. Förslagetbiträddes av föredragande statsrådet (se prop. 1973: 23 s. 142). Den ihyresregleringslagen (1942: 429) tidigare stadgade fullföljdstiden ochskyldigheten för domstol att tillställa part beslut var motiverad med attöverensstämmelse skulle råda med vanliga regler i administrativ process (seprop. 1943: 91 s. 3). Enligt expeditionskungörelsen (1964: 618) skall i de falloch i den ordning som anges i kungörelsen erläggas avgift för expedition (expeditionsavgift)eller avgift för ansökan vid domstol (ansökningsavgift). Denna avgiftsplikt haransetts vila på grundsatsen att den som vänder sig till domstolen och tar dessarbetskraft i anspråk också skall bidra till täckande av den kostnad som handärigenom orsakar det allmänna. Även statsfinansiella skäl har åberopats (seprop. 1964: 75 s. 308309). I fråga om avgifter för expeditioner och ansökningar viddomstol innebär bestämmelserna i huvudsak följande. Fria från avgift är bl. a.krigsman i miUtärt mål och värnpliktig vid talan mot beslut varigenom böterådömts honom enligt värnpliktslagen, åtalad och sådan målsägande som förttalan om enskilt anspråk samt den som övertagit måls-ägandens anspråkbeträffande dom eller slutligt beslut i brottmål, dock ej i fråga om dom somutfärdas i förenklad form, samt häktad i det mål vari han är häktad.Avgiftsfriheten gäller intill dess målet avgjorts. Expedition som endastutlämnas på begäran skall även därefter utlämnas avgiftsfritt om den begärsföre fullföljdstidens utgång eller, i fall då talan ej får fullföljas, inom tvåveckor från det domen vunnit laga kraft. Avgiftsfrihet gäller vidare bötfälld ifråga om slutligt beslut i mål om förvandling av böter samt medellös person.Den som äger erhålla expedition utan avgift får endast om särskilda skälföreligger utfå mer än ett exemplar avgiftsfritt. Som huvudregel gäller att expedition utfärdas endast påbeställning och att avgiftsplikt föreligger endast för den som beställerexpeditionen. Med vissa inskränkningar, som i detta sammanhang saknar intresse,är dock kärande, klagande eller sökande vid domstol skyldig att lösa bl. a.dom, slutligt beslut och protokoll som innefattar slutligt beslut. För partersom för gemensam talan skall utfärdas gemensam expedition om de ej begär annat. Expeditionsavgiftutgår enligt en särskild till kungörelsen fogad av- JuU1973: 33 8 giftslista.För avskrifter i allmänhet utgör avgiften för varje sida, och förslutligt beslut som utges till lösningsskyldig part är kostnaden vid underrätt15 kronor och dessutom för varje sida samt vid överrätt 35 kronoroch dessutom per sida. Dom som utges till lösningsskyldig part ochej är utfärdad i förenklad fomi debiteras i underrätt med ochdessutom med per sida och i överrätt med och . Avgift utgår dock ej för kopior eller avskrift av underrätts dom ellerbeslut som är fogat vid överrättens avgörande. Ej heller utgår avgift för avskriftav skiljaktig mening som utlämnas med dom eller beslut. För domaroch beslut som utges till part som ej är lösningsskyldig utgår avgift som föravskrift. Fömtomden i expeditionskungörelsen stadgade avgiftsfriheten gäller enligträttshjälpslagen (1972: 429) att såsom kostnad för den rättshjälp statenbetalar anses bl. a. avgift som enligt expeditionskungörelsen utgår föransökan och expedition vid bl. a. allmän dorastol, dock ej i fråga om sådanexpedition som utfärdas endast på särskild begäran, om ej expeditionen begärsinnan fullföljdstiden utgått. I 49 kap. 1 § RB stadgas att talan mot underrättsdom skall föras genom vad. Mot underrätts slutliga beslut skall enligt 2 §talan föras genom besvär. I fråga om vissa beslut, som meddelats underrättegång, gäller enligt 15 kap. 32 § , 20 kap. 40 §föräldrabalken samt 49 kap. 3, 4 och 6 §§ RB att särskild talan skall förasgenom besvär. Är eljest ej särskilt stadgat i lag får talan mot beslut underrättegång fullföljas endast i samband med talan mot dom eller slutligt beslut imålet. Bestämmelserom tidsfrister för fullföljd av talan mot underrätts avgörande finns i 50 kap.1 § RB såvitt gäller dom i tvistemål, i 51 kap. 1 § RB såvitt gäller dom ibrottmål samt i 52 kap. 1 § RB såvitt gäller beslut i tvistemål och brottmål.Bestämmelserna innebär i huvudsak följande. I tvistemål skaU part anmäla vadhos underrätten inom från den dag domen gavs samt fullfölja vadetgenom att till underrätten inkomma med vadeinlaga från dagenför domen. I brottmål saknas någon motsvarighet till vadeanmälan och parten hardärför endast att för domen inkomma med vadeinlagatUl underrätten. I fråga om talan mot underrätts beslut gäller som huvudregelatt besvärsinlaga skall inges tiU underrätten från beslutetsdag. Beträffande beslut under rättegång, som inte meddelats vid förhandlingeller sammanträde, räknas dock fullföljdstiden från den dag klaganden erhölldel av beslutet. Vidare gäller att vid vissa beslut under rättegång enhgt 49kap. 3 eller 4 § RB klaganden måste anmäla missnöje för att bevara sin rätt tillfullföljd. JuU1973: 33 9 Rättsmedlet mot hovrätts dom är enligt 54 kap. 1 §RB revision och mot hovrätts beslut besvär enligt 2 §. För att talan mothovrätts beslut eller dom skall kunna prövas erfordras i de flesta fallsärskilt tillstånd. Tiden för ingivande av revisions- eller besvärsinlaga ärenligt 55 kap. 1 § och 56 kap. 1 § RB för hovrättensavgörande. I fråga om beslut under rättegång som ej meddelats vid förhandlingräknas fullföljdstiden från delgivningsdagen. Beträffande vissa beslutföreligger skyldighet att anmäla missnöje. Omen fullföljdsinlaga inom rätt tid av misstag inlämnas till överrätten istället för till den domstol som meddelat det överklagade avgörandet skall denenligt 50 kap. 3 §, 51 kap. 3 §, 52 kap. 3 §, 55 kap. 3 § och 56 kap. 3 § RBgodtas som ingiven i rätt tid. Isammanhanget må framhållas att som tidigare nämnts genom lagändring, somträtt i kraft , tiden för fullföljd av talan mot hyresnämndsbeslut enligt 12 kap. 70 § jordabalken skall räknas för beslutetsmeddelande i stäUet för som tidigare från delgivningsdagen. Under förarbetenatill denna ändring framhöll departementschefen (prop. 1973: 23 s. 142) att hani likhet med vad som anförts i en till grund för propositionen liggandepromemoria (Ds Ju 1972: 5) fann nackdelarna med den då rådande ordningenpåtagliga. I promemorian (s. 138 och 139) påpekades bl. a. att då gällandefull-följdsregler medförde att det tog att fastställa om ett beslutstod fast eller ej. Vidare kunde part utsträcka klagotiden genom att inte lämnadelgivningserkännande, vilket var särskilt otillfredsställande i de fall dåmotparten hade ett starkt intresse av att tvistefrågan snabbt avgjordes.Otillfredsställande var också att klagotiden kunde bli olika för parterna.Delgivningsbestämmelsema orsakade slutligen arbetsbörda förhyresnämndskanslierna. Ompart har laga förfall för underlåtenhet att inom lagstadgad tid vidta vissåtgärd för fullföljd av talan, t. ex. anmäla vad eller ingiva vadeinlaga, harhan enligt 32 kap. 7 § RB möjlighet att få tidsfristen förlängd. Förutsättninghärför är att parten inom den för åtgärden stadgade tiden visar sitt lagaförfall inför rätten. Laga förfall är enligt 32 kap. 8 § då någon genom avbrotti den allmänna samfärdseln, sjukdom eller annan omständighet, som han ej bortförutse eller ratten eljest finner utgöra skälig ursäkt, hindrats att fullgöravad som ålegat honom. Som laga förfall anses också då ombud, som vidtalats avparten, haft sådant förhinder och annat ombud ej kunnat anskaffas . Isåväl brottmål som tvistemål gäller enligt 50 kap. 8 och 10 §§, 51 kap. 8 och10 §§ och 55 kap. 8 och 10 §§ RB att vade- och revisionsinlaga jämte bUagorskall delges motparten för yttrande samt att dennes genmäle skall delges vade-och revisionskäranden.