bet · FW01JuU15 · 1973-12-31 00:00:00 — Justitieutskottetsbetänkande nr 1973 JuU 1973:15 betänkande i anledning av Kungl. Maj:tsi propositionen 1973:1 gjorda framställningar om anslag för /74till kriminalvården, m. m. jämte motioner. 1 årets statsverksproposition,bilaga 4, punkten F (s. 76164), framläggs för godkännande allmännariktlinjer för den fortsatta utformningen av kriminalvården. Under punkterna FIF9 (s. 164-174) i propositionen upptas Kungl. Maj :ts framställningar omanslag för /74 till kriminalvården. 1 detta betänkande behandlar utskottet i skilda avsnittdels de förslag till reformer inom kriminalvården som innefattas i de framlagdariktlinjerna jämte motioner som äger samband därmed, dels de i propositionenupptagna anslagsframställningarna rörande kriminalvården för nästkommandebudgetår jämte motioner som hänför sig till medelsberäkningen m. m. 1 propositionen uppdras riktlinjerför en genomgripande reform av kriminalvårdens organisation och verksamhet,grundade på förslag som framlagts av kriminalvårdsberedningen i betänkandet(SOU 1972:64) Kriminalvård. För frivårdens del föresläs såväl väsentligaförändringar av arbetsuppgifterna och verksamhetens inriktning som betydanderesursförstärkningar. Åtgärderna på frivårdssidan syftar bl. a. till atteffektivisera personundersökningsförfarandet, förstärkaövervakningsverksamheten, intensifiera och styra de sociala insatserna samttill att i större utsträckning än som f. n. är fallet integrera frivården medanstaltsvården. För att möjliggöra denna integrering och för att förbättramöjligheterna för de intagnas anpassning i samhället föreslås ett nyttanstaltssystem. Detta bygger på dels ett begränsat antal riksanstalter för merasvårbe-handlade klienter och för sådana intagna som rattfyllerister ochvärnpliktsvägrare, vilka främst av allmänpreventiva skäl ådömts frihetsstraff,dels ett antal mindre lokalanstalter för övriga intagna. Förslaget innebär attdet nuvarande systemet med åtta kriminalvårdsräjonger slopas och att enindelning i stället görs i ett större antal kriminalvårdsregioner inom vilkaverksamheten i största möjliga utsträckning kan anpassas till den organisationsom tUlskapats för samhällets övriga stöd- och hjälporgan. Det fortsattaanstaltsbyggandet föreslås bli inriktat på uppförandet av mindre lokalanstaltersamt om- och tillbyggnad av befintliga mindre anstalter. Uppförandet av storaanstalter föreslås helt upphöra. Beträffande vården av kriminalvårdens narkomaner avvisas iprincip tanken på en speciell narkomanvårdsorganisation för kriminalvården; istället bör samhällets allmänna vårdresurser dimensioneras på sådant sätt attäven kriminalvårdsklientelets självklara rätt tUl en riktig behandling kantillgodoses. Som komplement tUl de allmänna värdresurserna föreslås dels vissförsöksverksamhet med särskilda narkomanvårdsavdelningar vid någrariksanstalter, dels inrättandet av speciella behandlingsteain i Stockholms-,, dels ock särskilda konsulttjänster m. m. förfrivårdsklientelet i områdena utanför storstadsdistrikten. Förslagen beräknas medföra en kostnadsökning pådriftbudgeten med 34 milj. kr., fördelad med böljan . Desammanlagda investeringarna för anstaltsbyggande är beräknade till ca 125 milj.kr. Mål och medel inom kriminalvården, m. m. 1 motionen 1973:266 av . (fp) yrkas att hos Kungl. Maj:t begär förslag till närmareformer för utvidgat samarbete mellan kriminalvården och de lokala sjukvårds-och socialvårdsorganen (yrkande C). I motionen 1973:598 av . (m) yrkas att anhåller dels att Kungl. Maj:t vid utformningenav kriminalvården beaktar vad i motionen 1973:241 anförs angående vårdens syfte(yrkande 2h delvis), dels att Kungl. Maj:t vidtar åtgärder för att uppnå bättreöverensstämmelse mellan påföljdssystem och de sociala organensverkställighetsåtgärder (yrkande 2 i). I motionen 1973:599 av . (c) yrkas att beslutar att de synpunkter som framförs imotionen angående kriminalvårdens fortsatta utformning beaktas vid reformenskonkreta genomförande (yrkande 2). I motionen 1973 :1083 av frökenLjungberg m. fl. (m, c, fp) yrkas att som sin mening uttalar attreformer på kriminalvårdens område bör grundas på den målsättning förkriminalpolitiken som anges i . Anstaltssystem samt kostnader och plan för genomförandet,m. I motionen 1973:596 av () yrkas att ger Kungl. Maj:t till känna vad i motionen anförs omdet angelägna i att ungdomsklientelet inom kriminalvården även fortsättningsvissärbehandlas. 1 motionen 1973:598 av . (m) yrkas att anhåller att Kungl. Maj :t vid utformningen avkriminalvården beaktar vad i motionen 1973:241 anförs angående vårdens organisationoch utformning (yrkande 2 h delvis). I motionen 1973:599 av . (c) yrkas att beslutar att uttala att den utbyggnad avlokalanstalterna, som är en förutsättning för reformens förverkligande, börgenomföras än den av departementschefen föreslagnafemtonsårsperioden (yrkande 1). 1 motionen 1973:142 av () yrkas att hos Kungl. Maj;t begär förslag tUl sådan ändring avbrottsbalkens regler om behandling i anstalt av den som dömts tillskyddstillsyn att lokal övervakningsnämnd erhåller befogenhet att besluta omsådan behandling. I motionen 1973:266 av . (fp) yrkas att uttalar att prövotiden vid skyddstillsyn börsänkas till med befogenhet för övervakningsnämnd att vid behov förlängadenna tid med (yrkande B 2). har denkriminalpolitiska debatten varit mycket livlig i vårt land. Diskussionen hargällt såväl samhällets insatser för att förebygga brott och skydda samhälletoch människorna i gemen mot brott som åtgärder för att underlätta för dem sombegått brott att inpassa sig i samhället. I det förstnämnda hänseendet har den senaste tidensutveckling, framför allt vad gäller den grövre brottsligheten, nyligenföranlett tillsättandet av en särskild kommission, brottskommissionen, med uppgiftatt dra upp riktlinjer för och skyndsamt lägga fram förslag till konkretaåtgärder för att minska brottsligheten och förbättra den allmänna ordningen.Proposition, grundad på förslag av kommissionen, avses bli förelagd riksdagenunder innevarande vårsession. För samordning av samhällets insatser mot brotti ett mer långsiktigt perspektiv har Kungl. Maj:t med kommissionenstillsättande beslutat inrätta ett centralt råd. Rådets uppgifter ochorganisation övervägs f. n. av särskild utredningsman. Enligt direktiven fördenne skall i rådet ingå representanter för de fyra stora politiska partiernasamt för näringslivets organisationer och de fackliga organisationerna jämteexperter från olika berörda samhällsområden. På kriminalvårdens område har pågått ettomfattande utredningsarbete framför allt inom olika statliga kommittéer såsomfångvårdens byggnadskommitté, kommittén för anstaltsbehandling inomkriminalvården (KAIK) och tillsynsutredningen. JuL)1973:15 4 reformförslag har överarbetats och samordnats inom den ioktober 1971 tillsatta kriminalvårdsberedningen. De riktlinjer för detfortsatta reformarbetet inom kriminalvården som föreläggs riksdagenöverensstämmer i allt väsentligt med beredningens förslag, vilket i sin turbygger pä ett enigt ståndpunktstagande av de politiska partiernasrepresentanter i beredningen. Utskottet ser med tillfredsställelse att det varit möjligtatt lägga fram ett förslag som innefattar en samlad bedömning av aktualiseradekriminalvårdsrefornier och över huvud taget ett samlat grepp på denkomplicerade och mångfasetterade problematik som inryms inom det särskildaområde av kriminalpolitiken som kriminalvården utgör. 1 och för sig hade detnaturiigtvis som framhålls i motionen 1973:1083 varit önskvärt att riksdagensamtidigt fått ta ställning till andra grundläggande frågor påkriminalpolitikens område. Motionärerna nämner bl. a. den närmare uppgifts- ochresursfördelningen mellan den allmänna social-, sjuk- och hälsovården ochförutskickade eller eljest erforderliga förändringar i brottsbalkenspåföljdssystem och brottsutvecklingens samband med kriminalvårdens utformning.Värdet av en sådan samlad kriminalpo-litisk lösning måste emellertid vägas motvikten av att aktualiserade och angelägna reform- och resursbehov inomkriminalvärden blir tillgodosedda utan dröjsmål. Det bör också beaktas att denu uppdragna riktlinjerna för kriminalvårdens utformning i betydandeutsträckning innefattar förslag till praktiska åtgärder, vilka syftar till attinom ramen för gällande påföljdssystem minska de dömdas sociala isolering undersåväl anstaltstid som frivård och förhindra att de diskrimineras i fråga omarbete, utbildning, bostäder m. m. Vidare bör understrykas att förslagen iåtskilliga avseenden endast utgör principlösningar som avses bli föremål förfortsatt bearbetning och detaljreglering, varvid kompletterande övervägandenkan göras även från mer långsiktiga kriminalpolitiska utgångspunkter. I anledning av yrkandet i motionen 1973:1083 - formuleratsä att bör uttala att reformer på kriminalvårdens område bör grundaspå den målsättning för kriminalpolitiken som anges i - villutskottet framhålla att den ökade satsningen på frivårdssidan inte bör ses somett uttryck för ett ändrat kriminalpolitiskt synsätt utan som ett försök att i enlighet med tankegångarna bakom nyanserade påföljdssystem gede icke frihetsberövande påföljderna ett materiellt innehåll som gör dem tillfullödiga alternativ till övriga påföljder. Det bör också understrykas att deuppdragna riktlinjerna, som de innebär en prioritering av konkretaåtgärder syftande till att underlätta de straffades anpassning i samhället,klart markerar de gränser för kriminalvårdens verksamhet som betingas av kravenpå allmän laglydnad och sainhällsskydd. Departementschefen framhåller bl. a.att vissa typer av brott ofrånkomligen är av den karaktären att samhälletsavståndstagande måste demonstreras med särskild tyngd och att de som döms försådan brottslighet nödvändigtvis får underkasta sig kännbara inskränkningar isin personliga frihet och finna sig i de förändringar av sin allmänna livsföring som är en direkt konsekvens avdomstolens beslut. Denna grundsyn ger enligt utskottets mening uttryck för enrealistisk avvägning mellan angelägenheten av lagöverträdarnas anpassning tillnormalt samhällsliv och samhällets behov av skydd, vilken måste anses välförenlig med kriminalpolitikens allmänna inriktning sådan den fastställdes avstatsmakterna genom införandet av . Under hänvisning till detanförda godtar utskottet ramen och målsättningen i stort för de uppdragnariktlinjerna. Genom det anförda har utskottet också redovisat sittställningstagande till det återgivna yrkandet i motionen 1973:1083 samtvad i motionen 1973:598 (1973:241) anförs om att kriminalvärdens syfte bör varaatt åstadkomma samhäUsanpassning men också att upprätthålla brottsbalkenspåföljdssystem och genomföra samhäUets reaktion mot personer som begårbrottsliga gärningar. En grundläggande frågeställning inom kriminalvärden avserinriktningen av tillgängliga resurser. Den bästa avvägningen mellananstaltsvård och frivård förutsätter en kunskap om olika behandlingsmetoderseffekt som f. n. endast föreligger i mycket begränsad utsträckning. Det synesemellertid numera, som departementschefen framhåller, vara en allmänt accepteradsynpunkt att frivården har större möjlighet att bedriva resocialiseringsarbeteän anstalterna. Den frihetsförlust som intagning på anstalt innebär ger oftaupphov till sociala och mänskliga problem som för den intagne kan leda till ennegativ attityd gentemot samhället och motverka hans anpassning. Även om ocksåfrivården primärt bygger på tvång eller hot om repressiva ingrepp, ärtvångsinslaget där inte lika framträdande. Åtskilliga av de problem som ärdirekt förknippade med anstaltslivet eller övergången från en regleradanstaltstillvaro tUl ett liv i frihet saknar också sin motsvarighet inomfrivården. 1 sammanhanget kan man inte heller bortse från att även en kraftigtutbyggd frivärd är betydligt mindre kostnadskrävande än anstaltsvård. Mot denna bakgrund finner utskottet liksomdepartementschefen naturligt att ökade insatser inom kriminalvården främst börsyfta till att förstärka frivärden. måste emellertid understrykasvikten av att en sådan prioritering inte får leda till att anstaltsvärdeneftersatts. Som framhållits ovan är det ofrånkomligt att en väsentlig del avkriminalvårdens klientel ined hänsyn till den allmänna laglydnaden och tillsamhällsskyddet måste underkastas någon form av institutionell kontroll. Ävenom de allmänpreventiva aspekterna för denna kategori intagna måste träda iförgrunden, får verkställigheten självfallet inte ske pä ett sätt somonödigtvis försvårar möjligheterna till samhäUsanpassning.Propositionsförslagen om särskäda behandlingsresurser på riksanstalterna ärägnade att underlätta en sådan anpassning. Samarbetsfrågor m. m. Även den föreslagna ökadeintegreringen mellan anstaltsvård och frivård hälsar utskottet medtillfredsställelse. Härigenom kan anstaltsarbetet i större utsträckninginriktas på sådan verksamhet som direkt syftar till att förbereda den intagneför friheten. Lika viktig som integreringen mellan anstaltsvård och frivård ärenligt utskottets mening den ökade samverkan mellan kriminalvården och övriga vårdområden somförutsätts i departementschefens.förslag. Principen att kriminalvårdensklienter har samma rätt till samhällets stöd och vårdinsatser som andramedborgare är förvisso inte ny, men hittillsvarande erfarenheter visar ett klartbehov av fastare former för samarbetet mellan samhällets olika vårdgrenar. Utskottet kan i denna del instämma i vad som i ett flertalmotioner 1973:266, 1973:598, 1973:599 och 1973:1083 - anförs om önskvärdhetenav att speciella former för kontakt och samverkan övervägs och angelägenhetenav att ansvars- och kostnadsfördelningen blir klart formulerad. Att överbryggade klyftor som på många håll otvivelaktigt finns mellan kriminalvården ochandra samhälleliga stöd- och vårdorgan är enligt utskottets meningoundgängligen nödvändigt om intentionerna bakom förevarande reform skall kunnaförverkligas. 1 enlighet med det sagda vill utskottet kraftigtunderstryka vikten av att berörda sam arbetsfrågor ägnas särskild uppmärksamhetunder det fortsatta arbetet med reformens förberedande och genomförande. Samordningmed socialutredningens arbete på detta område bör därvid komma till stånd. Enåtgärd som enligt utskottets mening genast bör vidtas för att underlättasamarbetet är att ta bort den begränsning i möjligheten att bereda de intagnasjukhusvård som följer av behandlingslagens bestämmelse att tid somfängelsedömda vistas utanför fångvårdsanstalt som regel bara fårtillgodoräknas i den mån den ryms inom en sjättedel av verkställighetstiden.Det bör i sammanhanget framhållas att de föreslagna ändringarna avanstaltsorganisationen och kriminalvårdens regionala indelning bör kunna främjakriminalvårdens samarbete på det lokala planet med bådearbetsmarknadsmyndigheter och sociala myndigheter. måste emellertidbeaktas att utökad och förbättrad samverkan förutsätter ökade resurser intebara för kriminalvårdens organ utan också för de allmänna stöd- ochvårdorganen. Även denna fråga fordrar ingående överväganden. Vad nu sagts gäller med särskild styrka på narkomanvårdsområdetdär samhällets allmänna vårdresurser inte är utbyggda i den omfattning som ettframgångsrikt genomförande av departementschefens förslag förutsätter. Iavvaktan på erforderliga förbättringar härvidlag delar utskottet beredningensoch departementschefens uppfattning att supplementära åtgärder förkriminalvårdens klientel är nödvändiga. 1 enlighet härmed tillstyrker utskottetförslagen om försöksverksamhet på vissa riksanstalter, om inrättandet avsärskilda behandlingsteam i storstadsområdena och om konsulttjänster och vissaytterligare tjänster i övriga områden. Önskemålen i motionen 1973:266 om attockså verksamheten med särskUda behandlingsteam, såvitt gällerfrivårdsklientelet, skall ske försöksvis finner utskottet väsentligen tillgodoseddagenom uttalandena ovan att åtgärderna härvidlag sker i avvaktan på en utbyggnadav samhällets allmänna vårdresurser för narkotikamissbrukare. De angivna förstärkningarna på narkomanvårdsområdet förkriminalvårdens klientel är också ägnade att i viss utsträckning tillgodose dei motionen 1973:598 (1973:241) upptagna önskemålen rörande behand- lingen av frivårdsklientelet. .Motionärerna menar att dompå skyddstillsyn, som innefattar föreskrifter om viss behandling, i fråga omdet narkotikaskadade eller eljest mentalt störda frivårdsklientelet, särskilt istorstadsområdena, sällan leder tUl föreskriven behandling, bl. a. på grund avatt berörda myndigheter ofta har delade meningar om vilka åtgärder som börvidtas. Utskottet vill för sin del förutom att hänvisa tUl de ipropositionen föreslagna förstärkningarna som framför allt har avseende påstorstädernas frivärdsklientel i anledning av motionen erinra om verksamhetenvid den behandlingscentra! i som enligt beslut av riksdaginrättades just för att underlätta svårigheterna vid behandlingen av detklientel motionärerna åsyftar. Anledning finns också att i detta sammanhangunderstryka vad utskottet ovan uttalat om betydelsen av ett intensifieratsamarbete mellan kriminalvårdens och social- och sjukvårdens olika organ.Under hänvisning till dessa uttalanden finner utskottet motionen 1973:598 i nuberörd del inte böra föranleda någon åtgärd. Vad gäller samarbetet på arbetsmarknadsområdet villutskottet särskilt betona värdet av en utbyggnad av det system med särskildanämnder för arbetsmarknads- och fackliga frågor (NAFF) som genomförts på 14anstalter och över huvud taget betydelsen av att också arbetsmarknadensorganisationer starkare engageras när det gäller att inplacera lagöverträdarei arbetslivet. Det ytterligare belopp till NAFF-verksamheten som Kungl. Maj:tberäknar och den särskilda tjänst som föreslås inrättad vid kriminalvårdsstyrelsenför sådana kontakter har mot denna bakgrund viktiga uppgifter att fylla. Ävendet av en arbetsgrupp med representanter från ,och framlagda förslaget om attutvidga undervisningen för kriminalvårdens klientel till att omfatta äventeoretisk och praktisk utbildning i yrkesämnen samt att inordna verksamhetenunder den allmänna arbetsmarknadsutbildningen är ägnat att intensifierakontakterna mellan berörda myndigheter. I detta sammanhang vill utskottet framhålla sin anslutningtill förslaget om arbetspliktens bibehållande inom anstalterna. Ett slopande avarbetsplikten skuUe enligt utskottets mening innebära omfattandekostnadsökningar i följd av ökat personalbehov och krav på alternativasysselsättningsformer. skulle uppkomma betydande risker för attmöjligheterna till träning i regelbundet arbete skulle försummas och för attanstaltstiden av många intagna skulle fördrivas i meningslös sysslolöshet. Detbör tilläggas att arbete, studier och andra organiserade aktiviteter bör ansessom likvärdiga inslag i verksamheten vid anstalterna. Anstaltssystemet i stort, m. m. Enligt de föreslagna ändringarna ianstaltssystemet skall som ovan antytts en stor del av kriminalvårdensanstaltsklientel omhändertas i särskilda lokalanstalter med nära anknytningtill frivårdsorganisationen och till andra regionala och lokala organ för socialtstödjande verksamhet. Härigenom kan anstaltsvården integreras med frivården påett helt annat sätt än vad som f. n. är fallet och ökade möjligheter skapas fördet vidgade samarbete på vård- och arbetsmarknadsområdet som utskottet i detföregående angivit som en förutsättning för reformen. Värdefullt är ocksåenligt utskottets mening att de intagna får möjlighet att tillbringaverkställighetstiden i närheten av hemmet och mer aktivt kan delta iförberedelserna för utskrivningen. En fördel utgör vidare de ökademöjligheterna till frigångsarbete, tätare permissioner, kontakt med övervakarenm. Viss tveksamhet har inom utskottet yppats rörande denrätta avgränsningen av det s. k. normalklientel som avses bli placerat pålokalanstalterna. Den strävan mot öppnare vård- och arbetsformer, som utgör enav grundtankarna i förslaget, kan med visst fog sägas vara mindre vältillgodosedd genom en begränsning av det totala antalet platser på lokalanstalttill ca 2 000 i enlighet med beredningens förslag. Siffran bör emellertid inteses som annat än ett riktmärke för en mycket schematisk uppdelning som skallbli föremål för närmare analyser. Om det under de fortsatta övervägandenaskulle visa sig att en större andel av de intagna har förutsättningar att klaraen straffverkställighet på lokalanstalt finns det, som departementschefenframhåller, inget i det föreslagna programmet som hindrar en fortsattutveckling mot mer öppna vårdformer. 1 anslutning härtill kan framhåUas att detstora flertalet av dem som av aUmänpreventiva skäl döms tiU kortare frihetsstraffavses kunna vistas på öppna anstalter. I sammanhanget bör också beaktas att del av det mer belastade klientel, som främst av säkerhetsskäl kommer atthänvisas till riksanstalter, successivt skallslussas ut till lokalanstalter. Differentiering av anstaltsklientelet, m. m. Frågan om rattfylleristernasanstaltsplacering tas upp i motionen 1973:598 (1973:241). Motionärerna menaratt för dessa lagöverträdares del en placering på lokalanstalt nära hemorten iett stort antal fall är att föredra framför placering på riksanstalt, eftersomrattfylleristerna ofta brottas med besvärliga alkoholproblem eller andraproblem av social natur. Utskottet finner att motionärernas synpunkter, som ocksåframförts vid remissbehandlingen av beredningens förslag, är värda beaktande,även om problemets räckvidd inte kan överblickas förrän ställning tagits tilltrafiknykterhetsbrottskommitténs förslag om minskad användning av frihetsstraffsom påföljd för rattfylleri. Trafiknykterhetsbrottskom-mitténs utredning (SOU1970:61) tyder på att en mycket stor andel av dem som begårtrafiknykterhetsbrott, säkerligen mer än hälften och troligen långt fler, kanantas ha alkoholproblem. Även andra sociala problem är enligt utredningenvanliga bland rattfylleristerna. Dessa förhållanden talar med viss styrka för motionärernas uppfattning att många av dem som döms tUl frihetsstraff förtrafiknykterhetsbrott bör placeras på lokalanstalt med möjlighet till framförallt nykterhetsvårdande behandling i hemorten. Å andra sidan måste beaktas attutrymmet för några mer omfattande sociala insatser genom kriminalvårdensförsorg för detta klientel är begränsat, eftersom det här rör sig om mycketkorta strafftider och anstaltsbehandlingen som regel inte följs av någonfrivärd. Ansvaret för erforderliga sociala stödåtgärder torde därför förrattfylleristernas del i första hand få åvila andra myndigheter änkriminalvårdens. Detta innebär givetvis inte, vilket också departementschefenframhåller, att anstaltsplaceringen av det korttidsklientel till vilketrattfylleristerna hör skall ske utan beaktande av sociala och humanitärahänsyn; så långt det är möjligt inom ramen för tillgängligalokalanstaltsplatser bör även beträffande detta klientel eftersträvas attstraffverkställigheten kan ske i närheten av hemorten. Frågan bör ägnasfortsatt uppmärksamhet vid urvalet av anstalter som skall nyttjas förkorttidsklientelet och vid ställningstagandena tUl trafiknykterhetsbrottskommitténsförslag. Med dessa uttalanden finner utskottet önskemålen imotionen 1973:598 i denna del väsentligen vara tillgodosedda. Särskild uppmärksamhet pä anstaltssidan påkallar enligtutskottets mening kvinnliga intagnas problem. Med hänsyn tUl klientelets ringaantal 120 den och 86 genomsnittligt - synes det interealistiskt att tänka sig särskilda lokalanstalter för kvinnor. Å andra sidanär det självklart att dessa har samma behov av och bör ha samma rätt tillanstaltsplacering i närheten av hemorten som manliga intagna. Olika lösningarkan tänkas. En lösning kan vara att dels inrätta särskilda avdelningar förkvinnor vid vissa lokalanstalter, dels utnyttja särskilda frigångshem somlokalanstalter för kvinnliga intagna. Utskottet förutsätter att frågan blirföremål för särskilda överväganden i den fortsatta planeringen. Frågan om lämpligheten av den klientelblandning som följerav departementschefens förslag tUl nytt anstaltssystem tas upp i motionerna1973:596 och 1973:598.