bet · FW01KU9 · 1973-12-31 00:00:00 — Konstitutionsutskottetsbetänkande nr 1973 KU 1973:9 betänkande med anledning av motionom ökad decentralisering, stärkt lekmannainflytande och förbättradrättssäkerhet inom förvaltningen. I motionen 1973:964 av . (c) hemställs:- "att hemställer hos Kungl. Maj:t omåtgärder för att tillgodose de i motionen anförda synpunkterna om ökaddecentralisering, stärkt lekmannainflytande och förbättrad rättssäkerhet inomförvaltningen". Motiveringen överensstämmer med vad som anfördes ic-motionerna 1972:102 och 1972:290 vid förra årets riksdag. Hemställan i dessamotioner avsåg, i motionen 1972:102 "att hemställer hos Kungl.Maj:t om en parlamentarisk utredning om åtgärder för att stärka de enskildasrättsskydd inom förvaltningen, med beaktande av vad som anförts i motionen"och i motionen 1972:290 "att hemställer hos Kungl. Maj:t om enparlamentarisk utredning om åtgärder för ökad decentralisering och förstärktlekmannainflytande inom den offentliga förvaltningen i enlighet med vad somanförts i motionen". Frågornas behandling vid riksdag Motioner om ökad decentralisering och stärktlekmannainflytande inom förvaltningen m. m. Motionen 1972:290 av . (c) behandlades av gemensamt med motionerna1972:795 av m. fl. (m) samt 1972:808 av herrar () ochEriksson i (fp). Dessa båda senare motioner avsåg, 1972:795 "attriksdagen hos Kungl. Maj:t anhåller att åtgärder vidtages för att i vidgadomfattning delegera beslutsfattandet till lägre nivåer inomstatsförvaltningen" och 1972:808 "att begär att Kungl.Maj:t tar initiativ till en utökning av lekmannastyrelserna förde viktigasteämbetsverken så att de stora riksdagspartierna blir representerade i dem". I sitt betänkande (KU 1972:12) refererade utskottet dethuvudsakliga innehållet i motionerna och gav en fyllig recitredovisning avfrågornas bakgrund och rådande förhållanden m. m. Vidare behandlades i recitenunder särskilda rubriker riksdagsbehandlingen av motion om decentraliseringav statliga förvaltningsuppgifter, riksdagsbeslut angåendeomlokalisering av viss statlig verksamhet m. m., departementsutredningen (Ju1964:58), riksdagsbehandlingen av motion om stärkande avlekmannarepresentationen i ämbetsverkens styrelser samt 1 1973.4 saml. pågående utredningar om företagsdemokrati inom denstatliga sektorn. I dessa delar hänvisas till betänkandet. 1 utskottets yttrande över motionerna erinrade utskottetinledningsvis om att man med begreppet decentralisering brukade betecknaöverflyttning av befogenheter från högre förvaltningsnivå till lägre. Dithörde således en överflyttning av uppgifter från centrala statliga organ tillregionala eller lokala kommunala organ. Även överföring av befogenheter fråncentrala statsorgan till regionala eller lokala statliga organ utgjorde exempelpå decentralisering. Som fördelar med decentralisering framhölls attförfarandet blir enkelt, att lokal sakkunskap kan anlitas, att beslutenutformas med större beaktande av de av åtgärden direkt berörda intressena samtatt de centrala instanserna får större möjligheter att ägna sig åt planeringoch översiktlig verksamhetsuppföljning. Som en väsentlig fördel meddecentrahsering framhölls vidare att medborgarinflytandet därvid får lättareatt göra sig gällande. Utskottet erinrade om den utveckling mot ökaddecentralisering och vidgat lekmannainflytande som ägt rum i förhållande tillden gamla tidens centralt dominerade och starkt ämbetsmannabetonadesamhällsförvaltning av huvudsakligen judiciell natur. Det framhölls att dennautveckling kanske mest påverkats av den kommunala självstyrelsens tillkomst ochutveckling mot allt flera uppgifter. Av stor betydelse var enligt utskottetockså den på 1940-taIet inledda befogenhetsöverföringen från den centralastatliga förvaltningen till regionala och lokala statliga organ. Utskottetnämnde därvid särskilt riksdagsbeslut om regionalpolitiken ochnaturvårdspolitiken. Utskottet framhöll vidare att ungefär jämsides medutflyttningen av uppgifter till de regionala statsorganen hade dessa genomgåtten organisatorisk utveckling, som inneburit att ett lekmannainflytande fåttgöra sig gällande i dem. hade det också skett en utveckling motlekmannastyrelser i allt flera centrala ämbetsverk och liknande statsorgan.Utskottet anförde därefter följande: Länsberedningen har tillhuvuduppgift att göra en allmän översyn av uppgiftsfördelningen mellan stat ochkommun. Den får i detta sammanhang anledning att ta ställning till frågor omöverförande av uppgifter från staten till landsting och primärkommuner.Beredningen skall vidare bl. a. behandla uppgiftsfördelningen inom den statligasektorn mellan centrala och regionala organ. Enligt direktiven börövervägandena i denna del innefatta principiella frågor rörande lämpligdecentralisering inom den statliga förvaltningen och de regionala organensställning i förhållande till regeringen och centrala förvaltningsmyndigheter.Därvid skall särskilt beaktas behovet av samordning såväl inom varjeverksamhetsgren som mellan olika verksamhetsgrenar. Utskottet förutsätter, attlänsberedningen kommer att överväga väsentliga frågor om decentralisering. Frågan om decentralisering inom förvaltningen, som tas uppi motionen 1972:290, är enligt utskottets mening väsentlig. De fördelar som kanvinnas med decentralisering har berörts i det föregående. Där har ocksåframhållits, att utvecklingen inneburit, att betydande decentraliseringsåtgärderägt rum inom förvaltningen. Enhgt utskottets mening är det angeläget, attmöjligheterna till ökad decentralisering tas till vara. Särskilt gäller detta ide fall då en decentralisering innebär rationalisering, ökad effektivitet ellerförbättrad service för allmänheten. härvidlag är också frågan om rättssäkerheten. Endecentralisering bör således inte äga rum om väsentliga rättssäkerhetsintressentalar emot en sådan åtgärd. Med hänsyn till de berörda omständigheterna är detangeläget att myndigheterna själva undersöker möjligheterna till decentraliseringoch tar de initiativ i denna del som kan behövas. Utskottet anser sig kunnaförutsätta att arbetet därmed kommer att fortsätta under beaktande av statsmakternasintentioner i frågan. I nära samband med frågan om decentralisering står somframgått av det föregående frågan om medborgarinflytande inom förvaltningen. 1motionen 1972:290 uttrycks önskemål om stärkt lekmannainflytande inom förvaltningen.Utvecklingen har även på detta område lett till att betydandelekmannainflytande införts inom allt flera grenar av förvaltningen. Denmedborgerliga insyn i och kontroll av verksamheten, som därmed eftersträvats,framstår som en naturlig följd bl. a. av att förvaltningsavgörandena i storutsträckning inte längre har karaktären av tillämpning av i detalj utformadeförfattningsregler. I stället är det i många fall fråga om att handla inom oftaganska vida författningsramar där avgörandena kan ha stor betydelse för denenskilde. Enligt utskottets mening är det ett väsentligt demokratiskt intresse,att medborgarinflytandet inom förvaltningsorganen fortsätter att öka. Formernaför detta måste emellertid nödvändigtvis skifta med hänsyn till de i hög gradvarierande förhållandena på olika områden. Med anledning av det i motionen1972:808 framställda yrkandet förutsatte utskottet att behovet av ledamöter iämbetsverkens lekmannastyrelser med förankring i noggrant skulleprövas i varje särskilt fall. Mot bakgrund av de i motionerna 1972:290 och 1972:795aktualiserade frågorna om delegation inom förvaltningen uttalade utskottet attdet inom förvaltningen numera förekommer en omfattande delegation avbeslutanderätt. Inte minst den allmänna tendensen till en ökande omfattning avförvaltningsavgöranden hade bidragit till denna utveckling. Utskottet erinradeom att gällande myndighetsinstruktioner m. m. som regel lämnar vida möjlighetertill delegation av beslutanderätt genom beslut av myndigheten i fråga. Även pådet kommunala området är delegation vanligen förekommande. Utskottet framhöllvidare att frågan om beslutsdelegering som ett medel att främja en fördjupadföretagsdemokrati inom statsförvaltningen utreddes som ett led i arbetet inomdelegationen för förvaltningsdemokrati. Slutligenanförde utskottet följande: Hemställan i motionen 1972:290avser att en pariamentarisk utredning skall tillsättas om åtgärder för ökaddecentralisering och förstärkt lekmannainflytande inom den offentliga förvaltningeni enlighet med vad som anförts i motionen. Enligt utskottets mening tordeemellertid tillsättandet av en ny utredning på området knappast vara ägnat attpåskynda utvecklingen i den av motionärerna önskade riktningen. I stället kandet finnas risk för att föreliggande möjligheter till ytteriigare åtgärder förökad decentralisering och vidgat medborgarinflytande uppskjuts i avvaktan påresultatet av utredningens arbete. Utskottet kan med hänsyn härtill och tillvad utskottet tidigare anfört i frågorna inte tillstyrka det berörda yrkandet imotionen 1972:290. Utskottet hemställde att riksdagenmätte förklara de behandlade 1* 1973. motionerna besvarade med vad utskottet anfört. Herrar i Luttra, och (alla c) varskiljaktiga i fråga om motionen 1972:290. De ansåg att utskottet med anledningav denna motion bort uttala följande: De frågor om ökad decentraliseringinom förvaltningen och om ökat medborgarinflytande som tas upp i motionen1972:290 är enligt utskottets mening av mycket stor betydelse. Målet att uppnåökad jämlikhet och trygghet på olika områden och en livsmiljö, som är anpassadefter människans förutsättningar och behov, kan enligt utskottets mening endastuppnås i ett mera decentraliserat samhälle. Samhällsfunktionerna bör över ettbrett register inriktas på att uppnå detta. Detta gäller inte minst de allt meromfattande förvaltningsfunktionerna inom den offentliga sektorn. Förvaltningenbör så långt möjligt decentraliseras från statlig byråkrati till folkligsjälvstyrelse och från centrala statliga myndigheter till regionala och lokalaorgan. Därmed ökar effektiviteten, och samhällets service till allmänhetenförbättras. Genom en fortgående decentralisering av statligaförvaltningsfunktioner förbättras även möjligheterna till ökatlekmannainflytande och större rättstrygghet. Vidare ville reservanterna ersättasista stycket i utskottets yttrande med följande uttalande: Utskottet vill sammanfattningsvisuttala, att de i förevarande morioner aktualiserade frågorna omdecentralisering, beslutsdelegering och lekmannainflytande inom förvaltningenär förtjänta av stor uppmärksamhet. Utskottet vill understryka, att utskottetintar en positiv hållning till de framförda önskemålen om ökaddecentralisering, vidsträckt tillämpning av beslutsdelegering och stärktlekmannainflytande inom förvaltningen. Utskottet förutsätter med hänsyn tillvad utskottet i det föregående anfört, att möjligheterna att tillgodose berördaönskemål noggrant övervägs av statsmakterna vad gäller förvaltningen somhelhet. Reservanternas hemställan avsåg attriksdagen skulle ge Kungl, Maj:t tillkänna vad sålunda anförtsmed anledning avmotionen 1972:290. Ett särskilt yttrande avgavs vidare av herrar () och (). I detta underströk de att frågan om decentralisering avstatliga förvaltningsuppgifter var av stor principiell räckvidd och hadeanknytning till mänga olika områden. De framhöll bl. a. de betydanderegionalpolitiska konsekvenserna och hänvisade till vad som anförts i den tillinrikesutskottet hänvisade fp-motionen 1972:204. Den i det särskilda yttrandet angivna motionen 1972:204 avherr m. fl. (fp) behandlades av inrikesutskottet i betänkandet InU 1972:5i samband med anslaget under sjunde huvudtiteln till Förberedelser föromlokalisering av statlig verksamhet. I motionen 1972:204 tog man upp frågan om att i ökadomfattning satsa på decentralisering av verksamheter och beslutsfunktioner frånStockholm. Motionärerna tänkte sig både geografisk spridning av arbetsuppgifteroch delegering av befogenheter till lägre instanser. I motionen hemställdes attKungl. Maj:t skulle ge samtliga verk och myndigheter, som inte berördes avtidigare utflyttningsbeslut, i uppdrag att före komma in med detaljeradeundersökningar av respektive verks möjligheter att decentraliseraverksamheten i syfte att avsevärt minska personalstyrkan i . uttalade i sitt avstyrkande yttrande övermotionen följande: Det finns anledning räkna med attmyndigheter i samband med organisatoriska och andra förändringar av sinverksamhet bedömer om delegering av beslutanderätt bör ske. Metoden kräveremellertid noggrann analys och det tar tid innan påtagliga regionalpolitiskaresultat uppnås. Den innebär även svårigheter att styra de regionalpolitiskaeffekterna. Delegering kan enligt utskottets mening inte ersätta pågående ochplanerad utlokalisering utan skall ses som ett komplement. Delegeringsfrågan är föremål för utredning 1970tillkallade länsberedningen. Beredningen skall överväga uppgiftsfördelningen mellancentrala och regionala stathga organ och ta ställning till principiella frågorrörande lämplig decentrahsering inom den statliga förvaltningen. Utredningenskall också överväga fördelningen av arbetsuppgifter mellan stat och kommun. Med hänsyn till länsberedningens uppdrag och vad i övrigtanförts finner utskottet inte skäl att biträda motionen 1972:204. Herrar i (fp) ochRimås (fp) ansåg i en reservation att utskottet bort föreslå att medanledning av motionen 1972:204 hemställa hos Kungl. Maj:t att statliga verk ochmyndigheter får i uppdrag att skyndsamt utföra detaljerade undersökningar ochinkomma med förslag om möjligheter att decentralisera verksamheten i syfte bl.a. att nedbringa personalstyrkan i . Som motivering anförde deföljande: Beträffande frågan om ökaddelegering av beslutsfunktioner delar utskottet den uppfattning som förs fram imotionen 1972:204. Vid sidan av utflyttning av hela verk och delar av verk börmöjligheten att delegera beslutsfunktioner från centrala instanser tillregionala och lokala organ tas upp till grundhg prövning. Motionärerna anförflera goda argument härför. Inte minst talar effektivitetsskäl och ekonomiskamotiv för förslaget. Att föra ut beslutanderätten närmare dem som är direktberörda av besluten har stora allmänna fördelar, inte minst från demokratisksynpunkt. Utskottet är medvetet om att länsberedningen är sysselsattmed dessa frågor. Då det emellertid kan dröja åtskillig tid innan beredningenlägger fram förslag och då beredningens uppdrag är av allmän karaktär bör deenskilda verken vart och ett på sitt område analysera problemen och lägga framförslag om ökad delegering. Utredningsarbetet bör innefatta ekonomiska analyserav förslag om ökad delegering. Arbetet bör bedrivas i nära samverkan medberörda personalgrupper. Det bör sättas i gång så att resultatet kanbeaktas i samband med att statsmakterna tar ställning till de förslag omfortsatt omlokalisering av statlig verksamhet som delegationen kan komma attlägga fram. I ett särskilt yttrande av herrarNilsson i , i och i Säffie (alla c) anfördede följande: Frågan om ökad decentralisering avstatlig verksamhet är av stor principiell vikt och måste ses i ett vidareperspektiv än vad enbart regionalpolitiska utgångspunkter medger. Det är mycketsom talar för omfördelning av beslutsfunktioner från central tillregional eller lokal nivå. a. grundläggande demokratiska synpunkter talarhärför. En omfördelning kan uppnås t. ex. genom beslutsdelegering inom denstatliga förvaltningen eller överförande av arbetsuppgifter från statliga tillkommunala organ. syn på dessa frågor har utvecklats i motionen1972:290 till vilken vi hänvisar. Motionen behandlas i (KU 1972:10). I motionen yrkas en parlamentarisk utredning om åtgärder förökad decentralisering och förstärkt lekmannainflytande inom den offenthgaförvaltningen. Motion om den enskildes rättsskydd inom förvaltningen Motionen 1972:102 av . (c) behandlades under höstsessionen av ibetänkandet KU 1972:39. I betänkandets recit refererade utskottet innehållet imotionen och redogjorde för behandlingen av motsvarande fråga vid 1970 och 1971års riksdagar. Under rubriken reformer och pågående utredningsarbetem. m. lämnades redogörelse för skadeståndslagen (1972:207), rättshjälpslagen(1972:429), ämbetsansvarskommitténs slutbetänkande och beslut i frågaom samhällsinformation. I dessa delar hänvisas till betänkandet. Utskottetavstyrkte motionen med följande motivering: I motionen begärs tillsättandet aven parlamentarisk utredning med uppgift att utarbeta riktlinjer för ettframtida reformarbete i syfte att skapa ett förbättrat rättsskydd för denenskilde. Motionen ansluter till motionerna 1970:1:391 och 11:438 samt motionen1 97 1:532. Sistnämnda motion, som behandlades under höstsessionen 1971,avstyrktes av utskottet med hänvisning till bl. a. den under våren 1971beslutade förvaltningsreformen och till att frågor av betydelse för denenskildes rättsskydd, t. ex. det allmännas skadeståndsansvar vid myndighetsutövningoch en rättshjälpsreform, kunde väntas underställas . Sedan förevarande motion väcktes, har antagitdels skadeståndslag, dels rättshjälpslag. Skadeståndslagen innehållerbestämmelser om skadeståndsansvar vid myndighetsutövning, varom regler saknatsi förut gällande rätt. Rättshjälpsreformen, som skall träda i kraft den 1 juli1973, innebär bl. a., att rättshjälp i princip skall lämnas var och en i varjerättslig angelägenhet, där behov av bistånd föreligger. Undantagna är vissaärendegrupper och personer med höga inkomster. Under vårriksdagen 1973 kanförslag väntas föreläggas rörande den framtida utformningen avämbetsansvaret. Slutbetänkande härom har under innevarande år avgivits av ämbetsmannakommittén.Denna har enligt betänkandet som en av sina målsättningar haft att sökaåstadkomma ett för all offentlig verksamhet enhetligt system, där som motiv försanktionerna uppställs medborgarnas intresse av att offentliga funktioner utanovidkommande hänsyn fullgörs på ett riktigt sätt. Frågor om utbildning avförvaltningstjänstemän ingår i det omfattande utredningsarbete som pågår inomutbildningsområdet. Grundlagberedningens betänkande med förslag till nyregeringsform och ny riksdagsordning, som avgetts , innehåller bl. a.regler, avsedda att värna om medborgerliga fri- och rättigheter, samtbestämmelser beträffande rätt- skipning och förvaltning. Grundlagberedningen har räknatmed att förslag till ny författning skall kunna föreläggas våren1973. Viktiga reformer har således beslutats ochytterligare reformförslag i syfte att öka den enskildes rättssäkerhet kanväntas föreläggas . Först när dessa reformervarit i kraft och erforderlig överblick kunnat ernås över deras effekt,kan det, enligt utskottets mening, finnas anledning överväga behovet av ensådan utredning som den av motionärerna föreslagna. Utskottet finner därför intenu skäl föreslå någon åtgärd i anledning av motionen. I ett särskilt yttrande anfördeherrar i Luttra, och (alla c): Vi delar helt den mening somuttalats i motionen om behovet av en övergripande parlamentarisk utredning meduppgift främst att utarbeta riktlinjer för det fortsatta arbetet på att skapaett förbättrat rättsskydd för den enskilde. Innevarande år har emellertid tvåför den enskildes rättstrygghet väsentliga reformer genomförts - skadeståndslagoch rättshjälpslag. Ytterligare reformförslag i syfte att gagna det intressesom åsyftas med motionen kan väntas föreläggas inom en nära framtid.Vi finner oss därför kunna avstå från att reservera oss för ensådan framställning som avses i motionen. I enlighet med utskottets hemställan avslog riksdagenmotionen. 1 förevarande motion av herrFälldin m. fl. (c) hemställs om åtgärder för att tillgodose de i motionenanförda synpunkterna i fråga om ökad decentralisering, stärktlekmannainflytande och förbättrad rättssäkerhet inom förvaltningen. Motionenansluter till de under förra årets riksdag behandlade motionerna 1972:102 och1972:290. Den senare, som avsåg ökad decentralisering och stärktlekmannainflytande inom förvaltningen, behandlades under vårsessionen. Motionen1972:102 tog sikte på att öka den enskildes rättsskydd inom förvaltningen ochbehandlades under höstsessionen. Vad först gäller frågorna om decentralisering ochlekmannainflytande inom förvaltningen behandlades dessa ingående i utskottetsbetänkande 1972:12. Utskottets av godkända yttrande har återgivits ihuvudsak ordagrant i det föregående. Utskottet uttalade sålunda bl. a. attfrågan om decentralisering inom förvaltningen var väsentlig och att betydandefördelar kan vinnas därmed. Enligt utskottets mening var det väsentligt attmöjligheterna till ökad decentralisering togs till vara. Detta gällde särskilti de fall, då en decentralisering innebar rationalisering, ökad effektiviteteller förbättrad service för allmänheten. Av största vikt var enligt utskottetockså frågan om rättssäkerheten. En decentralisering borde således inte äga rumom väsentliga rättssäkerhetsintressen talade emot en sådan åtgärd. Med hänsyntill de berörda omständigheterna var det enligt utskottet angeläget attmyndigheterna själva undersökte möjhgheterna till decentralisering och tog deinitiativ i denna del som kunde behövas. Utskottet ansåg sig kunna förutsättaatt arbetet därmed skulle komma att fortsätta under beaktande avstatsmakternas inten- tioner i frågan. I nära samband med frågan omdecentralisering stod, framhöll utskottet vidare, frågan om medborgarinflytandeinom förvaltningen. Utskottet erinrade om att utvecklingen även på dettaområde lett till att betydande lekmannainflytande införts inom allt fler grenarav förvaltningen. Den medborgerliga insyn i och kontroll av verksamheten, somdärmed eftersträvats, framstod som en naturlig följd bl. a. av att förvaltningsavgörandenai stor utsträckning inte längre hade karaktären av tillämpning av i detaljutformade författningsregler. I stället var det i många fall fråga om atthandla inom ofta ganska vida författningsramar där avgörandena kunde ha storbetydelse för den enskilde. Enligt utskottets mening var det ett väsentligtdemokratiskt intresse att medborgarinflytandet inom förvaltningsorganenfortsatte att öka. Formerna för detta måste emellertid nödvändigtvis skiftamed hänsyn till de i hög grad varierande förhållandena på olika områden. Frågor om den enskildes rättsskydd inom förvaltningenbehandlades i utskottets betänkande 1972:39. I sitt av godkändayttrande med anledning av motionen 1972:102, som i sin helhet återgivits i detföregående, erinrade utskottet om de senaste årens arbete på reformer avbetydelse för den enskildes rättsskydd inom förvaltningen. Utskottetkonstaterade att viktiga reformer beslutats och att ytterligarereformförslag kunde väntas föreläggas . Utskottet intar samma ståndpunkt som tillfrågorna om decentralisering, lekmannainflytande och rättssäkerhet inom förvaltningen.Utskottet vidhåller sina i det föregående återgivna uttalanden i dessa frågor.Med hänsyn till de förhållanden som redovisats i dessa, är det enligtutskottets mening inte erforderligt att nu ta ett särskilt initiativ frånriksdagens sida i syfte att uppnå ökad decentralisering, stärktlekmannainflytande och förbättrad rättssäkerhet inom förvaltningen. attriksdagen avslår motionen 1973:964. Närvarande: herrar i (s), iLuttra (c). (), (), herrar (), iEskilstuna (s), (), i (m), i (s),Fiskesjö * (c). i Äkersberga (fp), Schött (m), (), Wictorsson(s) och i (s). * Ej närvarande vid justeringen. av herrar i Luttra, och (alla c),vilka ansett dels att sista stycket i utskottetsyttrande bort ersättas av text med följande lydelse: De frågor om ökad decentralisering,stärkt lekmannainflytande och förbättrad rättssäkerhet inom förvaltningen somtas upp i motionen 1973:964 är enligt utskottets mening av mycket storbetydelse. Målet att uppnå ökad jämlikhet och trygghet på olikaområden och en livsmiljö, som är anpassad efter människans förutsättningar ochbehov, kan enligt utskottets mening endast uppnås i ett mera decentraliseratsamhälle. Samhällsfunktionerna bör över ett brett register inriktas på attuppnå detta. Detta gäller inte minst de alltmer omfattande förvaltningsfunktionernainom den offentliga sektorn.