bet · FW01LU20 · 1973-12-31 00:00:00 — Vad som sägs i 4 kap. 8 § FB om att adoptivbarn skallanses som adoptantens barn i äktenskap och icke som barn till sina biologiskaföräldrar, när fråga uppkommer att tillämpa bestämmelse i lag som tilläggersläktskap rättslig betydelse, gäller således inte i fråga om hinder mot äktenskap.Såvitt avser förhållandet adoptant-adoptivbarn har släktskapsproblemet löstsgenom bestämmelsen i 4 kap. 7 § FB, som innehåller att all verkan av adoptionenupphör, om adoptant och adoptivbarn ingår äktenskap med varandra. Däremot ärrätten för adoptivsyskon att ingå äktenskap med varandra inte avhängig av attadoptionens verkningar upphör. Det föreligger sålunda inte något hinder motäktenskap mellan t. ex. adoptivbarn och ett adoptantens biologiska barn. Dettakan synas ologiskt och något förvånande. De socialetiska skäl som motiverardispensabelt äktenskapshinder för halvsyskon torde nämligen ha samma styrka idetta fall. Med hänsyn till att det hitintills inte funnits något förbud motatt ingå äktenskap vid angivna släktanknytning och med beaktande av attäktenskapshindren bör vara så få som möjligt, finner utskottet det dock intepåkallat att ett dispensabelt äktenskapshinder nu införs i fråga omadoptivsyskon. Sedanden är ä k t e n s k a p s å 1 d e r n för både män ochkvinnor. Den som är kan dock ingå äktenskap efter dispens avlänsstyrelsen. För underåriga under gäller vidare den inskränkningen irätten att ingå äktenskap att det fordras giftomannasamtycke. Giftoman ärnormalt den underåriges föräldrar. Samtycke av giftoman krävs också när densom är förklarad omyndig önskar ingå äktenskap. I sistnämnda fall ärförmyndaren giftoman. Om samtycke av giftoman vägras, kan domstol på ansökantillåta äktenskapet om skäl för vägran ej föreligger. Ipropositionen föreslås ingen ändring när det gäller äktenskapsåldern ellerbeträffande kravet på samtycke av förmyndare till den som förklarats omyndig.Däremot föreslås att kravet på giftomannasamtycke slopas i fråga om underåriga.För att tillgodose föräldrarnas berättigade intresse av inflytande pågiftermålsfrågan, när det gäller underåriga un- LU 1973: 20 83 der18 år, föreslås att i dispensärendet skall inhämta yttrande frånden underåriges vårdnadshavare. Vidare föreslås vårdnadshavare få enuttrycklig rätt att föra talan mot dispensmyndighets beslut. Motförslaget att slopa kravet på giftomannasamtycke i fråga om underåriga harmotionsledes anförts invändningar endast såvitt avser de fall där denunderårige är . I motionerna 1973: 1796 (yrkandet 2) och 1973: 1799(yrkandet 4) yrkas sålunda att skall besluta att bibehålla kravet pågiftomannasamtycke i dessa fall. Som skäl för yrkandena anför motionärema attett slopande av kravet på samtycke skuUe innebära att man berövar föräldrama envårdnadsfunktion och överför denna till en myndighet. Motionärerna framhållervidare att ett giftermål innebär, genom att make får giftorätt i den andremakens egendom, ett så viktigt steg i ekonomiskt avseende, att förmyndarestUlstånd även bör krävas. Enligt motionärernas mening tordeföräldrarna dessutom vara de som bäst kan avgöra huravida den underårigeuppfyller de krav på mognad och omdömesgillhet som erfordras för ingående aväktenskap. Utskottetvill till en början erinra om att i samband med att myndighetsåldern år 1969sänktes till fick underårig som fyllt vidgad rättslighandlingsförmåga. a. kan han hyra bostad för eget bruk utan föräldrarnasmedverkan och han får, om han har eget hushåll, företa alla sådanarättshandUngar som krävs för den dagliga hushållningen. Vidare får han självta anställning och disponera över sin arbetsinkomst. Han har således godamöjligheter att oberoende av föräldrarnas vilja kunna lämna föräldrahemmet ochbilda familj utan att gifta sig. mening bjuder konsekvensen att han då också skall få ingå äktenskaputan föräldrarnas samtycke. Utskottet vUl vidare erinra om att utskottet ianledning av tre motioner till riksdag med yrkande om sänkning avmyndighetsåldern till i sitt av godkända betänkande LU 1972:19 uttalade att en sänkning av rösträttsåldern till borde föranleda enmotsvarande sänkning av myndighetsåldern. Utskottet hänvisade vidare till attproposition med förslag beträffande rösträttsåldern kunde förväntas föreläggasriksdagen , och utskottet förutsatte att därmed även frågan ommyndighetsåldern skulle komma att behandlas. I propositionen 1973: 90 medförslag till ny regeringsform och ny riksdagsordning m. m., vilken propositionhänvisats till , föreslås nu en sänkning avrösträttsåldern tUl . Departementschefen uttalar i samband därmed (s.163) att han i likhet med grundlagberedningen anser det värdefullt om man kanbevara sambandet mellan rösträttsåldern och myndighetsåldern. Han anför vidareatt man inom förbereder en promemoria i ämnet, och attefter remissbehandlingen pro- LU 1973: 20 84 positionberäknas kunna läggas fram . Utskottet utgår på grand häravfrån att myndighetsåldern om sålimda kan sänkas tUl . Någonanledning att under nu angivna omständigheter tills vidare behållagiftomannasamtycket i fråga om den som fyllt finns enligt utskottetsmening inte. Utskottet tillstyrker därför propositionen i denna del. Beträffandedärefter frågan om giftomannasamtycke kan slopas även i fråga om ungdom som ärunder vUl utskottet anföra följande. Den vidgade rättshandhngsförmågan,som enligt vad ovan sagts tiUkommer underårig, gäUer endast delvis den som ärunder . Sådan underårig äger exempelvis inte rätt att själv hyra bostadför eget bruk, och han har inte någon juridisk rätt att utan föräldrarnas samtyckebryta sig ur hushållsgemenskapen och bilda eget hushåll. Att det sedan är svårtför föräldrarna att i praktiken hindra detta är en annan sak. Utskottet kandela uppfattningen i motionen 1973: 1796 att det även ligger i föräldrarnasvårdnadsuppgifter att ta ställning till om det är lämpligt för bam att giftasig före uppnådd äktenskapsålder. Vidare måste beaktas att ett äktenskap medförganska omfattande ekonomiska rättsverkningar. Det är att märka att föredragandestatsrådet särskilt åberopat detta som ett skäl för att bibehållagiftomannasamtycket i fråga om dem som förklarats omyndiga. Även ungdom under18 år kan ha förmögenhet, och det kan i dessa fall synas lika angeläget att förmyndarenssamtycke till äktenskap inhämtas. mening talar därför i och för sig vissa skäl för ett bibehållande avgiftomannasamtycket i fråga om dem som är . Utskottet finner sigemellertid inte kunna bortse från att föräldrarna enligt gällande lag inte harnågon absolut vetorätt. Deras samtycke kan ju ersättas av domstols samtycke, omskäl för vägran ej är för handen. Såsom framhålls i propositionen innebärgällande rätt också att om föräldrarna vägrar att lämna sitt samtycke tilläktenskap, måste frågan, huravida äktenskap skall tillåtas för dem som är under18 år, prövas först beträffande samtycke av allmän domstol och därefter, såvittgäUer dispens, av länsstyrelse och efter överklagande av förvaltningsdomstol.Utskottet kan helt instämma i föredragande statsrådets uttalande att dettainte synes vara någon rationell ordning. Om möjligt bör därförtillståndsgivningen förenklas. uppfattning utgör propositionens förslag en lämplig avvägning mellanå ena sidan föräldrarnas intresse av att behålla ett inflytande pågiftermålsfrågan och å andra sidan önskemålet om ett förenklat förfarande vidtillståndsgivningen. I praktiken torde den föreslagna ordningen inte hellerkomma att innebära någon begränsning av föräldrarnas vårdnadsfunktion.Lftskottet förutsätter nämligen att vid tillståndsprövningenkommer att tillmäta föräldrarnas inställning till frågan om tillstånd tiUäktenskap betydande vikt. LU 1973: 20 85 attföräldrarna tillerkänts en uttrycklig besvärsrätt har de dessutom möjlighetatt få tiUståndsfrågan prövad av förvaltningsdomstol. Enligt utskottets meningtorde det endast undantagsvis inträffa att barn önskar ingåäktenskap mot föräldrarnas vilja. Någon anledning att befara att i dessafåtaliga fall föräldrarnas inställning skulle tillmätas en mindre vikt vid denföreslagna prövningen hos länsstyrelse och förvaltningsdomstol än vid denprövning som sker hos allmän domstol anser utskottet inte föreligga. Pågrund av det anförda avstyrker utskottet bifall till motionerna 1973: 1796 och1973: 1799, båda såvitt nu är i fråga. Beslutetatt bibehålla giftomannasamtycke för omyndigförklarade föranleder ingen erinranfrån utskottets sida. Ipropositionen föreslås också i enlighet med de sakkunnigas förslag att detnuvarande dispensabla hindret för den som är sinnessjuk eller sinnesslö attingå äktenskap slopas. Förslaget har godtagits av och allaövriga remissinstanser med särskild medicinsk sakkunskap. Utskottet har försin del inget att invända mot att hindret upphävs. Utskottet vill dock erinraom att en förutsättning för att ingå äktenskap är att part besitter rättslighandlingsförmåga. Saknas sådan förmåga, t. ex. på grand av psykisk sjukdomeller annan allvarlig psykisk störning, skall vigsel vägras. Med hänsyn tillatt sådana rubbningar ej längre antecknas i kyrkoböckerna torde det emellertidi praktiken innebära betydande svårigheter för vigselförrättama att konstateraatt rättslig handlingsförmåga saknas. Endast undantagvis torde därför vigselkomma att vägras på angiven grund. Det kan således inte bortses från att denvalda lösningen medför viss risk för att vigsel kommer till stånd trots att enav kontrahenterna saknar rättslig handlingsförmåga. Utskottet inser att det ärsvårt att inom ramen för den föreslagna ordningen helt eliminera denna risk.Om de praktiska erfarenheterna skulle komma att ge anledning därtill måsteemellertid frågan tas upp till fömyat övervägande. Utskottet vill därförunderstryka att det är viktigt att utvecklingen på denna punkt följs meduppmärksamhet från statsmakternas sida. Bestämmelsema om prövning, huravida hinder mötervid äktenskap, finns i 3 kap. GB. Såsom utskottet ovan (s. 68) anfört ändradesbestämmelserna varvid lysning som obligatorium avskaffades. I propositionenföreslås nu endast smärre formella ändringar i bestämmelsema. Utskottet vUlsärskilt peka på förslaget att avskaffa den nuvarande skyldigheten för mannenatt förete äktenskapsbetyg, om han är kyrkobokförd i annan svensk församling änden där hindersprövningen sker. Som skäl härför anförs i statsrådsprotokolletatt den hindersprövande myndigheten själv bör kunna skaffa in nödvändiga folk- LU 1973: 20 86 Förslaget innebär en tillfredsställande förenkling. Utskottet finnerdet därför välkommet. Övriga ändringar föranleder inget särskilt uttalande frånutskottets sida. Formenför ingående av äktenskap Äktenskap ingås med kyrklig eller borgerlig vigsel.Regler härom ges i 4 kap. GB. Kyrklig vigsel kan ske inom ellerannat trossamfund, om Kungl. Maj:t har medgett att vigsel förtättas inomsamfundet. Sådant medgivande har lämnats ett 30-tal trossamfund. För rätt tillkyrklig vigsel uppställer lagen vidare kravet att åtminstone en avkontrahentema skall tillhöra resp. trossamfundet. Maj:tkan förordna att medlem av utländskt evange-liskt-lutherskt trossamfund skallha samma rätt tUl kyrklig vigsel som medlem av . För vigsel inomsvenska kyrkan får kontrahentema välja den präst inom kyrkan de själva vUl.Skyldig att viga är emellertid bara präst i församling, där någon av dem ärmedlem. Inom annat trossamfund förrättas vigsel av den som är behörig därtillenligt Kimgl. Behörigheten är inte förenad med någonskyldighet att förrätta vigseln. Behörig att förrätta borgerlig vigsel är lagfarendomare i allmän underrätt samt den som har förordnats till vigselförrättare avlänsstyrelsen. GB innehåller inte några bestämmelser om vigselskyldighet förborgerUg vigselförrättare. Sådan skyldighet har emellertid i administrativ ordningföresMvits för lagfaren domare. Vidvigseln skall kontrahentema vara närvarande inför vigselförrättarenoch på hans fråga avge sitt ja och samtycke till äktenskapet och därpå avhonom förklaras för äkta makar. Iakttas inte dessa krav blir vigseln ogiltig.Beträffande förfarandet föreskrivs vidare att vigsel skall förrättas i vittnensnäirvaro samt att i övrigt skall gälla vid vigsel inom svenska kyrkanföreskriftema i kyrkohandboken och vid vigsel inom annat trossamfund desskyrkobrak samt vid borgerlig vigsel de bestämmelser som har meddelats av Kungl.Maj:t. Familjelagssakkurmigaföreslog att GB skulle reglera endast de frågor som hade betydelse för deträttsliga äktenskapets giltighet, medan vigsel eller annan högtidlig inramning,som kontrahenterna ville ge sitt giftermål, skulle lämnas helt utanför lagen.Enligt förslaget skulle äktenskap ingås genom att mannen och kvinnan gemensamtanmälde att de var ense om att ingå äktenskap. Anmälan skulle vara skriftligoch lämnas av mannen och kvinnan personligen till den som av Kungl. Maj:tutsetts att motta sådana anmälningar. Enligt förslaget skulle anmälan inte mottaseller, om den mottagits, avvisas om vissa i lagen närmare angivnaförutsättningar inte var för handen. Avvisades inte anmälan skulle bevis omäktenskap ofördröjligen överlämnas till makarna. Sakkunnigförslagetvar inte enhälligt. Två av de sakkunniga reserverade sig tUl förmån förbibehållande av vigseln. Även under remissbehandlingen var meningama på dennapunkt mycket delade. LU 1973: 20 87 I propositionen föreslås nu att vigseln behålls ochatt någon saklig ändring i om formen för äktenskaps mgående integenomfors. Fråganom formerna för äktenskapets ingående har tagits upp i motionen 1973: 1793. Idet till motionen fogade lagförslaget har införts en bestämmelse av innehållatt samlevnad mellan två parter ingås genom partemas gemensamma skriftligaanmälan till folkbokföringsmyndighet samt efter vederbörlig hindersprövning.Till stöd för förslaget anför motionärema att formema för samlevnads ingåendeoch upplösning bör förenklas och avdramatiseras. Vigseln bör därför enligtmotionärernas mening ersättas med en registrering. Själva vigselförfarandet kandock behållas som en enskild, frivillig angelägenhet. Såsomföredragande statsrådet anför (prop. s. 103) hade de sakkunnigas förslagbetydande förtjänster. Förslaget innebar att man skulle ha fått ett enhetligtförfarande för ingående av äktenskap, grahdat på mannens och kvinnans egethandlande. Vidare skulle de i lag påbjudna formaliteterna ha begränsats tillvad som behövs från praktisk synpunkt. Det blev med förslaget också möjligt fördem som så önskade att ingå äktenskap utan några ceremonier. Från lagteknisksynpunkt företedde emellertid förslaget, såsom vissa remissinstanserframhållit, en hel del brister. a. framgick inte klart från vilken tidpunktett äktenskap skulle anses ingånget. I detta hänseende är för övrigtmotionäremas förslag än mer bristfälligt. Den avgörande invändningen mot såvälde sakkunnigas som motionäremas förslag är dock att man slopar kravet påvittnen. I den delen är förslagen oförenliga med den av antagnaFN-konventionen angående samtycke till, minimiålder för samt registrering aväktenskap. Såsom framgår av den ovan intagna (s. 7172) konventionstextenskall kontrahenterna av fri vilja avge sitt samtycke till äktenskapetpersonligen inför vigselmyndighet och i vittnens närvaro. Utskottet instämmer iföredragande statsrådets uttalande (prop. s. 103) att inte kan anta enlagstiftning som klart skulle strida mot våra förpliktelser på denna punkt. Föratt de sakkunnigas eller motionäremas förslag skall kunna lagfästas måstedärför dessa kompletteras med bestämmelser om vittnen. Efter en sådankomplettering av förslagen skulle emellertid den praktiska skillnaden iförhållande tUl de nuvarande reglerna om vigsel, i vart fall om den borgerligavigseln förenklas, bli så liten att det enligt utskottets mening inte finnsnågon anledning att ändra dessa. Pågrand av det anförda tillstyrker utskottet propositionen i denna del ochavstyrker motionen 1973: 1793, såvitt nu är i fråga. Föratt kunna bereda dem som så önskar en vigsel helt utan ceremonier avserföredragande statsrådet att i Kungl. Maj:ts föreskrifter om borgerlig vigseluppta ett förenklat altemativ till det nuvarande borgerliga vigselformuläret. Detta tillkom men har LU 1973: 20 88 sammainnehåll som det på förslag av ärkebiskopen antagnaformuläret. Det förenklade altemativet bör enligt statsrådet inte innehållamer än de för vigseln konstitutiva moment som anges i GB, nämligenvigselförrättarens fråga till partema om de vill ingå äktenskap, partemassamtycke tUl detta samt vigselförrättarens förklarande av partema som äktamakar. Enligt statsrådet bör formuläret användas om partema särskUt begärdetta. Vadföredragande statsrådet anfört i denna del har kritiserats i motionen 1973:1796. Motionärema motsätter sig inte i och för sig att det borgerligavigselformuläret utformas efter olika altemativ. Gemensamt för dem måsteemellertid enligt motionärema vara att handlingens vikt framgår av formen ochatt den principiella grundsynen på värdet av en trofast gemenskap mellan tvåmakar kommer till uttryck. Motionärema motsätter sig därför att den borgesrligavigseln skall kunna ingås efter ett förfarande, som uteslutande begränsas tillde konstitutiva momenten, och föreslår att i stället ett alternativ tUlformulär utformas så att makarnas ansvar för varandra och äktenskapetskaraktär av livslång gemenskap tydligt framgår. Motionärerna yrkar (yrkandet3) att vad de sålunda anfört bör ges Kungl. Maj:t till känna. Utskottethar i det föregående understrakit att reglema om äktenskapet bör utformas såatt de kan accepteras av så många som möjligt. Enligt utskottets mening måsteman räkna med att det finns samlevande som av ideologiska eller andraskäl inte anser sig kunna godta det innehåll som det borgerligavigselformuläret har. Eftersom de sakkunnigas förslag om anmälningsförfarandeinte kan genomföras måste med den grundsyn som utskottet ovan gett uttryckför i stället vigseln ges en sådan form att den som så önskar skall kunnagifta sig helt utan ceremonier. Utskottet biträder därför förslaget ipropositionen att ett förenklat altemativ till vigselformulär utformas somendast innehåller de för vigseln konstitutiva momenten. Motionen 1973: 1796bör således i denna del avslås. Utskottetvill beträffande den borgerliga vigseln tillägga följande. Fleraremissinstanser, varav några domstolar, har påtalat att vad flertalet av demsom vigs borgerligt önskar inte är en förenklad utan i stället en något merhögtidlig form. Enligt utskottets mening kan det inte uteslutas att justavsaknaden av en högtidlig ritual kan vara en bidragande orsak till att denborgerliga vigseln inte fått större omfattning. Mycket tyder på att mångamänniskor har ett behov av att ge sin vigsel en ceremoniell och högtidliginramning. Från denna synpunkt ter sig onekligen den borgerliga vigseln någottorftig och innehållslös. Det torde inte heller vara ovanligt att människor,som inte har någon religiös uppfattning om äktenskapet, ändå väljer kyrkligvigsel därför att den är så mycket högtidligare än den borgerliga. Från flerasynpunkter måste det enligt utskottets förmenande te sig otillfredsställandeatt de som öns- LU 1973: 20 89 karen högtidlig inramning kring sitt giftermål endast av den anledningen skallbehöva välja kyrklig vigsel. Utskottet anser mot bakgrand av det anförda attdet är en brist att den borgerliga vigseln inte för dem, som önskar enhögtidligare vigsel, kan utgöra ett i detta hänseende likvärdigt altemativ tUlden kyrkliga vigseln. Föratt försöka tillgodose önskemålet om en mer ceremoniell borgerlig vigseluppdrog familjelagssakkunniga åt tre författare, Per , och , att var för sig utarbeta förslag till en civilinramning av giftermålet. Deras förslag är som inlägg i debatten omvigselformulär intressanta. Enligt utskottets mening bör man dock inte tUlskapaalltför många olika formulär. Utskottet anser att det bör kunna varatillräckligt med det nuvarande formuläret och det aviserade förenkladeformuläret. Vad som bör göras är nämligen inte i första hand att tUlhandahållafler vigselformulär utan i stället att skapa möjligheter att ge självavigselakten en högtidligare prägel, t. ex. genom att lämpliga lokaler kanställas tUl förfogande för borgerlig vigsel. Själva inramningen av vigseln börinte vara formbunden, utan den bör i varje enskilt fall utformas i enlighet medkontrahentemas önskemål. Utskottet föratsätter att vad utskottet nu anförtkommer att beaktas utan att särskild hemstäUan därom behöver göras hos Kungl.Maj:t. Beslutetatt bibehålla vigseln medför att några ganUa olösta problem kommer iblickpunkten. Ett sådant problem är prästs vigselskyldighet. Denna skyldighettvingar församlingspräst att viga också i sådana fall som han kan uppfatta somoförenliga med kyrkans lära, t. ex. att viga frånskilda. Senast anhöll 1970 årskyrkomöte hos Kungl. Maj:t om snara åtgärder för att avhjälpa de olägenhetersom var förbundna med den nuvarande ordningen (kyrkomötets skrivelse 1970: 4).I propositionen uttalar föredragande statsrådet att GB inte längre bör reglerafrågan om skyldighet för viss präst i att förrätta kyrkligvigsel. Den nuvarande bestämmelsen om vigselskyldighet bör därför enligtstatsrådets mening utgå. Eftersom bestämmelsen har kyrkolags natur kan någonändring dock inte ske . Statsrådet avser emellertid att läggafram förslag i ämnet för kyrkomötet. Enligt vad utskottet inhämtat kommer nästakyrkomöte att äga rum först . Utskottetanser det angeläget att förevarande problem får sin lösnmg. Med hänsyn tUl vadföredragande statsrådet anfört räknar utskottet med att vigselskyldighetenskall kunna avskaffas . Ettannat problem, som skulle ha fått sin lösning om de sakkunnigas förslaggenomförts, är begränsningen i vigselbehörigheten för såväl statskyrkopräst somfrikyrkopräst. Såsom utskottet redovisat i det föregående (s. 86) får vigseläga ram inom eller inom annat trossamfund endast om någon av detrolovade tillhör det LU 1973: 20 90 samfundinom vilket vigseln skall ske. Förevarande problem behandlades av utskottet år1971 i anledning av en motion. Utskottet anslöt sig i sitt av rUfsdagengodkända betänkande (LU 1971: 5, rskr 1971: 47) tUl motionens förslag att dennuvarande ordningen skulle ändras så att vigsel av svenska medborgare fårförrättas inom eller annat trossamfund, även om ingen av detrolovade tiUhör vigselförrättarens eget samfund, dock under föratsiittning atten av dem tUlhör kristet samfund. För en sådan ändring fann utskottet framförallt tala den strävan till ekumenisk samhörighet som präglar eller bör präglade kristna samfunden. Utskottet hemställde att förslag tUl lagändring skulleföreläggas riksdag. Ipropositionen anförs att den nuvarande begränsningen i vigselbehörigheten börslopas. Under åberopande av att förevarande regler, såvitt gäller ,är av kyrkolags natur och således fordrar kyrkomötets hörande, föreslås förnärvarande ingen ändring i bestämmelsema. Liksom i fråga om vigselskyldighetenaviserar föredragande statsrådet dock att förslag senare skall läggas fram förrUtsdagen och kyrkomötet. Fråganom ändrade regler för kyrklig vigselförrättares behörighet tas upp i motionerna1973: 1738 (yrkandet 1), 1973: 1767 och 1973: 1797 (yrkandet 1). I motionernayrkas att slopandet av begränsningen i vigselbehörigheten bör genomföras redannu, såvitt avser de fria trossamfunden. I motionen 1973:1797 understrykssärskUt att inte heller den begränsning som riksdag förordade,nämligen att en av kontrahentema bör tUlhöra ett kristet samfund, skall gälla. Utskottetanser i likhet med föredragande statsrådet att GB i fråga om kyrklig vigselinte bör innehålla några särskUda föreskrifter utöver regler om vem som ärbehörig att viga. Den nuvarande begränsningen i vigselbehörigheten bör därförutmönstras. Därvid bör såsom påpekats i motionen 1973: 1797 inte heller kvarstånågon begränsning i form av att endera av kontrahentema skall tillhöra kristetsamfund, vUket föreslog . Utskottet vUl erinra om att ettslopande av ifrågavarande bestämmelse självfallet inte innebär att de som villvigas kan påfordra att detta skall ske inom visst samfund. Även om någon fåttbehörighet att förrätta kyrklig vigsel, är han inte skyldig att göra detta iannan utsträckning än vederbörande samfund föreskriver.