bet · FW01JuU20 · 1973-12-31 00:00:00 — Justitieutskottetsbetänkande nr 1973 JuU 1973:20 betänkande i anledning av motion omöversyn av straffbestämmelserna om djurplågeri. I motionen 1973:407 av () yrkas att beslutar hemställa hos Kungl. Maj:t om en skyndsamöversyn av gällande lagbestämmelser syftande tUl en utvidgning av begreppetdjurplågeri och en skärpning av straffen för brott av ifrågavarande art. 1 motionen redogörs för ett hosviss polismyndighet handlagt ärende rörande påstått djurplågeri isamband med avlivande av kattungar. beslut, innebärande attdet anmälda förfarandet ej ansågs innefatta brott och därför ej föranleddenågon myndighetens åtgärd, utgör enligt motionärens mening ett gott skäl för enutvidgning av djurplågeribegreppet. Gällande rätt m. m. Gällande straffbestämmelse omdjurplågeri finns i 16 kap 13 § (BrB). Enligt detta lagrum i desslydelse från kan den som uppsåtligen eller av grovoaktsamhet genom misshandel, överansträngning eller vanvård eller på annat sättotUlbör-ligen utsätter djur för lidande dömas för djurplågeri till böter ellerfängelse i högst tvä är. Bestämmelsensbakgrund är i korthet följande. Straff för djurplågeri infördes genom förordningen den 21december 1857 angående ansvar för misshandling av djur. Enligt denna förordningskulle den som i behandling av egna eller andras kreatur visade uppenbargrymhet straffas med böter från fem tUl och med riksmynt.Förordningen gällde alltså endast husdjur. Bestämmelsen togs oförändrad upp i18 kap. 16 § strafflag. Straffskärpningar genomfördes dels genom lagden , då straffmaximum höjdes tUl böter, dels genom lagden , enligt vilken straffet kunde bestämmas tUl fängelse vid synnerligen försvårande omständigheter. TUlämpningsområdetutvidgades till att avse alla djur, både tama och vilda, när uttrycket"egna eller andras kreatur" genom lag ersattes medordet "djur". Efter vissa ytterligare ändringar upptog bestämmelsenfram som brottsbeskrivning att någon i behandling av djur"visat uppenbar grymhet" genom misshandel, överansträngning, vanvårdeller annorledes. Brottsbeskrivningen anknöt alltså tUl det sinnelaggärningsmannen hade ådagalagt. Genom lag (1944:220), som trädde i kraft den I januari1945, ändrades lydelsen av 18 kap. 16 § strafflagen. Bestämmelsen fick då denavfattning den hade när strafflagen med utgången av upphörde att gälla.Den fördes då utan ändring i sak över till 16 kap. 13 § BrB. Enligt paragrafenslydelse vid ikraftträdande förelåg djurplågeri om någon genommisshandel, överansträngning, vanvård eller annorledes utsatte djur förotillbörligt lidande. Brottsbeskrivningen anknöt således till effekten, djuretslidande. Straffet var böter eller fängelse i högst . Genom en lag (1965:726) om ändring i , somträdde i kraft , blev straffbestämmelsen omformulerad iskärpande riktning. Den fick då sin nuvarande lydelse, bortsett frän attgärning som i och för sig innebar djurplågeri men skett av oaktsamhet intekunde straffas. Begreppet otUlbörlighet hänfördes genom lagändringen till denåtgärd som har gett upphov till djurets lidande i stället för att somtidigare anknyta till själva lidandet. Syftet med denna ändring var enligtdepartementschefen (prop. 1965:138 s. 18) att motverka den alltför restriktivatillämpning som djurplågeriparagrafen hade fått. Det ansågs motiverat attförtydliga stadgandet sä att det gav ett mera lättillgängligt uttryck för detavsedda innehållet. 1972:122, som bifölls av den 6december 1972 (JuU 1972:27, rskr 1972:298), utvidgades brottsbalkensdjurplågeribestämmelser till att omfatta inte bara uppsåtligt brott utan ocksågärning som begås av grov oaktsamhet. bestämmelser i 16 kap. 13 §, som ärgrundläggande för den rättsliga regleringen av djurskyddet, kompletteras avolika föreskrifter i bl. a. lagen (1944:219) om djurskydd, lagen (1937:31 3)om slakt av husdjur, kungörelsen (1959:486) om offentlig förevisning av djuroch jaktstadgan (1938: 279). Beträffande innebörden av dessa bestämmelserhänvisar utskottet till prop. 1972:122 s. 22-26. Till grund beslut omutvidgning av djurplågeriparagrafens tillämpningsområde låg en omfattandekritik i bl. a. motioner och enkla frågor i . Kritiken innebar framförallt att uppsätskravet ställt åklagare och domstolar inför stora svårigheternär det gällt att åstadkomma och bedöma bevisning av att gärningsmannen insettatt han åsamkat djur lidande. Svårigheterna hade ansetts medföra att bestämmelseninte kunnat tillämpas på ett effektivt och tillfredsställande sätt. 1972:122 (s. 1 0) anförde föredragandedepartementschefen att han ansåg en utvidgning av straffansvaret till fall avgrov oaktsamhet nödvändig för att komma till rätta med vissa missförhållandeninom djurskyddsområdet. En utvidgning av straffansvaret för djurplågeri bordeemellertid inte göras mer omfattande än som framstod som oundgäng- Man borde sålunda enligtdepartementschefens uppfattning fortlöpande söka åstadkomma bättre förhåUandenför djuren snarare genom ökad upplysning och förbättrade föreskrifter än genomen vittgående kriminalisering. I enlighet härmed avvisade departementschefen iärendet framförda förslag om att även lindrigare former av oaktsamhet skulleföranleda straffansvar. Till dessa synpunkter anslöt sig justitieutskottet i sittovannämnda betänkande över propositionen. I motionen hemställs om översyn avgällande lagbestämmelser syftande tiU en utvidgning av begreppet djurplågerioch en skärpning av straffet för sådant brott. En översyn i enlighet med motionärens önskemål företogsunder 1972 inom och föranledde att brottsbalkensdjurplågeri-paragraf utvidgades tUl att omfatta inte bara uppsåtliga brott utanäven gärningar som begås av grov oaktsamhet. Erfarenheterna av dennalagändring, som trädde i kraft , bör avvaktas innanstraffstadgandet ånyo överses. Utskottet avstyrker således bifaU tiU motionen. attriksdagen avslår motionen 1973:407. den 25 aprU 1973 Närvarande: fröken (), (),fröken (), herrar Larfors (s), i (s), ().Polstam (c), Schött (m), i (fp), Henmark (fp), (s), Stjemström (c), NUsson i (s) och Lövenborg (vpk). GOTAB 733660 S 1973