bet · FW01SkU56 · 1973-12-31 00:00:00 — Skatteutskottetsbetänkande nr 1973 SkU 1973:56 betänkande i anledning av motion omskattebefrielse för kennelhundar. I motionen 1973:1032 av herrarJohansson i Skärstad (c) och i Holmgården (c) har hemställts attriksdagen beslutar hänföra kennelhundarna till kategorin skattebefriade hundarsamt att hundskatteförordningen kompletteras med bestämmelser härom. Gällande bestämmelser m. m. Enligt förordningen (1923:116)angående skatt för hundar skall kommunen ta ut hundskatt för varje hund inomkommunen. Kommunen skall bestämma skatten till ett för varje hund lika belopp,lägst 10 och högst . Kommunen får inte differentieraskatten med hänsyn till olika områden inom kommunen eller för olika slag avhundar eller grupper av hundinnehavare. a) hund som ejuppnått en ålder av , b) hundar somlapparna använder för renskötseln, c) statentillhörig tjänstehund inom krigsmakten, polisväsendet eller ellerenskild person tillhörig hund sä länge densamma, efter godkänd tjänstedressyr,pä grund av särskild förbindelse skall hållas till krigsmaktens, polisväsendetseller förfogande, d) hund, som enligt 12 § lagen om djurskydd används förvetenskap ligt eller därmed jämförligt ändamål, e) utbildadledarhund, avsedd att betjäna blind, samt f) hund, som tillhör tjänsteman vid främmande maktshärvarande beskickning eller lönade konsulat. För hund, som föds under andra hälften av ett kalenderår,skall hundskatt erläggas först fr. o. m. påföljande år. Om hundskatt eriagts ien kommun och skatteplikt för hunden därefter inträder i annan kommun, skallskatt för samma är erläggas till den andra kommunen endast i den mån skattendär är högre än i den första kommunen. Beskattningsreglerna syftar till att få en kontroll överhundbeståndet och är förenade med ett registreringsförfarande. Den som inneharskattepliktig hund skall varie år anmäla detta till den kommunalauppbördsmyndigheten med uppgift om hundens ras, ålder, kön m. m. Om skattepliktinträder skall anmälan göras . Anmälningspliktföreligger också beträffande sådana skattefria hundar som anges under e) och f)ovan, dvs. blindhundar och hundar som tillhör personal vid utländskbeskickning. Vid förordningens tillkomst är 1923var endast de under a) och b) omnämnda hundarna undantagna från skatteplikt.Den skattefria kretsen har successivt byggts ut, men det har genomgående rörtsig om relativt klart avgränsade grupper. De senaste undantagen, nämligenbeträffande hundar inom polisväsendet och tullväsendet, infördes enligt förslagi prop. Departementschefen framhöll i propositionen att, såsomuttalats av bevillningsutskottet vid riksdag (BeU 1965:15), undantagfrän skatteplikt för hund borde medges i mycket begränsad omfattning.Beträffande polis- och tullväsendets hundar förelåg dock särskilda skäl tillundantag från skatteplikten. Skälen var i stort sett desamma som föranledde1942 års riksdag att undanta krigsmaktens hundar frän skatteplikt, nämligen atthundarna var till stor nytta för det allmänna och att de i regel inte åsamkadekommunerna några större olägenheter. Är 1969 begärde bevillningsutskottet (BeU 1969:65) medanledning av prop. 1969:135 och vissa motioner en förutsättningslös översyn avhela hundskattefrågan. Förutom förutsättningarna för det nuvarande systemetborde utredningen enligt utskottets mening pröva bl. a. aktualiserade frågorrörande olika slag av differentiering. Den begärda utredningen har numeraslutfört sitt uppdrag. föreslär i sitt betänkandeHundavgift (SOU 1972:89) att man av flera skäl skall behålla en registrering avhundinnehavet och att hundinnehavarna i konsekvens härmed liksom hittillsskall svara för de kostnader som förorsakas kommunerna genom registreringsförfarandet.Det belopp, som bör tas ut, kan enligt utredningens uppfattning knappast sessom en skatt i gängse mening utan snarare som en registreringsavgift.Utredningen föreslår att denna registreringsavgift betecknas som hundavgift ochbestäms till ett enhetligt belopp av . per hund och är för hela landet.Vidare föreslås vissa förenklingar och andra ändringar av företrädesvis tekniskoch administrativ karaktär. Vid sin behandling av frågan om hundavgiften bordedifferentieras och om ytterligare undantag frän skatteplikt borde medgesanförde utredningen följande beträffande kennelhundar. Ett annat spörsmål som hängersamman med de nu diskuterade frågorna om en differentiering rör förhållandenaför dem som driver handel med hundar eller ägnar sig ät hunduppfödning. Genomdenna utvecklas ofta renrasiga hundar. 1 en del länder medges särskildalättnader för dessa former av hundinnehav. Även till oss har önskemål framförtsom motsvarande lättnader. Hundinnehavet i dessa fall skiljer sig från annatenskilt hundinnehav bl. a. genom att det oftast förorsakar kommunerna betydligtmindre kostnader, t. ex. för renhållning. Från allmän synpunkt framstår det som angeläget att manfår fram rasrena hundar. Detta är av betydelse bl. a. med hänsyn tillkrigsmaktens behov och med tanke på vissa grupper av handikappade. Det nuanförda skulle därför i och för sig kunna i angivna fall motivera en reduceradbeskattning, dvs. en särskild kennelavgift. Vägande skäl kan dock anföras moten sådan avgift från både principiella och praktiska utgångspunkter. Särskiltbör framhållas svårigheterna att på ett tillfredsställande sätt avgränsa begreppet . Visserligen finns anvisningar utfärdade av veterinärstyrelsen, nr 1/67, rörande vad som skall avsesmed yrkesmässig hunduppfödning m. m. Anvisningarna anknyter till 8 a § lagen(1944:219) om djurskydd. Enligt detta lagrum får efter "uppfödning eller försäljning av hundar eller mottagande av hundar tillförvaring och utfodring icke drivas yrkesmässigt eller eljest i störreomfattning utan att tillstånd därtill lämnats av hälsovårdsnämnden iorten". 1 anvisningarna uttalar veterinärstyrelsen att förarbetena till 8a § djurskyddslagen synes ge underlag för följande normer till ledning förtolkning av nyssnämnda uttryck. Med "uppfödning" bör således förståsnär någon hos sig regelmässigt håller mer än tre avelstikar. Medavelstik förstås tik som valpat minst en gäng och som avses för fortsatt avel.Med "försäljning" bör enligt styrelsen förstås när någon, som intebedriver avel eller uppfödning, hos sig har mer än tre hundar,oberoende av ålder och kön, avsedda för försäljning, eller oavsett detta avhälsovårdsnämnden bedömes bedriva försäljning yrkesmässigt eller i störreomfattning. De nu angivna normerna skulle kunna på visst sätt tjänasom vägledning vid utformning av ett skattetekniskt kennelbegrepp. Lägre avgiftskulle således kunna fastställas för den som enligt de angivnadefinitionerna uppfyller villkoren för att bedriva uppfödning eller försäljningav hundar. En lösning enligt det nu skisserade alternativet skulle dock medstor sannolikhet vålla svårigheter i tillämpningen, såväl vad gäller kontrollenav att de för den lindrigare "kennelavgiften" angivna villkoren äruppfyllda i det enskilda fallet som när det gäller de administrativakonsekvenserna. Förutom de nu nämnda svårigheterna uppkommer problem avmera principiell natur, om en lindrigare avgiftsbeläggning skulle ske förhundar som uppföds i . a. skulle avsteg ske från principen omhundavgiftens enhetlighet. Enligt vår mening förekommer otvivelaktigt andraformer av hundinnehav, där behovet av avgiftsbefrielse eller nedsättning avavgiften gör sig gällande med samma styrka som i fräga om innehav av hund ikennel. Sådana behov kan, som förut nämnts, vara betingade av t. ex. socialaeller medicinska skäl. Vi anser sålunda inte att kennlarna i avgiftshänseendebör inta någon särställning. En viss lättnad medges dock beträffande kennlarna,eftersom - vilket vi återkommer till i det följande - den nuvarandeskattepliktsgränsen föreslås höjd till sex månader.Ytterligare lättnader för kennlarna i skattehänseende utgör de redan numedgivna möjligheterna till avdrag vid inkomstbeskattningen av rörelse. Vidarefår man förutsätta att kennel-ägarna väger in erlagd hundavgift iförsäljningspriset. 1 vissa fall utgår bidrag från i sambandmed avelsfrämjande verksamhet. Enligt gällande bestämmelser skallhundskatt ärligen erläggas till kommunen för varie hund, med vissa avgränsadeundantag exempelvis för blindhundar, polishundar och hundar inom försvaret.Kommunen skall bestämma skatten till ett belopp, som är enhetligt inom kommunenoch utgör lägst 10 och högst , per hund. Med anledning av viss kritik som framkommit beträffandehundskattens utformning i olika hänseenden begärde bevillningsutskottet år1969 en förutsättningslös utredning av denna beskattning. Utredningen harnumera slutförts och enligt dess förslag bör hundskatten behållas i form av en för hela landet enhetlig äriig registreringsavgift om . Även vissa andra ändringar föresläs av företrädesvisteknisk och administrativ karaktär. Enligt vad utskottet inhämtat har hundskatteutredningensförslag mött viss kritik, vilket medfört att lagstiftning i ämnet för närvarandeinte planeras från sida. Hundskatten har visserligen inte nämnvärd ekonomiskbetydelse för kommunerna och i allmänhet ej heller för hundägarna men av olikaskäl har denna skatt tilldragit sig visst intresse. Det kan därför beklagas attutredningen inte lett till resultat som kunnat accepteras av berörda parter. 1 motionen 1973:1032 tar motionärerna upp en fråga somockså behandlats av hundskatteutredningen, nämligen beskattningen av kennelhundar.I motionerna åberopas bl. a,, att kennelägarna gör samhället stora tjänstergenom att utveckla renrasiga djur, och att deras hundar inte orsakar kostnaderför renhållning eller medför sanitära olägenheter eftersom hundgårdarna hggerutanför tätorterna och är inhägnade. Motionärerna yrkar därför att kennelhundarbefrias från skatt. har i sitt betänkande konstateratatt de motiv som en gång anförts för en allmän registrering av hundarnafortfarande till stora delar är aktuella. Att behov av en fortsatt registreringföreligger har framhållits ocksä av företrädare för hundägarna. uppfattning bör denna registrering omfatta också kennelhundar. En annan fråga är om de med registreringen förenadekostnaderna liksom bör tas ut även beträffande kennelhundar eller omskatten eventuellt bör nedsättas. Till stöd för en differentiering av dettaslag kan åberopas förutom sådana omständigheter som motionärerna anfört atthundskatten i många kommuner inte endast täcker de kostnader som är förenade medregistreringen utan lämnar överskott eller bidrar till kostnader förrenhållning och särskilda anordningar för hundarna. Som framhållits vidtidigare års riksdagsbehandling av hundskattefrägan bör emellertid undantagmedges i mycket begränsad omfattning. Denna inställning har också delats avhundskatteutredningen. Mot de omständigheter som kan anses motivera enreducerad beskattning av kennelhundar har utredningen åberopat invändningar avsåväl praktisk som principiell natur. En differentiering till förmän förkennelhundar skulle enligt utredningen medföra kontrollsvärigheter och inteönskvärda administrativa konsekvenser samt leda till krav pä befrielse ellernedsättning även beträffande annat hundinnehav, krav som t, ex. av socialaeller medicinska skäl kan göras gällande med samma styrka som i fräga omkennelhundar. Utskottet vill för sin del understryka att de invändningarav praktisk och administrativ natur, som talar mot en sådan differentiering,har särskild tyngd när det gäller en skatt av sä förhållandevis liten ekonomiskbetydelse som hundskatten. Även om vissa kennelägare kan ha att erläggahundskatt med belopp som i och för sig kan anses betydande, bör beaktas atthundskatten är avdragsgill vid beräkning av inkomst av hunduppfödning och att skattendessutom torde kunna vägas in i priset vid försäljning av hundar. Med hänvisning till detanförda avstyrker utskottet motionen. attriksdagen avslår motionen 1973:1032. Närvarande: herrar (), i (m),(), (), herrar (), Josefson i Arrie(c), (), i (fp), Carlstein (s), (), *(s), Stadling (s). i (s), i (c) ochSöderström (m). *Ej närvarande vid betänkandets justering.