bet · FW01KU48 · 1973-12-31 00:00:00 — Konstitutionsutskottetsbetänkande nr 1973 KU 1973:48 betänkande med framläggande avförslag till ändring i riksdagsstadgan med anledning av ersättarreformen m. m. Enligt 78 § riksdagsordningenfastställer "de föreskrifter om riksdagsarbetets bedrivande,ordningen hos och utskotten samt inom , utskotten och andrariksdagens organ förekommande val ävensom de övriga bestämmelser som ansesnödiga till iakttagande jämte grundlagama". Därvid får inte införas någotsom strider mot grundlag eller annan lag. Regler i de angivna hänseendena för enkammarriksdagenfastställdes genom att antog riksdagsstadgan (RFS1971:1). Riksdagsstadgan trädde i kraft vid antagandet. Den upphävdeden för tvåkammarriksdagen senast gällande riksdagsstadgan den 23 mars 1949.Den ersatte också de tidigare gällande ordningsstadgorna, den för förstakammaren, antagen , och den för andra kammaren, antagen den 27april 1949. Beträffande tillkomsten av den nya riksdagsstadganhänvisas tih utskottets betänkande KU 1971:69. Ändringsförslag 1971 m. m. Vid riksdag väcktesmotioner om ändringar i riksdagsstadgan, avseende bl. a. debattreglerna. 1 sittyttrande över motionerna (KU 1971:69) yttrade utskottet bl. a. att frågan om ändringav riksdagsstadgans regler om debatter m. m. lämpligen borde anstå thl dess attgrundlagberedningen hade lagt fram sitt till aviseradeslutbetänkande. Så snart detta förelåg, avsåg utskottet att med stöd av sininitiativrätt ta upp de aktuella frågorna till behandling. Vid den översyn avriksdagsstadgan, som sålunda borde äga rum, fick enligt utskottet tas upp tillövervägande också erfarenheterna av riksdagsstadgans tillämpning i övrigt.Riksdagen delade utskottets mening. Ändringsförslag 1972 m. m. Vid riksdag väcktes tremotioner angående riksdagsstadgan. Motionen 1972:73 av herrar Mohn (fp) ochUllsten (fp) avsåg frågan om möjlighet att i protokoh ta in visstmaterial utan att detta har framförts muntligen i kammaren. 1 motionen 1972:170av () begärdes ändringar i syfte att uppnå ökad rättvisamellan regering och opposition i fråga om debattreglerna. Motionen 1972:798 avherr m. fl. (fp, c, m, vpk) syftande till ett slopande av då I 1973.4 saml. gällande begränsning av antalet inlägg i frågedebatter ochen strängare begränsning av tiden för inlägg. I sittyttrande i ärendet (KU 1972:33) anförde utskottet bl. I utskottets betänkande 1971:69 medanledning av motioner om ändringar i riksdagsstadgan uttalades att det kundevara lämpligt att göra riksdagsstadgan thl föremål för en mera ahmän översyn såsnart grundlagberedningens slutbetänkande förelåg. Detta betänkande framladesvåren 1972. Beredningens förslag innefattar bestämmelser om riksdagsarbetetvhka motsvarar dem som är upptagna i riksdagsstadgan. Grundlagberedningenhar räknat med att proposition i grundlagsfrågan skall kunna avlämnas tillriksdagen . Beredningens betänkande har remissbehandlals och övervägsför närvarande inom . I detta läge har utskottet vid sittförnyade övervägande av frågan om en allmän översyn av riksdagsstadgan funnitatt denna översyn bör anstå i avvaktan på riksdagsbehandlingen av en eventuellproposition i författningsfrågan vid nästa års riksdag. Bestämmelserna omriksdagsarbetet kan då bli föremål för en samlad bedömning. Förfarandet har denfördelen att utskottet kan beakta förslag och synpunkter som förs fram imotioner med anledning av propositionen. På de angivna skälen begränsade sigutskottet thl att behandla de frågor som aktualiserats i motionerna. Utskottet fann att förslaget i motionen 1972:73 bordeprövas vid den berörda kommande översynen av riksdagsstadgan. Beträffande motionen 1972:170 konstaterade utskottet attden syftade till ändring av statsrådens ställning i riksdagsdebatterna ochaktualiserade frågor om rätten till repliker, om ordningen för frågedebatternaoch om statsrådens rätt att bryta talarordningen. Vad gäller frågedebattemaföreslog utskottet att den av grundlagberedningen förordade ordningen infördesrned verkan redan under höstsessionen. Enligt utskottets mening bordeytterligare erfarenheter avvaktas innan reglerna om rätt thl genmäleomprövades. Utskottet avstyrkte även att frågan om statsrådens rätt att erhållaordet framför kammarens ledamöter gjordes till föremål för riksdagensställningstagande i sammanhanget. Frågan borde enligt utskottets mening intebrytas ut till särskild behandling utan tills vidare avvakta proposition iförfattningsfrågan. I enlighet med utskottets hemställan avslog riksdagenmotionerna 1972:73 och 1972:170 utom i vad avsåg frågan om debattreglerna vidsvar på enkla frågor. 1 sistnämnda hänseende beslöt på utskottetsförslag - med bifah till hemställan i motionen 1972:798 -ändring i 47 §riksdagsstadgan av innebörd att det första anförandet från varje talare ifrågedebatt får räcka längst , det andra längst och varjeföljande anförande längst en minut. beslut innebar avslag på en reservation av sjuav utskottets ledmöter (c, fp, m) som förordat att i anledning avmotionen 1972:170 skulle anta ändringar i 43, 44 och 46 §§ riksdagsstadgan sominnebar att grundlagberedningens förslag till begränsning av statsrådens företrädesrätt i debatterna genomfördes. Statsråd skulleenligt reservationens förslag få bryta talarordningen endast för kortare inläggom högst för att bemöta annan talare. Motioner 1973 och vissa ställningstaganden i samband medbeslutet om ny RF och ny RO I motionen 1973:2 av herrar Mohn(fp) och Uhsten (fp) begärdes sådan ändring av riksdagsstadgan att möjlighetöppnas att i protokoll intaga visst material utan att detta munthgenframförts i kammaren. Motionen behandlades av KU i samband medförfattningsfrågan. Utskottet (KU 1973:26 s. 81) avstyrkte motionen underanförande att utskottet fann starka principiella skäl tala emot motionärernasförslag. 1 motionen 1973:978 av m. fl. (fp, c, m)hemställdes med hänvisning till bl. a. grundlagberedningens förslag thldebattregler att riksdagsstadgan ändras så att större jämhkhet uppnås mehanregering och opposition i fråga om debattreglerna. Även denna motionbehandlades av KU i samband med författningsfrågan. Utskottet framhöll (KU1973:26 s. 81) att de regler som förordades i detta hänseende i förslaget iprop. 1973:90 thl ny RO och som utskottet tillstyrkte överensstämde med de imotionen framförda synpunkterna. Vidare anförde utskottet: "Det ärutskottets avsikt att under höstsessionen 1973 med begagnande av sininitiativrätt föreslå att debattreglerna i riksdagsstadgan ändras till störreöverensstämmelse med motsvarande bestämmelser i nya RO. Med det anförda fårmotionen 1973:978 anses vara tillgodosedd." I enlighet med utskottetshemställan (H 3) förklarade motionen besvarad med vad utskottet "idet föregående anfört och hemstäht". I sitt yttrande i författningsärendet (KU 1973:26)erinrade utskottet (s. 20) om att riksdagsstadgan inte avsågs bh upphävd genomförslaget till ny RO. Det skulle i stäUet ankomma på att som ett ledi föhdlagstiftningen upphäva stadgan från och med den tidpunkt då den nya RObörjar tillämpas. Vidare anförde utskottet: "I vissa delar torde det varamöjligt och lämpligt att i stadgan införa bestämmelser, som ingåri den nya RO och som innebär ändringar i förhållande thl nuvarande ordning. Enförutsättning härför är att de nya bestämmelserna inte strider mot nu gähandeRO. Därigenom skuhe den nya ordningen delvis kunna börja tillämpas redan föreden . Utskottet avser att vidare överväga hithörande frågor underhöstsessionen 1973." Utskottet återkom i sitt yttrande (på s. 76) tillfrågan och anförde därvid bl. a.: "Det bör tihäggas att enligtövergångsbestämmelserna till RF (p. 2) skall bestämmelserna i den nya RO kunnaändras genom thlämpning av 8 kap. 16 § RF, så snart den nya RF fått kraft avgrundlag. Härigenom kan sålunda, innan den nya RO börjar thlämpas den I januari1975, beslut fattas om ändringar i denna, exempelvis med anledning av denförordade översynen av arbetsformer." Vidare bör här antecknas att:riksdagen vid sitt ställningstagande till debattreglerna i förslaget till ny RO(FRO) inte godtog grundlagberedningens och propositionens förslag atttalmannen skulle kunna medge ett tredje genmäle om högst . 1 fråga om statsrådens debattprivilegier innebarriksdagens beslut att bifalla propositionens förslag i denna del en begränsningav statsrådens företrädesrätt enligt nuvarande ordning. Statsråd skah sålundaenligt 2 kap. 15 § andra stycket FRO få bryta talarordningen endast för kortareinlägg för att bemöta andra talare. Enligt tilläggsbestämmelsen 2.15.3 fårsådant inlägg inte överstiga . Utskottet hänvisade i sitt yttrande(KU 1973:26 s. 78) tih vad grundlagberedningen (prop. 1973:90 s. 50) ochdepartementschefen (prop. s. 477) anfört därom. Rörande grundlagberedningens överväganden må här antecknasföljande. 1 sitt betänkande med förslag tih nytt kammarsystem m. m.behandlade grundlagberedningen frågan om statsrådens särställning ikammaröverläggningarna men avstod från att föra fram förslag till ändringar(SOU 1967:26 s. 135 f.). Frågan togs upp på nytt i beredningens slutbetänkande(SOU 1972:15), och resuherade övervägandena i förslag till nyaregler. Som ett särskilt skäl att se över bestämmelserna om statsrådens(ministrarnas) ställning i kammardebatterna åberopade beredningen islutbetänkandet (s. 240 f.) sitt förslag att det för framtiden skall bh möjligtatt inskränka antalet anföranden som en talare får hålla i en fråga underkammardebatten. Beredningen, som i denna del var enig, yttrade ifortsättningen: Enhgt beredningens mening kan maninte bortse från att den nuvarande ordningen, formellt sett, skänkerministrarna ett betydande övertag i meningsutbyten med andra talare. Man bördärför överväga om en viss utjämning kan komma cih stånd. Att därvid välja denvägen att vissa ledande riksdagsmän utanför regeringskretsen jämställs medministrarna anser beredningen inte lyckligt. Debatterna skulle ytterhgaresplittras och svårigheterna accentueras för övriga riksdagsledamöter att kommathl tals i den nuvarande kammaren och att därifrån nå ut thl allmänheten viamassmedierna. Två omständigheter talar för att en rätt för ministrarna attfritt gå in i kammardebatten är mindre angelägen nu än den var i den gamlatvåkammarriksdagen. Dels behöver en minister bevaka endast en dabatt i enfråga. Dels kan vid förhandsanmälan till en debatt talmannen numera medtillämpning av allmänna regler placera ministern på den plats på talarlistansom svarar mot hans önskemål att i huvudanförandet kunna bemöta angrepp ochsynpunkter från oppositionsföreträdare. De anförda argumenten lär emellertid inte föra ända därhänatt ministrar i fråga om yttranderätten helt likställs med riksdagsledamöter iallmänhet. Ministrarna torde ha ett särskht behov av att kunna gå i svaromålutanför vad som ryms inom den vanliga replikrätten. Att ministrarna har godamöjligheter att ta upp meningsutbyten med andra talare ligger även i denparlamentariska oppositionens intresse. Vid en avvägning mellan de ohka synpunkter som spelar inhar grundlagberedningen - i anslutning thl en tanke som beredningen framförde i SOU 1967:26 s. 135-136 - stannat för att föreslå att minister får en ovhlkorlig rätt att oavsett turordningenpå talariistan bemöta annan talare i kortare inlägg, medan han i fråga omlängre, mera fristående anföranden har att anmäla sig till talarlistan somriksdagsledamöter i allmänhet. Beredningen utgår från att förhandsanmälankommer till stånd inför debatten i alla någotsånär betydelsefulla frågor. Tidenför sådant inlägg för minister, som gäller bemötande, bör fixeras itilläggsbestämmelser. Den kan försöksvis sättas . Tiden är såavpassad att den kan medge en minister att bemöta mer än en talare i ett ochsamma inlägg. Departementschefens anförande i dendel som utskottet hänvisade till har föhande lydelse: Beredningens av mig biträddaförslag att göra det möjligt för att besluta begränsning av antaletanföranden som en talare får hålla i en fråga (2 kap. 14 § RO) nödvändiggör enomprövning av nuvarande regler för statsrådens ställning i debatterna.Beredningens förslag thl lösning kan enhgt min mening leda till att statsrådensmöjhgheter att under kammardebatterna försvara regeringens pohtik i vissa fallkan visa sig ahtför snäva. Jag vUl emellertid inte motsätta mig vad beredningenhar föreslagit. Skulle erfarenheten visa att den tid som har bestämts förstatsråds inlägg till bemötande av talare, , är för kort, kan tidenutsträckas genom en enkel ändring i tilläggsbestämmelserna. Som redan antytts beslöt riksdagensom ett led i författningsärendet att uppdra åt talmanskonferensen atttillsätta en särskild utredning med uppgift att göra en allmän översyn avriksdagens arbetsformer. I sin motivering i denna del anförde utskottet (KU1973:26 s. 74 f.) föhande: Vid behandlingen av det framlagdaförslaget tiU ny RO har utskottet funnit att det nu efter drygt två årserfarenheter av arbetet i enkammarriksdagen föreligger behov av en ingåendeoch bred översyn av arbetsformer. Såsom närmare framgår av det avgrundlagberedningen redovisade materialet har arbetsuppgifter undersenare år blivit både mer omfattande och mer komplicerade. Tidsåtgängen förarbetet såväl i kammaren som i utskotten har avsevärt ökat. Arbetsbelastningenunder vissa perioder av riksdagsåret, framför allt vid slutet av sessionerna,har blivit alltmer svårbemästrad. Såsom beredningen framhållit torde man vidareha anledning att räkna med att riksdagsärendena tih föhd av den offentligaverksamhetens expansion kommer att ytterligare öka i antal,omfattning och svårighet. Även om det framlagda förslaget till ny RO i huvudsak harkaraktär av en tekniskt betonad översyn och anpassning av bestämmelsernarörande arbetsformer tih reglerna i den nya RF innebär det ävenåtskilliga ändringar i förhåhande tih nuvarande ordning, främst föranledda avomläggningen av årliga arbetsperiod. Utskottet har, såsom framgår avvad utskottet i det föregående anfört med anledning av omriksdagen och riksdagsarbetet, inte något att erinra mot de framlagda förslagentill omläggning av riksdagsåret eller de inom ramen för detta föreslagnaåtgärderna, som syftar tih att effektivisera och rationahsera riksdagsarbetet. Det är enhgt utskottets mening påkallat att tihytterligare övervägande ta upp frågor som hänger samman med årsrytmen iriksdagsarbetet - exempelvis genom omfördelning av ärenden mellan sessionernaoch arbetsfria perioder under pågående och också rörande 1 * 1973.4 saml. veckorytmen i arbetet. Av stor betydelse härvidlag är attriksdagsledamöterna bereds rimliga möjligheter att verka även utanförriksdagshuset och därmed bevara kontaktema med sina hemorter hksom medsamhällslivet i övrigt. En annan fråga, som enhgt utskottets mening också börnärmare övervägas, gäller fördelningen av ärenden mellan utskott. Med hänvisning thl det anförda föreslår utskottet att ensärskhd utredning thlsatts med uppdrag att göra en ahmän översyn av riksdagensarbetsformer. Enligt utskottets mening bör denna utredning tillsättas avtalmanskonferensen. Härigenom får riksdagsledamöterna motionsrätt beträffandede förslag som läggs fram av utredningen. Utredningen om en allmän översyn avriksdagens arbetsformer torde komma att tillsättas . beslöt att somvilande för vidare grundlagsenlig behandling anta förslag till ändringar iregeringsformen och riksdagsordningen som innebär att ett system med ersättareför riksdagsledamöterna införs (prop. 1972:66, KU 1972:30). antogriksdagen lag om ersättare för riksdagsledamöterna (rskr 1972:204, SFS1972:236) samt vissa ändringar i lagen (1920:796) om val tih riksdagen.Reformen ibygger på ett förslag från grundlagberedningen i ett särskiltbetänkande i frågan 1970 (SOU 1970:17). Huvudinnebörden är att det skah finnasersättare för riksdagsledamot som är talman eller som tillhörstatsrådet liksom för ledamot som är ledig. som ledamot är talmaneller statsråd skall hans mandat innehas av ersättare. Beviljas ledamotledighet för minst en månad skah ersättare kallas in för att tjänstgöra iledamotens ställe. Ersättare skall utses från samma parti, i samma valkrets ochfrån samma listtyp som ledamoten. Avsikten är att systemet skah kunna tihämpasi , sedan erforderhga ändringar i gällande grundlagar slutligtantagits av . Såvitt gäller förutsättningarna för inkallande aversättare vid ledamots ledighet avvek propositionens förslag, som blevriksdagens beslut, från vad grundlagberedningen föreslagit. Enhgtgrundlagberedningen skulle ersättare för ledamot alltid kahas in när ledamotenbevihas ledighet om minst . Dessutom skulle ersättare för ledamoten kallasin även vid kortare ledighet (oberoende av längden) om minst tio av riksdagensledamöter begärde det. 1 ärendet 1972 om införande av ersättare förriksdagsledamöterna underströks att vissa frågor beträffande ersättarnakvarstod oreglerade. Särskilt nämndes frågorna om ersättares tjänstgöring iutskott samt arvode eller annan ersättning thl ersättare. Avsikten var attdessa frågor skuhe regleras i riksdagsstadgan resp. ersättningsstadgan förriksdagens ledamöter genom senare riksdagsbeslut. Som ett led i den författningsreform som antogs somvilande av vårriksdagen (prop. 1973:90, KU 1973:26) ingick bestämmelser omersättare för riksdagsledamöterna. Dessa överensstämmer i sak i allt väsentligt med regler. Regelsystemet haremellertid utbyggts så att det omfattar också regler av riksdagsstadgekaraktär,dvs. regler i thläggsbestämmelser i . Endast arvodesfrågorna kvarstår därförolösta såvitt gäher ersättarsystemet i förslaget till den nya författningen. Det bör erinras om att övergångsbestämmelserna thlförslaget tih ny regeringsform, FRF (punkten 2 tredje stycket), föreskriver attvid nyval thl före den tidpunkt då FRF avses skola börja tillämpas(dvs. ) skall bl. a. ersättarbestämmelserna i den nyaförfattningen träda i thlämpning. Frågorna om de ekonomiska förmånerna till ersättare förriksdagsledamot behandlas i utskottets härmed avgivna betänkande KU1973:50. Enhgt lagen (1972:236) om ersättareför riksdagsledamöterna skall en ledamots befattning som riksdagsledamot utövasav ersättare bl. a. om ledamoten beviljas ledighet för av minst enmånad. Frågan om ledamots rätt till ledighet får härigenom stor betydelse förersättarinstitutets tihämplighet. 1 27 § RO i det vhande grundlagsförslaget om ersättare förriksdagsledamöterna m. m. stadgas att riksdagsledamot äger erhålla ledighetfrån sin befattning enligt bestämmelser som meddelar med stöd av 78 §RO. Bestämmelser angående beviljande av ledighet frånriksdagsarbetet finns nu i 72 § riksdagsstadgan. I första stycket behandlasfrånvaro p. g. a. laga förfall, t. ex. sjukdom. Det sägs att ledamot som avlaga förfall är hindrad att ta del i riksdagsarbetet skall anmäla det tihkammaren. Enligt andra stycket kan ledamot på ansökan beviljas ledighet frånriksdagsarbetet. Ledighet bevihas för av talmannen och förlängre tid av kammaren. 1 tredje stycket föreskrivs att det på kammarkanslietskall finnas en förteckning över ledamöter som är frånvarande p. g. a. lagaförfah eller bevUjad ledighet. I förteckningen anges tid för bortovarons börjanoch slut. Grundlagberedningen (SOU 1970:17) Grundlagberedningen anförde i SOU1970:17 (s. 35) att en förutsättning för att ersättare för en frånvaranderiksdagsledamot skall kallas in bör vara att det i formell ordning harkonstaterats att denne verkligen är frånvarande. Enligt beredningens meningborde detta ske genom att ledighet beviljas honom. Beredningen ansåg sålundaatt termen ledighet borde begagnas även i fah där den frånvarande ledamoten harlaga förfall. Ersättare borde kunna kallas in oberoende av ledighetsorsaken.Det borde enhgt beredningen föreskrivas att den som söker ledighet skall uppgeskäl för sin ansökan. Grundlagberedningenförklarade att den i huvudsak kunde instämma med vad författningsutredningen (SOU 1963:18 s. 50 f.)anfört angående ledigheter. Utredningen hade bl. a. uttalat attledighetsansökan pä grund av laga förfall "givetvis" borde beviljas.För övriga fall borde enhgt utredningen liksom en liberal praxistillämpas. Ledamot borde kunna beviljas ledighet för enskhda angelägenheter,såsom famOjeangelägenheter, skötande av egen tjänst eller eget företag,affärsresa m. m. Beredningen ansåg att det med dess förslag till ersättarsystemvar praktiskt att dra samma gräns mellan fall, där ledigheten skall beviljas avkammaren och där den kan medges av talmannen, som mellan fah där ersättareobligatoriskt skall kallas och där så inte var fahet. Det borde sålundaanförtros åt talmannen att pröva ansökningar om ledighet än densom med beredningens förslag skulle föranleda obligatoriskt inkallande aversättare. Ansökan borde inte avse ledighet tills vidare; var slutdagen svåratt ange fick ledamot begära ledighet tills vidare t. o. m. viss dag. I undantagsfall såsom när ledamotav sjukdom eller vistelse på avlägsen ort är förhindrad att själv sätta sig iförbindelse med bör det kunna godtas att annan, t. ex. anhörig ellerpartiledare, ansöker om ledighet för ledamoten. Denna utväg torde också kunnabegagnas om det skuhe inträffa att ledamot - kanske för att hindraatt viss ersättare tar säte i vägrar att själv begära ledighet. nu berörda fallen måste givetvis för att ledighet skall medges bevisningförehgga om att ledamoten verkhgen har godtagbart skäl att ej inställa sig. Inträffar förfall för ersättareefter det att han trätt till värvet i bör gäha samma regler angåendeledighet och ersättare för honom som för ordinarie ledamot. Grundlagberedningen underströk isammanhanget att ordinarie ledamot bör få återta sin plats i när somhelst utan hinder av att den tid, för vilken ledighet bevihats honom, ännu intehar gått tih ända. Grundlagberedningen förordade att en uttrycklig regel omatt ledighet kan beviljas ledamot från riksdagsmannabefattningen skulleupptagas i RO. Det fick, enligt beredningen, ankomma på att istadgebestämmelser ge närmare föreskrifter, däribland angående vem som i ohkafah skah fatta beslut över ansökan om ledighet. 1 motiveringen uttaladeberedningen att ledighet bör, "t. ex. vid långvarig sjukdom", kunnaomfatta också tid mehan sessioner. 1 propositionen 1972:66 föreslogsatt ersättare för ledig riksdagsledamot obhgatoriskt skah inträda om ledamotensledighetsperiod uppgår tih minst en månad. För kortare ledighet skulleersättare aldrig kunna inkahas. I propositionen (s. 36) underströks attledamot som har ersättare på grund av att han är ledig inte under ledighetstiden får tillfälligt återta sin funktion genomatt t. ex. delta i överläggningar eher i utskottsarbetet. Vidareanfördes: "En förutsättning för att ersättare skall kallas måste givetvisvara att ledamoten i behörig ordning har bevihats ledighet. Ledamoten återtargivetvis sin plats i när ledigheten upphör." Riksdagengodtog propositionens förslag även såvitt nu är i fråga. 1 kap. 8 § FRO har föhande lydelse:"Riksdagsledamot kan efter prövning erhålla ledighet från sitt uppdrag.Bevihas ledamot ledighet för av minst en månad, skah hans uppdrag underden tid han är ledig utövas av ersättare." Tih paragrafen anknytertilläggsbestämmelsen 1.8.1, som har föhande lydelse: "Ansökan om ledighetfrån uppdrag som riksdagsledamot skall innehålla de skäl varpå ansökan grundas.Ansökan skall avse ledighet . Ansökan prövas av talmannen, om dengäller ledighet än en månad, och av om den gällerför ." Inkallande av ersättare, bevis, anmälan Enhgt 2 § lagen (1972:236) omersättare för riksdagsledamöterna kallas ersättare av talmannen. Talmannen skahdärvid iaktta den ordning mellan ersättarna som bestämts enligt vallagen. Omsärskilda skäl föranleder det, får talmennen dock frångå den sålunda bestämdaordningen. 1 kap 9 § FRO har föhande lydelse: "När ersättareskah inträda på grund av föreskrift i regeringsformen eller 8 § i dettakapitel, skall talmannen kalla ersättaren till tjänstgöring. Talmannen skalldärvid iakttaga den ordning mellan ersättarna som har bestämts enligt lag omval till . Om särskilda skäl föranleder det får dock talmannen frångåden sålunda bestämda ordningen." Till paragrafen anknytertihäggsbe-stämmelsen 1.9.1 som har föhande lydelse: