bet · FW01SkU24 · 1973-12-31 00:00:00 — Skatteutskottetsbetänkande nr 1973 SkU 1973:24 betänkande i anledning av motionerbeträffande den allmänna arbetsgivaravgiften m.m. I detta betänkande behandlas motionerna 1973:7 av m. fl. (fp) vari bl. att hos Kungl. Maj:t anhåller om utredningrörande kompensation på lämpligt sätt till de fria samfunden för den extraekonomiska belastning som orsakats dem genom skyldigheten att erläggaarbetsgivaravgift och genom den successiva övergången från direkt tiU indirektskatt; 1973 :10 av herrar Henmark (fp) och () vari hemställsatt beslutar att hos Kungl. Maj:t hemställa om en utredning rörandedifferentiering av arbetsgivaravgiften på sådant sätt, att produktionen frånarbetsintensivare företag inte träffas hårdare än produktionen frånkapitalintensiva företag; 1973:68 av i m. fl. (m) varihemställs attriksdagen hos Kungl. Maj:t begär förslag till innevarande vårriksdag omborttagande av den allmänna arbetsgivaravgiften för kristna och andra 1973:246 av m. fl. (vpk) vari hemställsatt med verkan befriar primär- ochlandstingskommuner frän skyldighet att erlägga arbetsgivaravgift; 1973:383 av m. fl. (vpk) vari hemställsatt beslutar att kulturarbetare undantas från skyldighet att erläggaarbetsgivaravgift (egenavgift), innebärande följande ändring av 4 § förstastycket förordningen (1968:419) om allmän arbetsgivaravgift; Gällande lydelse Föreslagen lydelse Fysisk person, som åtnjutit in- Fysisk person, som åtnjutit in komst av annat förvärvsarbete en- komstav annat förvärvsarbete en ligt II kap. 3 § lagen om aUmän ligt 11 kap. 3 § lagen om aUmän försäkring i form av inkomst av försäkring iform av inkomst av här i riket bedriven rörelse eller häri riket bedriven rörelse, som ef inkomst av här belägen jordbruks- avserlitterär, konstnärlig eller där- fastighet, som brukas av honom, medjämförlig verksamhet, eUer erlägger allmän arbetsgivareavgift inkomstav här belägen jordbruks med belopp motsvarande två pro- fastighet,som brukas av honom, cent av sådan inkomst, i den mån erlägger allmänarbetsgivaravgift arbetsgivare icke har att erlägga med belopp motsvarande två pro- allmän arbetsgivareavgift för in- cent av sådan inkomst, i den män komsten enligt 2 § denna förord- arbetsgivare icke har att erlägga ning. allmän arbetsgivaravgift för in- komstenenligt 2 § denna förordning. 1973:560 av m. fl. 1. beslutar attsänka den allmänna arbetsgivaravgiften inom stödområdet med två procentenheterfr. o. m. den , 2. hos Kungl.Maj:t hemställer att en plan för en total avveckling av den allmännaarbetsgivaravgiften föreläggs , 3. hos Kungl.Maj:t hemställer att skatteutredning ges direktiv att snarastframlägga förslag om ändringar i systemet med aUmän arbetsgivaravgift för attunder awecklingsperioden avlägsna dess svåraste brister, bl. a. belastningen påarbetsintensiva företag; 1973:579 av herrar iBorås (m) och i Trobro (m) vari hemställs 1. att riksdagenbeslutar att skattskyldig vid taxering till statlig och inkomstskattskall åtnjuta förhöjt avdrag för egenavgift uppgående till av nämndaavgift, samt 2. attvederbörande utskott utarbetar förslag till erforderlig ändring av förordningen(1968:419) om allmän arbetsgivaravgift; 1973:884 av m. fl. (fp) vari hemställs att beslutar att inkomster från av enskilddriven konstnärlig eller litterär verksamhet undantas vid bestämmande av allmänarbetsgivaravgift; 1973:892 av herrar () och () varihemställs att beslutar att hos Kungl. Maj:t anhålla om utredning ochförslag beträffande en maximering av den allmänna arbetsgivaravgiften(löneskatten) i enlighet med de principer som angivits i motionen; 1973:101 5 av m. fl. (c) vari hemställs att beslutar att hos Kungl. Maj:t anhålla om attett aktionsprogram för 100 000 arbetstUlfällen utarbetas i enlighet med vad somanges i motionen 1973:1459 innehållande bl. a. befrielse från den allmännaarbetsgivaravgiften för företag som nyetableras eller ökar sin sysselsättning ivad gäller den del av avgiften som svarar mot lönesumman förnettonyanställningarna; 1973:1027 av m. fl. (m,c,fp) vari hemställsatt beslutar upphäva den allmänna arbetsgivaravgiften i stödområdetmed verkan från den samt att Kungl. Maj:t anmodas planera ensuccessiv avveckling av densamma i övrigt till senast 1973:1052 av () vari hemställs att beslutar att s. k. egenavgift inte skalluttas på de inkomster fria konstnärliga utövare förtjänar på sitt konstnärligaarbete; 1973:1057 av m. fl. (m) vari hemställsatt i skrivelse tUl Kungl. Maj:t uttalar att de erkändastudieförbunden bör befrias från erläggande av allmän arbetsgivaravgift; 1973:1066 av herrar () ochEriksson i Ulfsbyn (c) vari hemställs att beslutar att inkomster från av enskildperson driven litterär, konstnärlig och därmed jämförbar verksamhet undantasvid bestämmande av allmän arbetsgivaravgift. Till den del motionerna 1973:560och 1973:1027 avser särskUda åtgärder beträffande arbetsgivaravgiften inomstödområdet behandlar utskottet motionerna i annat sammanhang. Övriga imotionen 1973:7 framställda yrkanden har utskottet behandlat tidigare.Beträffande motiveringen till yrkandena i motionerna 1973:246, 1973:560,1973:884 och 1973:1015 hänvisas tiU motonerna 1973:243, 1973:241, 1973:683resp. Gällande bestämmelser m. m. Genom beslut av riksdagantogs förordningen (1968:419) om allmän arbetsgivaravgift. Syftet med avgiftenvar att kompensera staten för det skattebortfall som övergången från allmänvaruskatt till mervärdeskatt skulle medföra i fråga om näringslivetsinvesteringar. Enligt förordningen skall allmän arbetsgivaravgifterläggas av arbetsgivare och av fysisk person, vUken haft inkomst av här iriket bedriven rörelse eller av jordbruksfastighet som han själv brukar.Arbetsgivares avgift beräknas på löner i pengar eller naturaförmåner i form avkost eller bostad. Till grund för beräkningen av fysisk persons avgift (s. k.egenavgift) skall läggas inkomsten av jordbruksfastighet och av rörelse, allt iden mån arbetsgivare inte har att erlägga allmän arbetsgivaravgift förinkomsten. Även staten och kommunerna erlägger allmän arbetsgivaravgift. Enligt riksdagsbeslut utgjorde avgiften I % ochutgick på löner som utgavs fr. o. m. och på inkomster somupptogs till beskattning vid 1970 och senare års taxeringar. beslöt i enlighet med prop. 1970:156 vissa åtgärder på avgifts- ochskatteområdet i syfte att stabUisera samhällsekonomin, bl. a. att från ingångenav höja den allmänna arbetsgivaravgiften från I % tUl . I prop.1972:95 föreslogs en höjning av mervärdeskatten och vissa punktskatter för attfinansiera en sänkning av den statliga inkomstskatten och en höjning avbarnbidragen. beslöt på skatteutskottets hemställan att fr. o. m.1973 höja den allmänna arbets- givaravgiften från till i stället för att höjamervärdeskatten. I likhet med vad som enligt 19 kap. 1 § lagen om allmänförsäkring gäller i fråga oni avgift till sjukförsäkringen tas vid beräkning avden allmänna arbetsgivaravgiften inte hänsyn till arbetstagare vars lön underåret inte uppgått till . eller till arbetstagare som inte ärobligatoriskt försäkrad enligt lagen om yrkesskadeförsäkring. Avgift beräknassåledes inte för arbetstagare som är gift med arbetsgivaren och inte heller förvissa andra anförvanter som varaktigt lever i hushållsgemenskap med denne ochinte iir placerade i sjukpenningklass enligt lagen om aUmän försäkring. Medanförvanter avses de som är i rätt upp- eller nedstigande släktskap ellersvagerlag med arbetsgivaren. Med släktskap likställs adoptivförhållande. Enligt 3 kap. 2 § andra stycket sista punkten lagen omallmän försäkring kan inom sjukförsäkringen träffas överenskommelse om att tillinkomst av anställning skall hänföras ersättning soin utgår utan attanställningsförhållande föreligger. Genom dylika s. k. likstälUghetsavtal,vilka kan avse ersättning för uppdrag av olika slag eller för tillfälligtbedriven litterär, konstnärlig, vetenskaplig eller annan verksamhet, blir densom utger ersättningen att anse som arbetsgivare i avgiftshänseende, och denförsäkrade får till följd därav en lägre avgift att betala. Vid beräkning av underlaget för den allmänna arbetsgivaravgiftenbortses från ersättningar som omfattas av likställighetsavtal. En arbetsgivaresom betalar ut både ersättningar av nu angivet slag och kontant lön måstealltså i fortsättningen på arbetsgivaruppgiften redovisa ett belopp för denavgift han har att erlägga enligt lagen om allmän försäkring och ett belopp förden allmänna arbetsgivaravgiften. I fråga om rederinäringen har införts en bestämmelse somanknyter till vad som gäller enligt förordningen (1959:555) angående redaresavgifter i vissa fall enligt lagen om allmän försäkring. Den svenskautrikesfarten bedrivs i stark konkurrens med andra länders sjöfart ochsysselsätter på svenska fartyg mänga utlänningar som inte är bosatta i hänsyn härtill tillämpas enligt 2 § andra stycket nämnda förordning ensärskild reduktionsregel för redare. De betalar endast så stor del av denavgift, som normalt tas ut av arbetsgivare för sjukförsäkring ochtilläggspensionering, som svarar mot de svenska sjömännens andel i den totalaarbetsstyrkan på svenska handelsfartyg. Motsvarande bestämmelse gäller enligt 2§ första stycket förordningen om allmän arbetsgivaravgift i fråga om dennaavgift. Allmän arbetsgivaravgift på sjömännens löner utgick med 0,i stället för I % i stället för och utgårf. n. i stället för . I övrigt gäller beträffande utländsk arbetskraft attsvensk arbetsgivare skall erlägga allmän arbetsgivaravgift för lön tillutländsk arbetstagare som sysselsätts i landet. O.m utländsk arbetsgivare kananses driva verksamhet här i landet och därvid anlitar utländsk arbetskraftföreligger också i regel avgiftsskyldighet. Arbetsgivares avgift jämställs i beskattningshänseende medlönekostnad. Är lönen avdragsgill får således även arbetsgivaravgiften drasav. Båda avdragen skall ske i samma förvärvskälla. För /74 beräknas den allmännaarbetsgivaravgiften ge 4 . Av detta belopp ärca . att hänföra till den s. k. egenavgiften. Flera av de frågor som tas upp iförevarande motioner har tidigare behandlat. Framfördaändringsyrkanden har genomgående avvisats pä bevillningsutskottets ellerskatteutskottets förslag. Av utskottens motiveringar för dessaställningstaganden kan följande anföras. Beträffande undantag för ideella m. fl. (BeU 1970:55). Beträffande fråganom befrielse från avgiftsplikt för de ideella organisationerna har utskottettidigare som sin mening uttalat att, även om skäl kan åberopas för att undantavissa avgiftspliktiga från skyldighet att erlägga avgift, det knappast tordevara möjligt att finna en norm för undantag som tUlgodoser rättvisekravet utan attäventyra syftet med avgiften. Utskottet vidhåller denna uppfattning och anseratt den åtstramning som eftersträvas i propositionen i princip bör drabba allaarbetsgivare och med dem i avgiftssammanhang jämställda. (SkU 1971:17). villmed anledning av motionerna först framhålla vikten av att arbetsgivaravgiftenbibehåller sin generella karaktär. Jämförd med flertalet övrigabeskattningsformer erbjuder denna avgift betydande tekniska och uppbördsmässigafördelar, som uppenbarligen skulle gå förlorade om man införde undantag ochsärbestämmelser. (SkU 1972:7). Yrkandet omkompensation till trossamfunden för arbetsgivaravgiften är tekniskt sett enanslagsfråga, som inte tillhör skatteutskottets kompetensområde, men utskottetanser sig likväl.oförhindrat att" ta upp frågan till diskussion medhänsyn till att den nära berör principerna för beskattningen. Bakgrunden tillyrkandet torde närmast vara att avvisat motsvarande krav omskattebefrielse för dessa samfund med hänvisning till att väsentliga tekniskafördelar skulle gå förlorade, om man bryter sönder det nuvarande uppbördssystemetgenom undantag. Utskottet kan inte godta principen att dessa samfund - sommotionärerna hävdar bör få tillbaka erlagda skatter och avgifter huvudsakligenpå den grunden att de bedriver en allmännyttig verksamhet med hjälp avinsamlade medel. I sammanhanget kan man inte helt bortse från att de friatrossamfunden bedriver ett flertal verksamheter i konkurrens med annannäringsutövning, t. ex. förlagsverksamhet, hotell, restauranger, utgivande avtidningar och grammofonskivor. Enligt utskottets uppfattning ledermotionärernas kompensationstänkande till orimliga konsekvenser. Utskottet hardärmed inte tagit någon ställning i anslagsfrågan, som givetvis bör kunna påverkas av utgiftsutvecklingen men där de erlagda skatterna eUeravgifterna inte beloppsmässigt bör bestämma anslaget. (SkU 1972:32). I samband medhöjningen av arbetsgivaravgiften från framhöll utskottet att maninte kan bortse från att utskottets förslag kan medföra vissa svårigheter förföretagen och de ideeUa organisationerna. Den framtida utvecklingen får utvisaom speciella åtgärder erfordras för att minska verkningarna av den höjdaarbetsgivaravgiften för företag och organisationer. Beträffande egenavgiften för jordbrukare m. fl. (BeU 1968:44). Om man anser attegenavgiften i likhet med arbetsgivares avgift bör utgöra en iinkomstkällan avdragsgill lönekostnad talar vissa skäl för att egenavgiftenbör beräknas efter en annan och lägre procentsats eller att avdrag för densammabör medges med ett i förhåUande tUl avgiften förhöjt belopp. Att genom enschablonregel generellt medge egenföretagare skattemässig kompensation föregenav-giftens kapitaldel torde emellertid knappast vara motiverat. Det iinkomstkällan nedlagda kapitalet varierar naturligt nog högst avsevärt i olikafall. Effekten av att egenavgiften kommer att beräknas också påkapitalavkastning torde oftast komma att helt elimineras av de möjligheterjordbrukare och rörelseidkare har att eller genom årligavärdeminskningsavdrag skriva av sina tillgångar i inkomstkällan. Utskottetvill i sammanhanget erinra om att man vid beräkning av pensionsgrundandeinkomst enligt lagen om allmän försäkring låter löneinkomst ochföretagarinkomst i Uka mån ge underlag för pensionsrätt. Man bortser såledesfrån att i företagarinkomst normalt ingår förmögenhetsavkastning. Med det anförda och då en regel om särbehandling avegenavgiften är ägnad att komplicera tillämpningen av lagstiftningen avstyrkerutskottet motionerna. Beträffande egenavgiften för konstnärlig och litterärverksamhet (SkU 1971:17). När det slutligengäller frågan om undantag från arbetsgivaravgiften för kulturarbetare, hardetta spörsmål inte tidigare behandlats av . haremellertid i olika sammanhang hävdat att samhällets stödjande verksamhet börske genom direkta bidrag och inte genom undantag från beskattningen, ochskatteutskottet ansluter sig tUl denna uppfattning. Det förtjänar här erinrasom att chefen för utbUdningsdepartementet i årets stastsverks-propositionframhållit att bland huvuduppgifter ingår att undersökakulturarbetarnas ekonomiska förhållanden och olika metoder för att frånsamhällets sida stödja kulturarbetarna och ersätta dem för deras tjänster.Vidare erinrar departementschefen om pågående utredningar i frågan och om denbetydande förstärkning av de statliga insatserna tiU ersättning åt kulturarbetarna som genomförts under Utan att här gå in på anslagsfrågorna vill skatteutskottetbestämt avstyrka att man på grundval av en osäker behovsprövning låter ensärskild grupp av yrkesutövare inta en särställning i avgiftshänseende. (SkU 1972:7). I motionen 1972:882gör motionärerna bl. a. gällande att de konstnärliga och Utterära yrkesutövaresom bedriver självständig verksamhet inte bör beskattas efter de principer somgäller för rörelse och att följaktligen någon arbetsgivaravgift inte heller börutgå. Motionärerna hänvisar till att de konstnärliga yrkesutövarna inte harnågra anställda och inte heller kan ersättas av andra. Enligt utskottets mening bör inkomsterna av konstnärligtskapande behandlas efter samma skatteregler som andra inkomster. Den sombedriver självständig verksamhet exempelvis som konsult, arkitekt, uppfinnare,konstruktör eller fotomodeU baserar i lika hög grad som en konstnär ellerförfattare sina försörjningsmöjligheter på rent personliga förutsättningar. Attdenna omständighet skulle utgöra ett skäl för undantag från gängsebeskattningsregler har utskottet svårt att inse. Om arkitekten eller konsultenfår en anställning skall kommunen betala arbetsgivaravgift på hanslön. Det är enligt utskottets mening ett rättvisekrav att motsvarande avgifttas ut på inkomster av självständigt bedriven verksamhet för att denna form föryrkesutövning inte otillbörligt skall gynnas. Utskottet kan på angivna grunderinte biträda yrkandet i motionen 1972:882. När vårrUcsdag beslöt attkomplettera mervärdeskatten med en enprocentig allmän arbetsgivaravgift höjdesinte några protester mot denna skatteform, men de senare höjningarna avavgiften har inte skett utan invändningar. Arbetsgivaravgiften, som har blivitfyra gånger större under loppet av lika mänga är och som snart kan beräknasinbringa statsinkomster på . har givit anledning tUlett stort antal motionsyrkanden av skiftande natur. En del av dessa yrkanden,som har klart regionalpolitiskt syfte, behandlar utskottet i samband med övrigamotioner beträffande regionalpolitiska skattefrågor. Gemensamt för samtliga motioner är att förslagen medför inkomstminskningaroch att motionärerna inte anvisat några vägar för att skapa erforderligkostnadstäckning för sina förslag. De längst gående yrkandena återfinns imotionen 1973:560, där motionärerna begär en plan för aweckUng av avgiften, ochi motionen 1973:1027, vari yrkas att avgiften skall vara avvecklad . Utskottet kan för sin del inte finna att det inomöverskådlig tid skuUe vara möjligt att utan några inkomstkompenserande åtgärderavveckla arbetsgivaravgiften. Det är enligt utskottets mening inte reahstisktatt begära en plan för en sådan avveckling utan att anvisa vilkabesparingar eller skatteskärpningar man vUl förorda i sådant syfte. invändningar som anförs mot avgiften utgår i hög grad frånteoretiska spekulationer som inte kan verifieras genom några erfarenheter avavgiftens verkningar. Däremot kan utan vidare fastslås att avgiften har storauppbördstekniska fördelar genom att den är enkel att administrera ochkontroUera. Utskottet finner inte anledning att tillstyrka en avveckling avarbetsgivaravgiften och avstyrker alltså bifall till yrkandena härom imotionerna 1973:560 och 1973:1027. Åtskilliga motionärer tar up]) frågan omarbetsgivaravgiftens sysselsättningspolitiska effekter. Det genomgående tematdärvid är att avgiften i sådant sammanhang har negativa verkningar, eftersomden drabbar arbetsintensiva företag hårdare än den högmekaniserade industrin. 1syfte att utjämna dessa verkningar läggs i motionerna fram olika förslag sommotionärerna anser gynna sysselsättningen. Sålunda förordas i motionen 1973:10att avgiften bör differentieras tiU förmån för arbetsintensiva företag, medanmotionärerna i motionen 1973:560 anser att skatteutredning bör fådirektiv att överse bristerna i avgiften, särskilt beträffande belastningen påsådana företag. I motionen 1973:892 förordas att avgiften maximeras med hänsyntill lönekostnadernas relation tUl omsättningen, och i motionen 1973:1015 begärmotionärerna avgiftsbefrielse vid nyetablering eller nyanställning som innebärpersonalökning. Utskottet vUl med anledning av dessa förslag framhåUa attden allmänna arbetsgivaravgiften trots den höjning av procentsatserna som ägt.mm utgör en så liten del av de totala personalkostnaderna att den får ansesvara förhållandevis betydelselös från sysselsättningssynpunkt. Det är i och försig självklart att alla faktorer som ökar personalkostnaderna också på siktmedverkar till den fortlöpande mekaniseringen och rationaUseringen inomnäringslivet. De tunga posterna härvidlag är emellertid i första hand lönernaoch socialförsäkringsavgifterna, och den, som anser att sysselsättningen endastkan främjas genom att priset på arbetskraften sänks, borde därför i första handkräva generella lönesänkningar och sänkta avgifter för socialförsäkringarna.Vad motionärerna i viss mån synes förbise är att det allmännas insatser spelaren betydande roll för sysselsättningen och att denna verksamhet måstefinansieras med skatter och avgifter. Med det anförda avstyrker utskottet bifaUtUl motionerna 1973:10, 1973:892 och 1973:1015 samt tUl motionen 1973:560 äveni denna del. Andra motioner innehåUer yrkanden om kompensation föreller befrielse från avgiften för vissa arbetsgivare. I motionen 1973:246 yrkasatt primär- och landstingskommuner skall befrias från avgiften, och i motionen1973:68 framställs ett motsvarande yrkande i fråga om kristna och humanitäraorganisationer. De fria trossamfunden bör enligt motionärerna i motionen1973:7 få kompensation för arbetsgivaravgiften och den ökande indirektabeskattningen, och de erkända studieförbunden bör enligt yrkandet i motionen1973:1057 undantas från avgiften. I vad först gäUer frågan om kommunerna bör framhållas atti samband med den uppgörelse som träffades om i huvudsak oförändrade kommunalskatter beslötriksdagen att kommunerna skulle få kompensation för den merkostnad somarbetsgivaravgiftens höjning innebar i förhåUande tUl det ursprungligaförslaget om höjd mervärdeskatt. har sedermera anvisat-medel fördenna kompensation. Motionärerna, som är medvetna om detta förhåUande, anserdet emellertid vara i princip felaktigt att staten tar ut skatt av kommunerna.Utskottet-kan inte dela denna uppfattning, utan utskottet anser det i stäUetvara- av vUct att kommunerna arbetar under samma lönemässiga förutsättningarsom samhället i övrigt., 1 fråga om trossamfunden och studieförbunden liksom dehumanitära organisationerna vill utskottet erinra om att i samband med densenaste avgiftshöjningen uttalades (SkU 1972:32), att den framtidautvecklingen får utvisa om specieUa åtgärder erfordras för att minskaverkningarna av den höjda avgiften för bl. a. ideella organisationer. mening är det emeUertid för tidigt att nu förorda några dylikaåtgärder, som dock inte bör få formen av avgiftslättnader. Utskottet anser sigdärför inte heller kunna biträda de här behandlade yrkandena i motionerna1973:7, 1973:68, 1973:246 eller 1973:1057. En fråga som återkommer i fyra motioner gäller den s. k.egenavgiften för konstnärlig och litterär verksamhet. Utskottet har tidigareutförligt belyst denna problemställning och bestämt avvisat tanken att man avkulturpolitiska skäl skulle göra författare och konstnärer tUl ett skattefrälsei detta avseende. Det är troligen riktigt som motionärerna framhåUer att dengenomsnittliga årsinkomsten hos kulturarbetare är låg, men man bör inte bortsefrån att det finns författare och konstnärer som har betydande inkomster. Detkan inte vara riktigt från kulturpolitisk synpunkt att ge den framgångsrikeförfattaren av detektivromaner åtskiUiga i skattelättnad samtidigtsom en förtjänstfuU men föga såld lyrUcer får några i lägreavgift. I flera av motionerna förs ett resonemang om att konstnärlig verksamhetinte bör jämställas med rörelse i övrigt med hänsyn till att den konstnärligayrkesutövaren är unik och inte kan ersättas av någon annan. Utskottet delarinte denna uppfattning, som står i uppenbar strid mot gäUandebeskattningsprinciper. Med det anförda avstyrker utskottet bifall tiUmotionerna 1973:383, 1973:884, 1973:1052 och 1973:1066. Utskottet har slutligen att behandla det i motionen1973:579 framförda yrkandet om förhöjt avdrag vid inkomstbeskattningen förerlagd egenavgift. Yrkanden av i princip samma innebörd har avvisatsupprepade gånger av . Tanken bakom yrkandet är att jordbrukare ochrörelseidkare får betala egenavgift även på den del av inkomsten som är atthänföra tUl inkomst av i förvärvskäUan nedlagt kapital, medan arbetsgivare barabetalar avgift på själva lönen. Jordbrukare och rörelseidkare bör därför enligtmotionärernas mening få kompensation genom ökade avdrag. Som framgår av deninledningsvis lämnade redogörelsen påpekade bevillningsutskottet redan 1968att det nedlagda kapitalet varierar högst avsevärt i oUka fall och attavskrivningsmöjligheterna bidrar till att eliminera dessa