bet · FW01FöU22 · 1973-12-31 00:00:00 — Maj:t skulle begära sådana kompletterande direktiv förden pågående civilbefälhavarutredningen att utredningen också övervägde fråganom en ledande och inspekterande instans för civilförsvarets beredskap över helalandet. Utan att ta ställning till om behov förelåg av en sådan instans eUer omden i motionen berörda frågan lämpligare kunde lösas pä annat sätt fannstatsutskottet i sitt utlåtande (SU 1964:189) skäl tala för att spörsmålet omden centrala lednings- och inspektionsverksamheten på det civila försvaretsområde närmare utreddes i lämpligt sammanhang. Utskottets hemställan härombifölls av (rskr 1964:362). Riksdagsskrivelsen remitterades av Kungl. Maj:t till 1965års försvarsutredning som lät en expertgrupp utföra vissa studier rörande denfunktionsmässiga och ekonomiska avvägningen mellan de olika delarna avtotalförsvaret. Resultatet redovisades i rapporten avvägningsfrågor inomtotalförsvaret (Ds Fö 1967:15). , som inte ansåg sig böra gånärmare in på frågor av detta slag, överlämnade rapporten tillchefen för försvarsdepartementet. Expertgruppen avstyrkte för sin del att en central stabskulle inrättas för det civila totalförsvaret och förordade i stället ettvidgat organiserat samrådsförfarande och där sä var möjligt enarbetsfördelning enligt "huvudstabsprincipen". Genom den av utredningen skisseradestyrningen från totalförsvarets högsta ledning av det säkerhetspolitiskaunderlaget för all totalförsvarsverksamhet och en fastare koordinering av decentrala myndigheternas planläggning kan det förutsättas, att de senares ledandeoch inriktande verksamhet får mer enhetlig karaktär. Utredningen föreslår attöverstyrelsen för ekonomisk försvarsberedskap samt övriga centrala myndighetermed uppgifter inom totalförsvaret och vilka i regional instans representerasav länsstyrelserna ges samma befogenheter i förhållande till dessa som förnärvarande tillkommer civUförsvarsstyrelsen. I princip bör dessa befogenhetergälla även gentemot civilbefälhavarna. Enligt utredningens mening kan den inyssnämnda riksdagsskrivelse aktualiserade frågan anses tillfredsställandelöst, om utredningens förslag genomföres. Rapporten remitterades till ettstort antal myndigheter för yttrande. Flertalet remissinstanser däriblandöverbefälhavaren och överstyrelsen för ekonomiskt försvar delade expertgruppensuppfattning att det inte är möjligt att skapa en civil stab i central instans med uppgifter Behovet av en samordnandecentral instans vitsordades av bl. a. ocharbetsmarknadsstyrelsen. kunde inte ansluta sig tUlutredningens förslag om arbetsfördelning enUgt "huvudstabsprincipen"och föreslog mera långtgående åtgärder. Styrelsen ansåg tiden vara inne för enhopknytning av civilförsvaret, den planerande verksamheten inom det ekonomiskaförsvaret och det psykologiska försvaret under en myndighet. I och med dettaskulle betydande fördelar vinnas och samordningen inom denna del av den civilasektorn bli total. ifrågasatte om de av utredningenföreslagna åtgärderna skulle leda tiU en mera enhetlig planläggning inom decentrala myndigheterna. Verket ansåg att det finns många konkreta frågor inomtotalförsvaret, som kräver samordnade lösningar och som skulle göra ensamordnande central instans önskvärd. civilbefälhavarutredning, som slutförtsitt uppdrag, har inte behandlat frågan om ett centralt ledningsorgan för detcivila försvaret. Genom beslut har Kungl. Maj:t lagtriksdagens förenämnda skrivelse till handlingarna. Vårt totalförsvar motsvarar storadelar av fredssamhället, omställt för att stå emot påfrestningarna i en krigssituation.Enligt den av godkända beskrivningen av målen för vårt totalförsvargäller bl. a. att totalförsvarets olika delar skall samverka och understödjavarandra för att man skall få största möjliga sammanlagd försvarseffekt (FöU1972:17 s. 34-35). I samband med försvarsbeslut framhölls att delar avtotalförsvaret i mycket stor utsträckning bygger på resurser som primärt haranskaffats för fredsinriktad verksamhet och att man därför vidförsvarsplaneringen ständigt måste ge akt på hur fredsresurserna utvecklas (FöU1972:17 s. 46). Motionen 1973:1 122 berör hela totalförsvaret och därmedstora delar av samhällsplaneringen. Tankegångarna i motionen ligger i linje medden beslutade inriktningen av totalförsvaret men motionärerna framhåUersärskilt värdet av att man i samhällsplaneringen vid planering och utformningav kommunikationer, industrUokalisering, jordbrukspolitik, energiförsörjning,sjukvård m. m. - tar hänsyn till olika alternativs fördelar och nackdelar frånförsvarspolitisk synpunkt. Motionen tar upp frågor som är av väsentlig betydelse förtotalförsvaret. Den aktualiserar oUka aspekter rörande samverkan och samordninginom stora delar av samhällsplaneringen. Utskottet, som i sitt arbete måstebeakta behovet av samordning mellan olika delar av totalförsvaret, tar i detföljande upp några sidor av det mycket stora område som motionen berör. Ensammanställning av de stafliga organen för samordning av samhällsplanering ochtotalförsvar pä central och regional nivå redovisas i en bilaga till dettabetänkande. De strukturella förändringar somsker i samhället påverkar vår försörjningsberedskap i negativ riktning och ökarvårt importberoende. Näringslivets fortgående strukturomvandling har emellertidinte bara denna effekt. Den industriella utvecklingen medför ökade krav pånaturresurserna, vilket i sin tur skapar miljöproblem och andra problem isamhället. Utnyttjandet av naturresurserna har alltmer övergått från att vara enbarten lokal angelägenhet tiU att bli en riksangelägenhet. Det föreligger alltså ett behov av att kunna överblickanaturresurserna i riksperspektiv. Samhällsplaneringen har som framgår av denföregående redogörelsen - alltmer kommit att präglas av bedömningar påriksnivå i syfte att styra hushållningen med dessa resurser. De övergripandeinsatserna från samhällets sida har i huvudsak varit av tvä slag, nämligen delsen samlad regional politik, dels en förstärkt översiktlig fysisk planering. Det är en uppgift främst för regionalpolitiken att utformaett mönster för den långsiktiga fördelningen av sysselsättning och bosättning ilandet. De allmänna målen för regionalpolitiken har angetts av 1964 och 1970års riksdagar. Riktlinjer för den fortsatta regionalpolitiska planeringenfastställdes av statsmakterna , varigenom underiag skapades för enrullande regional utvecklingsplanering. Ett huvudmål för regionalpolitiken äratt de successivt tillgängliga resurserna skall utnyttjas så att tre väsentligavälfärdskomponenter - arbete, service och god miljö blir tillgängliga föralla människor. Den plan för utveckling av den regionala strukturen och deangivna planeringsnivåerna för länen som har godkänt utgör grundenför strävandena att nå detta huvudmål. Den fysiska riksplaneringen är ett medel att nå devälfärdspolitiska målen. Statsmakterna har genom beslut antagitallmänna riktlinjer för hushållning med mark och vatten, vari även vissaförsvarsaspekter ingår. Dessa riktlinjer är dels verksamhetsanknutna och visarhur vissa verksamheter bör behandlas i den fysiska planeringen, delsgeografiskt anknutna och avser hushållningen med naturresurserna i vissa delarav landet. Riktlinjerna lägger fast vissa riksintressen som skall preciserasgenom överläggningar mellan länsstyrelser och kommuner. Frågor där enighet ombeaktandet av ett riksintresse inte kan uppnås får ytterst avgöras av Kungl.Maj:t.. Länsstyrelsernas arbete i denna del avses vara samordnat med denfortsatta länsplaneringen och den regionala trafikplanering som pågår.Preciseringarna av markutnyttjandet sker sålunda som ytterst i denkommunala fysiska planeringen men med begränsning av det kommunalaplanmonopolet då kommunala intressen ställs mot ett riksintresse. Hushållningen med mark och vatten har självfallet närasamband med politiken pä andra områden. Den fysiska riksplaneringen måste ocksåutgå från målen för t. ex. den ekonomiska politiken, regionalpolitiken,industripolitiken, jordbrukspolitiken, trafikpolitiken och försvarspolitiken.De mål som var för sig ställts upp inom dessa områden ter sig delvismotstridiga. Åtgärder som bedöms angelägna ur en aspekt kan ibland få icke önskade konsekvenser ur en annan. planeringen inom oUka områden är därför nödvändig för attså långt möjligt undvika att icke önskade effekter uppstår. I kommunerna finns redan genom den sammanhållnaförvaltningen en naturlig samordning. På regional nivå har genomomorganisationen av den statliga länsförvaltningen skapats förutsättningar fören viss likformighet i handlandet. I central instans är däremotplaneringsuppgifterna splittrade pä ett flertal olika myndigheter under skildadepartement. har man på olika sätt sökt tiUgodoseföreUggande samordningsbehov. För beredningen av vissa ärenden har inrättatssärskilda beredningar, expertgrupper och liknande. Mellan tre övergripande planeringsformer med geografiskinriktning den fysiska riksplaneringen, den regionalpolitiska planeringen ochtransportplaneringen - är samordningsbehovet särskUt stort. En samordningmellan dessa planeringsformer sker inom Kungl. De förslag ifråga om den regionalpolitiska planeringen och vissa av de riktlinjer förmarkhushållningen som tagit ställning till har utarbetats i närasamverkan mellan inrikes- och civUdepartementen. Propositionen 1972:111 i desshelhet utarbetades inom Kungl. under medverkan avstatsrådsberedningen och fem fackdepartement och propositionen avgavs tillriksdagen efter föredragning av statsministern. Möjligheterna att väga samman de principieUautgångspunkterna ökar genom att den pågående länsplaneringsomgången, dekommunala planeringsprogrammen och den regionala trafikplaneringen tidsmässigtsamordnats så att en gemensam bedömning blir möjlig under är 1975. Det finns många exempel på övergripande samordning isamhällsutvecklingen. Lokaliseringsprövning enligt byggnadslagen ochmiljöskyddslagen samordnas hos Kungl. Maj:t beträffande industriell ellerliknande verksamhet av väsentlig betydelse för hushållningen med landetssamlade mark- och vattentillgångar. Ett annat exempel är bostadsbyggandet därplaneringen i väsentliga delar knyter an till den övergripande regionala ochfysiska planeringen. Dit kan också räknas vissa byggnads- ochfinansieringsregler, t. ex. sådana som rör byggandet av skyddsrum. Denna frågahar utretts (SOU 1972:50) och är nu beroende av Kungl. Maj :tsprövning. Utskottet vUl i detta sammanhang erinra om attlänsberedningen, som tillkallades , enligt sina direktiv bl. a. har attbehandla frågan om uppgiftsfördelningen inom den statliga sektorn mellancentrala och regionala organ. Beredningen väntas lägga fram ettprincipbetänkande är 1974. MöjUghet torde dä uppstå att ta även dess resultat ibeaktande vid de gemensamma planeringsbedömningarna . Som framgår av den föregående redogörelsen harstrukturomvandlingen och det ökade behovet av en aktiv samhällsplaneringuppmärksammats av revisorer. De har med sin undersökning velat fåutrönt om fördelar kan vara att vinna genom att alla organisationsenheter sompå ämbetsverksnivå sysslar med samhällsplanering hänförs till ett och sammadepartement. Revisorerna har för sin del konstaterat att organisatoriskaförutsättningar för en saniordnad statlig samhällsplanering på det centrala planet saknas. Olägenheterna anses så väsentligaatt de motiverar att frågan om planväsendets organisation och departementalaställning tas upp till närmare övervägande. Utskottet har härmed redovisat vissa förhåUanden ochfrågor inom samhällsplaneringen. Totalförsvarssynpunkter kan vid sådanplanering komma in med olika tyngd och får under inga omständigheter glömmasbort under arbetets gång. Konflikter mellan olika samhäUsintressen måste i storutsträckning avgöras av statsmakterna eller med ledning av riktlinjer som harbeslutats av dessa. Utskottet går härefter över tillatt redovisa vissa särskilda frågor rörande samverkan och samordning inomtotalförsvaret och vid försvarsplaneringen. Förutom det mUitära försvaret omfattar totalförsvaretcivUförsvaret, det psykologiska försvaret och det ekonomiska försvaret samt ettflertal andra samhällsfunktioner. De senare brukar sammanfattas under begreppetÖvrigt totalförsvar. TiU denna kategori är att hänföra bl. a. hälso-ochsjukvärden, polisverksamheten, den kommunala beredskapen och den för det civilatotalförsvaret gemensamma regionala ledningsorganisationen. Totalförsvaret har en väl utvecklad ledningsfunktion. Inomtotalförsvaret utgör ledningen en särskild totalförsvarsfunktion, en funktionsom skär igenom hela totalförsvaret både vertikalt och horisontellt. Detta harsin grund i de särskilda förhållanden inom totalförsvaret som påkaUar samverkanoch samordning, nämligen behovet av att i varje situationkunna utnyttja våra begränsade resurser optimalt, totalförsvarets vida förgrening isamhället och dess olika funktioner, principen för ansvarsfördelning,nämligen den att varje departement och myndighet som har ansvaret för en vissverksamhet i fred också skall ha ansvaret för samma verksamhet i krig i denmån den skall bedrivas i krigstid och därmed också för den nödvändigaplaneringen i fred. Förutom inrättandet av försvarsrädet och chefsnämnden haren rad åtgärder vidtagits i samverkans- och samordningssyfte. Samverkan, samrådoch ömsesidig orientering är föreskrivna i berörda myndigheters instruktioner.Som exempel kan nämnas att överbefälhavaren äger rätt att ta del avberedskapsplaneringen hos vissa civila myndigheter, som å sin sida är skyldigaatt lämna överbefälhavaren orientering om denna. Överstyrelsen för ekonomisktförsvar har som uppgift att samordna förberedelserna för landets ekonomiskaförsvar medan myndigheter med uppgifter inom det ekonomiska försvaret harålagts att hålla överstyrelsen orienterad om sin beredskapsplanering. Tillvissa myndigheter har knutits rådgivande organ, t. ex. rådet för ekonomisktförsvar samt beredskapsråden hos och jordbruksnämnden.Näringsidkare är skyldiga att lämna uppgifter till ledning för överstyrelsensplanläggning och att biträda vid planläggningen. Vidare kan nämnas att man - för att säkerställaen fortlöpande samverkan hos ett stort antal centrala myndigheter samtlänsstyrelserna och järnvägsbefälhavarna har s. k. mUitärassistenter somtillhör försvarsstaben men som ständigt tjänstgör vid resp. myndighet. Församordning av verksamheten inom särskUt betydelsefulla områden finns särskildasamverkansorgan av vilka som exempel kan nämnas centrala sjukvårdsledningen,centrala fältarbetsberedningen och totalförsvarets teleberedning. Flera avdessa är avsedda att verka i både fred och krig. 1 princip verkar de genom attkartlägga behov och resurser för att täcka behoven, föreslå fördelning avresurser för olika totalförsvarsändamål samt utarbeta principer förprioritering. Det finns dock en markant skillnad mellan det militäraförsvaret och dess civila motsvarighet såvitt gäller ledningen. Det mUitäraförsvaret har en enhetlig operativ ledning på central nivå överbefälhavaren -som lyder under Kungl. Det civila förvarets ledning är däremotsplittrad. På central nivå finns ett 20-tal myndigheter med totalförsvarsuppgifterav större omfattning. Dessa är alla direkt underställda Kungl. Av de centrala myndigheterna har de militäramyndigheterna, , överstyrelsen för ekonomiskt försvaroch försvar uteslutande totalförsvarsuppgifter,medan övriga myndigheter , , osv. i fredstid handhar totalförsvarsfrågor vid sidan om fredsinriktad verksamhet.I krig fortsätter myndigheterna sin verksamhet med oförändrade ansvarsområden.Varje myndighet har en till krigsuppgifterna anpassad organisation. Föröverstyrelsen och beredskapsnämnden innebär dock övergången tillkrigsorganisation att handels- och industrikommissionen ochbränslekommissionen resp. statens upplysningscentral bUdas. På regional nivå är förhållandena inom det militära ochdet civila försvaret i ledningshänseende mera likartade. Verksamheten inomvarje mUitärområde och civUområde planläggs och leds av en militärbefälhavareresp. Dessa myndigheters befogenheter är emellertid i frednågot olika genom att civilbefälhavarna som alltid har varitlandshövdingar inte har samma starka ställning som militärbefälhavarna.Civilbefälhavaren skall visserligen verka för att totalförsvaret planläggs fören enhetligt inriktad verksamhet men han kan inte ge länsstyrelserna direktivrörande planläggningsarbetet. I stället kan han av länsstyrelser och andrastatliga ledningsorgan fordra att de samråder med honom innan de fastställersina planer. I krig blir däremot civUbefälhava-rens uppgift att som högstacivila totalförsvarsmyndighet inom civilom-rädet verka för att största möjligaförsvarseffekt uppnäs. Han skall samordna de civila försvarsåtgärderna och isamråd med militärbefälhavaren verka för att det militära och det civilaförsvaret samordnas. Utskottet skall här något beröra frågan om en ledande ochinspekterande instans för det civila försvarets beredskap över hela landet.Med anledning av en motion i ämnet som väcktes vid behandling avpropositionen 1964:109 angående ny organisation av totalförsvarets regionalaledning m.m. rekommenderade statsutskottet (SU 1964:189) att spörsmålet om den centrala lednings- ochinspektionsverksamheten på det civila försvarets område närmare utreddes ilämpligt sammanhang. En expertgrupp som tillsattes av 1965 årsförsvarsutredning avstyrkte för sin del att en central stab skulle inrättas fördet civUa totalförsvaret och förordade i stäUet i första hand ett vidgatorganiserat samrådsförfarande. Maj:t har med anledning härav och efterremissbehandling av expertgruppens rapport inte funnit anledning att återkommatill med förslag i ämnet. Frågan om en samordnande central instanshar emellertid i viss mån aktualiserats genom den nu föreliggande motionen.Utskottet anser att samordningen inom de civila delarna av totalförsvaret är avstor betydelse och förutsätter att hithörande frågor bevakas. Utskottet vill f.n. inte förorda någon utredning eller viss lösning. Utskottet skall här även beröra en annan fråga avbetydelse för försvarsplaneringen, nämligen den regionala indelningen. Man har vid indelningen av riket strävat efter attsamverkande militära och civUa chefer skall ha geografiskt överensstämmandeansvarsområden och att dessa sä långt möjligt - bygger på denciviladministrativa indelningen. Militärområden och civUområden har också heltsammanfallande gränser. På den lägre regionala nivån finns däremot vissaavvikelser från den angivna principen. Detta har skapat svårigheter för berördalänsstyrelser och mUitära staber i deras planeringsarbete. I en motion till riksdag hemställdes attriksdagen hos Kungl. Maj:t skulle anhålla om förslag om sådan ändring av civil-och militärområdesgränserna för och län att överensstämmelseuppnås med länsgränserna. Motionen avslogs av med hänvisning tilllänsberedningens arbete. Under utskottsbehandlingen framhöll försvarsutskottet,som fått tillfälle att yttra sig över motionen, att det förelåg behov avsärskUda anvisningar för försvarsplanläggningen vid delning av län på olikamUitär- och civUområden. Utskottet anförde härom ytterligare Särskilda föreskrifter erfordrasockså när detgäller administration och ledning av verksamheten inom delänsdelar som i krig skall avskiljas från moderlänet. Eftersom det torde dröjainnan den regionala indelningen kan tas upp till slutlig behandling av statsmakterna,förutsätter utskottet att närmare direktiv och anvisningar utfärdastill ledning för arbetet på regional nivå. Liknande synpunkter framfördes avcivilutskottet, vars uttalanden som sin mening gav Kungl. Maj:t tillkänna (CU 1972:31, rskr 1972:293). , som har inhämtat attdirektiv och anvisningar för försvarsplaneringen i berörda län ännu inteutfärdats, finner det angeläget att önskemålen härom tillgodoses. Sammanfattningsvis anser utskottetatt det finns goda förutsättningar för att försvarspolitiska synpunkter blirredovisade och beaktade vid samhällsplaneringen. Vid konflikt med andrasamhällsintressen måste dock göras en avvägning med beaktande av en radfaktorer, bl. a. fredsekonomiska. I vissa fall kan emeUertid vidtasåtgärder för att förbättra försvarsberedskapen som inte behöver medförakonflikt med andra intressen. Vår försörjningsberedskap har avgörande betydelseför möjligheterna att fuUfölja den deklarerade neutralitetspolitiken och det ärinte minst denna beredskap som bör iignas ökad uppmärksamhet. Den kommunalaberedskapen är ett annat viktigt område, nära knutet till bl. a. civilförsvar,försörjningsberedskap och allmän planering. Behovet av åtgärder föratt trygga nyhetsförmedlingen i krig och andra krissituationer kan ocksånämnas i detta sammanhang. Med den valda principen för ansvarsfördelning inomtotalförsvaret -att varje departement och myndighet som har ansvaret för enviss verksamhet i fred även skall ha ansvaret för samma verksamhet i krig, omden skall bedrivas i krigstid ställs krav pä resurser för samordnandeverksamhet på olika nivåer. är det särskiltsamordningsavdelningen inom försvarsdepartementet som har viktiga uppgifter idetta avseende. Utskottet anser inte att bör göra framställningtill Kungl. Maj:t i enlighet med motionärernas förslag. Motionen bör alltsåinte bifallas. att riksdagenavslår motionen 1973:1122. Pä försvarsutskottets vägnar PER Närvarande: herrar i Gäddvik (m), iEskilstuna (s), i Stenkyrka (c), Enskog (fp), i UddevaUa(s), i (s), Häll (s). (), GUmnér (c),i (s), Virgin (m), i (s), (),i () och (). a. w o tJ) '' O o -; =rt :0 c/5 o c' :M O, "3 C > >, Ti t/3 WD on c C C (D OJ OJ,; c/1 c/5< E SSLP Sekretariatet för säkerhetspolitik ochlångsiktsplanering inomtotalförsvaret m, m, ÖEF Överstyrelsen för ekonomisktförsvar GOTAB 735240 S 1973