bet · FW01JuU28 · 1973-12-31 00:00:00 — betänkande i anledning av motion omhäktning vid förvisning av utlänning. I motionen 1973:1084 av m.fl. (m) hemställs att beslutar anta följande Lag om ändring i I kap. 3 § Härigenom förordnas, att 1 kap. 3 § skall erhållaföljande lydelse. Med påföljd för brott förstås idenna balk: de allmänna straffen böter och fängelse, ämbetsstraffen suspension och avsättning för innehavare avbefattning, varmed ämbetsansvar är förenat, och disciplinstraff för krigsmän,samt viUkoriig dom, skyddstiUsyn, ungdomsfängelse, interneringoch överlämnande till särskUd vård. Med påföljd för brott förstås idenna balk: de allmänna straffen böter och fängelse, ämbetsstraffen suspension och avsättning för innehavare avbefattning, varmed ämbetsansvar är förenat, och disciplinstraff för krigsmän,samt viUkoriig dom, skyddstillsyn, ungdomsfängelse, interneringoch överiämnande till särskild vård, förvisning enligt utlänningslagen. Denna lag träder i kraft . Till stöd för yrkandet att ibrottsbalkens stadgande om vad som utgör brottspåföljd i meningskall upptas även förvisning enligt utlänningslagen anför motionärerna attdomstolen i mål mot utlänning rörande brott vara fängelse kanfölja ofta finner, att den lämpligaste påföljden är skyddstUlsyn ellerviUkoriig dom jämte förvisning med förbud att återvända hit. En sådan utgångkan enligt motionärerna följa även i mål angående relativt allvarligbrottslighet och där faran för fortsatt brottslig verksamhet är betydande. döms är häktad, skall domstolen pröva huruvida han skall ihäkte avbida att domen vinner laga kraft. Bland de häktningsgrunder som härvidkan ifrågakomma nämner motionärerna fara för att den misstänkte avviker ellerannorledes undandrar sig lagföring eller straff. Eftersom förvisning enligt inte betecknas somen brottspåföljd, torde domstolen enligt motionärerna, om den förordnat omskyddstillsyn eller villkorlig dom jämte förvisning, vara tvingad attföreskriva att den dömde genast skall försättas på fri fot. I motionenframhålls vidare att den dömde inte heller kan tas i förvar enligtutlänningslagen, om han inte förklarar sig nöjd med förvisningen. Motionärernaanser det angivna förhållandet vara starkt otillfredsställande bl. a. medhänsyn till att den dömde genast kan avvika och fortsätta sin brottsligaverksamhet här i landet. Enligt 26 § utlänningslagen kanutlänning förvisas genom dom eller beslut av aUmän domstol, om han befinns habegått brott på vilket kan följa fängelse eller om villkorligdom eller skyddstillsyn som ådömts honom för sådant brott undanröjs och det pågrund av gärningens beskaffenhet och övriga omständigheter kan befaras att hankommer att fortsätta brottslig verksamhet här i landet eller om brottet eljestföranleder att han inte bör få kvarstanna. Enligt 27 § utlänningslagen kanutlänning vidare förvisas om han befinns ha begått brott, vara enligtutlänningslagen eller enligt författning som utfärdats med stöd därav kan följafängelse, samt omständigheterna vid gärningens begående är försvårande eller omhan under de före gärningen senast förflutna två åren funnits skyldig tillbrott av samma slag. Vid bedömande av om utlänning bör förvisas skall hänsyntas till utlänningens levnads- och familjeförhållanden samt till längden av dentid han vistats i landet. Utlänning, som innehar bosättningstillstånd ellersom, då åtalet väcktes, var bosatt här, fårförvisas endast om det föreligger synnerliga skäl. Om utlänning förvisas skalldet men han därigenom lider beaktas vid bestämmande av annan påföljd förbrottet. Dom eller beslut om förvisning skall innehålla förbud för utlänningenatt återvända. Förbudet kan begränsas till att gälla . Överträdelse avförbud att återvända är straffbelagt. Straffet utgör fängelse i högst sexmånader. Här kan tilläggas att förvisning enligt utlänningslageninte upptas i stadgande om vad som utgör brottspåföljd ibrottsbalkens mening (1 kap. 3 § ). Förvisning anses i ställetenligt utgöra sådan särskild rättsverkan som förutom påföljd kanfölja på ett brott, t. ex. förverkande av egendom (se 1 kap. 8 § brottsbalkenoch prop. B 65), Utlänningslagen innehåller reglerom särskilda tvångsåtgärder för fall då fråga uppkommer om avvisning,förpassning eller utvisning eller om verkställighet av sådan åtgärd eller omverkställighet av förvisning. Enligt 35 § utlänningslagen kan utlänning isådana fall tas i förvar eller ställas under uppsikt. I fråga om förvisninggäller dock att de tvångsåtgärder utlänningslagen erbjuder kan tillgripas förstsedan domstolens beslut om förvisning vunnit laga kraft eller utlänningenavgivit nöjdförklaring. Fråga om häktning av utlänning somförvisas kan vara aktuell förutom i de i motionen beskrivna situationerna, dvs.då domstolen jämte villkorlig dom eller skyddstillsyn beslutar om förvisning,även i faU då en utlänning jämte förvisning döms till skyddstiUsyn medanstaltsbehandling eller ådöms ett kortare frihetsstraff och hinner frigesinnan förvisningsbeslutet vunnit laga kraft. Enligt 24 kap. 21 § skall domstolen, omden misstänkte döms till ansvar och han är häktad, pröva huruvida han skall ihäkte avbida att domen vinner laga kraft; är den misstänkte på fri fot kandomstolen förordna att han skall häktas. Häktningsfrågan skall härvid prövasenligt de i samma kapitel angivna grunderna. Såvitt nu är av intresse gällerenUgt huvudstadgandet i kapitlets I § följande. Den som på sannolika skäl ärmisstänkt för brott, för vilket är stadgat fängelse eller däröver, kanhäktas, om det med hänsyn till brottets beskaffenhet, den misstänktesförhållande eller annan omständighet skäligen kan befaras, att han avvikereller annorledes undandrar sig lagföring eller straff (flyktfara) eUer genomundanröjande av bevis eller på annat sätt försvårar sakens utredning(kollusionsfara), eller ock anledning förekommer att han fortsätter sinbrottsliga verksamhet (fara för fortsatt brottslig verksamhet). Är brottetringare än nu sagts men kan på brottet följa fängelse och har den misstänkteinte stadigt hemvist i landet, kan han häktas om det skäligen kan befaras atthan avviker. Om för brottet inte är stadgat lindrigare straff än fängelse i tvåår, skall häktning ske, om det inte är uppenbart att anledning tUl häktningsaknas. A andra sidan må häktning icke ske om det kan antas att den misstänktekommer att dömas endast tUl böter eller suspension. Det av motionärerna väckta spörsmålet gäller främsthuruvida häktning kan ske för att säkra verkställighet av förvisning då endastflyktfara föreligger som häktningsgrund. Under hänvisning till att förvisningenligt såsom angivits i det föregående inte utgör en påföljd förbrott har det hävdats att häktning inte kan ske för att säkra verkställighet avförvisning då endast flyktfara föreligger. Häremot har invänts att vidutlänningslagens tillkomst förvisning i processueUt hänseende ansågsutgöra en ansvarspåföljd (prop. 1954:41 s. 145 f och 161). Detta har ansettsfölja även av ordalagen i 26 § tredje stycket utlänningslagen. vari stadgas att det men utlänningen lider genomförvisningen skall "beaktas vid bestämmande av annan påföljd förbrottet". Man har vidare hävdat att någon ändring av förvisningenskaraktär i processueUt hänseende inte åstadkommits när sedermera i brottsbalkeninförts en definition av vad som utgör påföljd i mening. I sammanhangethar även åberopats ett uttalande av lagrådet under förarbetena tUl lagen ombehandling i fångvårdsanstalt (prop. 1964:76 s. 77). Lagrådet föreslog där attverkställighet skall kunna ske av frihetsberövande påföljd även om den dömdefullföljer talan "beträffande annan honom ådömd påföljd, t. ex.förverkande, förvisning eller avsättning". Med den nu skildradeuppfattningen rörande förvisningens karaktär av påföljd i processueUt hänseendeär det förenligt att häktning sker för att säkra verkställighet av förvisningenäven om endast flyktfara föreligger som häktningsgrund. I rättstillämpningensynes något avgörande som otvetydigt talar till förmån för den ena eller denandra av de båda åsiktsriktningarna icke ha träffats. Viss tvekan har också yppats rörande tillåtligheten avhäktning vid dom på villkorlig dom eller skyddstillsyn jämte förvisning.Frågeställningen kan återföras på de skiljaktigheter som föreliggerbeträffande förutsättningar för viUkoriig dom och skyddstillsyn å ena sidan ochförvisning å andra sidan. Som allmän förutsättning för villkorlig dom gällerenligt 27 kap. 1 § att det med hänsyn främst till den tilltaladeskaraktär och personliga förhållanden i övrigt finns grundad anledning anta attövervakning eller annan mera ingripande åtgärd inte erfordras för att avhållahonom från vidare brottslighet. Enligt 28 kap. 1 § samma balk gäller som enförutsättning för skyddstillsyn att det prövas erforderligt att den tilltaladeställs under övervakning och mera ingripande påföljd än skyddstillsyn intefinns påkallad. Som villkor för förvisning gäller däremot som framgår av detföregående antingen att det kan befaras att utlänningen kommer att här i landetfortsätta brottslig verksamhet eller också att brottet eljest föranleder atthan inte bör få kvarstanna här. Mot angivna bakgrund har ifrågasatts om förvisning kanådömas då påföljden bestäms tUl villkorlig dom. Tveksamhet har vidare yppatsangående möjligheterna till häktning när påföljden är kriminalvård i frihet.Det är emellertid att märka att vid införandet av utlänningslagen fråganhuruvida villkorlig dom enUgt den då gällande lagen om villkorlig dom skullekunna förenas med förvisning överlämnades åt rättstillämpningen. Ipropositionen med förslag till utlänningslag uttalade dåvarande chefen förjustitiedepartementet, statsrådet , bl. a. att det inte kundeuteslutas att villkorlig dom i förening med förvisning kunde visa sig vara enändamålsenligt reaktion i vissa fall (prop. 1954:41, s. 98-99). Med stöd häravhar hävdats att de skiljaktigheter i fråga om kraven på god prognos somföreligger mellan villkorlig dom och förvisning inte utgör hinder förmeddelande av villkorlig dom jämte förvisning. Därvid har bl. a. anförts attfall kan tänkas där den dömdes prognos visserligen kan bedömas vara dålig underförutsättning att han fortsätter sin vistelse i men kan bedömas vara bättre om han kommer underordnade förhållanden i hemlandet. Under hänvisning till likartad argumenteringhar hävdats att hinder mot häktning inte föreligger då fråga är om förvisningav utlänning som döms till vUlkorlig dom eUer skyddstillsyn. I domstolspraxisföreligger, som framgår bl. a. av de i det följande lämnade statistiskauppgifterna, en tendens att i vissa fall meddela villkorlig dom ochskyddstUlsyn jämte föi-visning. Något prejudicerande avgörande synes dock inteha träffats. Icke heller när det gäUer häktning i de här avsedda situationernasynes föreligga någon enhetlig praxis. Enligt uppgift från statensinvandrarverk meddelades beslut om förvisning beträffande 883utlänningar. Motsvarande siffror var 1 02 1, 748 och 743. Enligt en av åtalsrättskommittén genomfördstickprovsundersökning av brottmålsdomar mot 103 utlänningar meddelade månad 1970 av vissa avdelningar av rådhusrätt ådömdesförvisning i 22 fall. Av 34 utlänningar som dömdes till fängelse förvisades 11.Fängelsestraffet uppgick i de flesta fall . Av 24 utländskamedborgare som erhöll villkorlig dom förvisades 8. Beslut om förvisningmeddelades beträffande 2 av 12 utlänningar som ådömdes skyddstillsyn. (Senärmare härom i promemoria med förslag till nya regler om beivrande av vissabrott, begångna av utlänningar, stencil Ju 1971:14.) Pågående översyn m. m. I åtalsrättskommitténs i detföregående nämnda promemoria (stencil Ju 1971:14) med förslag till nya reglerom beivrande av vissa brott, begångna av utlänningar, behandlar kommittén bl.a. frågan om möjligheten att kombinera villkorlig dom med förvisning samtföreslår att laga stöd skall införas för meddelande av villkorlig dom oberoendeav utlänningens prognos i fråga om laglydnad i fall där det står klart attbrottet skall föranleda förvisning eller utlänningen skall avlägsnas ur landetpå grund av tidigare förvisnings- eller utvisningsbeslut. Kommitténs förslag idenna del har ännu inte föranlett någon Kungl. , som tillkallades enUgt bemyndigandeav Kungl. Maj:t 1961 för att verkställa översyn av utlänningslagstiftningen,har övervägt skilda frågor om frihetsberövande enligt utlänningslagen i sitt idecember 1972 avgivna delbetänkande (Ds In 1972:20) Frihetsberövande enligtutlänningslagen. Under remissbehandlingen av betänkandet har riksåklagaren iyttrande till chefen för fäst Uppmärksamheten påmotionsspörsmålet. Frågan om översyn av utlänningslagstiftningen är f. n.föremål för Kungl. I sammanhanget bör även nämnas attchefen för (prop. 1973:87 s. 135) förutskickat enallmän översyn av . Frågan om formerna för och omfattningen avdenna översyn är aUtjämt föremål för Kungl. Utskottet har inhämtat yttrandenöver motionen från riksåklagaren, hovrätten för ,, , statens invandrarverk. FöreningenSveriges tingsrättsdomare och Föreningen . Remissinstanserna intar över lag en positiv ställning tillmotionsyrkandet. Sålunda tillstyrker hovrätten, ,invandrarverket och åklagarföreningen att sådan lagstiftning vidtas attmotionens syfte kan tiUgodoses. Riksåklagaren har ingen erinran mot att ettförtydligande sker lagstiftningsvägen därest tvekan skulle anses råda ominnebörden av gällande rätt. ifrågasätter behovet avfrihetsberövande i avvaktan på att förvisningsbeslut vinner laga kraft men haringet att erinra mot att lagändring övervägs om sådant behov föreligger.Domareföreningen anser att den av motionärerna väckta frågan bör närmareundersökas. Riksåklagaren uttalar att det otvivelaktigt föreligger ettbehov av att kunna ingripa med tvångsmedel mot en förvisad utlänning för attsäkra att förvisningen kan verkställas. Efter hänvisning till den möjlighet attförordna om tvångsmedel enligt utlänningslagen som vederbörande myndighet hardå fråga uppkommer om avvisning, förpassning eller utvisning framhållerriksåklagaren att det förhållandet att frågan om utlänningens avlägsnandehandläggs av domstol i ett brottmål inte bör föranleda att möjligheterna attingripa bedöms annorlunda. I fråga om möjligheterna tUl häktning vidkriminalvård i frihet uttalar riksåklagaren att kombinationen kriminalvård ifrihet och förvisning betingas av speciella omständigheter. En sådankombination kan enligt riksåklagaren motiveras med att den dömde, även om hanlever under oordnade förhållanden här och därför kunde befaras fortsätta sinbrottsliga verksamhet, kan antas i sitt hemland under ordnade och invandaförhållanden - låta rätta sig utan ett frihetsberövande. Utgångspunkterna ärsålunda enligt riksåklagaren annorlunda än de som vanligtvis gäller vidskyddstUlsyn och villkorlig dom. Gentemot åsikten att införandeskulle ha medfört att förutsättningarna för användande av tvångsmedelförändrats anför riksåklagaren, att förvisning tidigare betraktats som enpåföljd i mening och att inte torde ha medförtnågon ändring i detta avseende. Visserligen har medfört att vissarättsverkningar av brott inte är att betrakta som påföljder i brottsbalkensmening, men intet tyder, enligt riksåklagaren, på att man med dennaterminologiska precisering avsett att förvisningen skulle ha andrarättsverkningar . Sammanfattningsvis anser riksåklagaren att gällande rätt ger den möjlighet att ingripa som motionärerna efterlyser. Skulleemellertid någon tveksamhet anses råda har riksåklagaren ingen erinran mot attförtydligande sker lagstiftningsvägen. Detta bör enligt riksåklagaren dock inteske så att förvisning upptas som påföljd i utan genom ändringar iutlänningslagen. Hovrätten för framhåUer att det i mångafall föreligger ett behov av att kunna förordna om någons kvarhållande i häktei de situationer som anges i motionen och kanske ännu oftare vid ådömande avkorta frihetsstraff jämte förvisning. Hovrätten konstaterar att förvisning vidutlänningslagens tillkomst ansågs utgöra brottspåföljd men enligt brottsbalkeninte betraktas som påföljd i mening. Hovrätten finner det i ochför sig föga tillfredsställande att förvisningens karaktär bedöms olika i olikalagar. När det gäller vilka konsekvenser stadgande om vad som ärpåföljd i mening har för det i motionen behandlade problemetifrågasätter hovrätten om det vid tillkomst varit avsett attförvisningens rättsverkningar i processueUt hänseende skuUe ändras genom en ibalken införd definition av begreppet påföljd. Med hänsyn härtill anserhovrätten det vara lagtekniskt möjligt att låta någon kvarstanna i häkte iavbidan på att ett förvisningsbeslut vinner laga kraft. Hovrätten anseremellertid frågan så tveksam att ett klargörande lagstiftningsvägen bör ske.Härvidlag förordar hovrätten att problemet löses på annat sätt än detmotionärerna föreslagit. Hovrätten anför härom följande: En möjlighet skulle vara att ändra35 § utlänningslagen så att det för tUlämpning av de däri stadgadebestämmelserna om tagande i förvar inte krävdes att förvisningen vunnit lagakraft utan endast att domstol dömt till förvisning. 1 fall där häktning eljestskulle behöva tUlgripas endast för att - där risk för avvikande föreligger -säkerställa att förvisningen skall kunna verkställas kan det förefallanaturligt att använda sig av utlänningslagens bestämmelser om tagande i förvar,i synnerhet som det redan enligt nuvarande bestämmelser torde kunna bliaktuellt att sedan domstolens förvisningsbeslut vunnit laga kraft tillämpautlänningslagens bestämmelser om tagande i förvar. Det torde nämUgen inte varariktigt att domstolen förordnar att den dömde skall kvarstanna i häkte tilldess förvisningsbeslutet kan verkställas utan endast till dess detta beslutvinner laga kraft. Domstolen vet ju nämligen inte om förvisningsbeslutetöverhuvudtaget kan verkställas. Mot den nu ifrågasatta ändringen av 35 §utlänningslagen talar dock att, medan förvisningsfrågan behandlas av hovrätteller högsta domstolen, en annan myndighet har att förordna om tagande iförvar. Lämpligare skulle vara att ändra bestämmelsen i 24 kap. 21§ , som direkt reglerar domstolens möjligheter att i en dom förordnaom d,;n dömdes hållande i häkte i avbidan på att domen vinner laga kraft. Dennabestämmelse anknyter enligt ordalydelsen inte till den ådömda påföljden utandet förutsattes endast att den misstänkte dömes för brottet och att vanligahäktningsgrunder föreligger. Genom att i denna paragraf ange i vilka falldomstolen kan förordna att den dömde skall kvarstanna i häkte till dess domenvinner laga kraft kan det med motionen avsedda syftet uppnås på ett mera direktoch lagtekniskt klarare sätt. Hovrätten understryker slutligenatt förordnande om utlännings kvarhåUande i häkte inte bör ske generellt i dehär behandlade situationerna, eftersom det är fråga om ett frihetsberövande sominte till någon del kan avräknas från exempelvis ett fängelsestraff. anser att den i motionen behandladefrågan, om förvisning i processueUt hänseende kan betraktas som påföljd förbrott, är väsentlig från polisiär synpunkt. Enligt vad styrelsen inhämtat ärrättspraxis vacklande, även om flertalet domstolar synes anse att förvisningefter införande inte är att betrakta som en brottspåföljd.Eftersom vid en sådan bedömning häktningsinstitutet inte kan användas och dåpolismyndigheten inte kan omhänderta den dömde jämUkt 35 § utlänningslagenförrän förvisningsavgörandet vunnit laga kraft eller utlänningen avgivitnöjdförklaring händer det enligt mening alltför ofta attden dömde håller sig undan för att försöka undgåverkställighet av förvisningen. Detta kan förorsaka polisen ett myckettidskrävande spaningsarbete. Styrelsen har i förarbetena till inte funnitnågot uttalande som klargör skiUnaden mellan behandling av förvisningoch de entydiga uttalanden i förarbetena till utlänningslagen, enligt vilkaförvisning är en brottspåföljd. Enligt styrelsens uppfattning förefaller detmindre sannolikt, att lagstiftaren med de nya bestämmelserna i 1 kap. 3 och 8§§ , vilka närmast synes vara att anse som terminologiskapreciseringar, avsett att förvisning från processuell synpunkt skall ha andrarättsverkningar . Sammanfattningsvis uttalar , att detfinns skäl som talar för att gällande rätt ger möjlighet att ingripa i de fall,som avses med motionen. Med hänsyn till den tveksamhet som synes råda i praxisoch som utan tvekan medför olägenheter i polisarbetet tillstyrker emellertidstyrelsen att ett förtydligande sker lagstiftningsvägen. Detta torde enligtstyrelsen lämpligen ske genom ändring i utlänningslagen. ifrågasätter huruvida sommotionärerna uppger - det är vanligen förekommande att utlänning, som häktatsvid svensk domstol för brott, å vilka fängelse kan följa, ådömsskyddstillsyn eller vUlkorlig dom jämte förvisning samt att detta ävenförekommer i mål angående relativt allvarlig brottslighet och där faran förfortsatt brottslig verksamhet är betydande. Beträffande de utlänningar, somvistas i frihet i avvaktan på att beslut angående förvisning vinner laga kraft,torde enligt styrelsen endast i undantagsfall den brottslighet som föranlettförvisningsbeslutet vara av så allvarlig art att ett frihetsberövande ärpåkallat. Styrelsen ifrågasätter således behovet av ett frihetsberövande iavvaktan på lagakraftvunnet beslut i dessa fall. Skulle emellertid ett sådantbehov visa sig föreligga bör enligt styrelsens mening övervägas om det inte istället för den föreslagna ändringen i är lämpligare att genomändring i utlänningslagen möjliggöra för vederbörande myndighet att tautlänningen i förvar eller ställa honom under uppsikt, innanförvisningsbeslutet vunnit laga kraft. anser i likhet med motionärerna att nuvarande ordning i vissa fall kan leda till stötande resultat. Denav motionärerna föreslagna ändringen i 1 kap. 3 § skulleemellertid enligt invandrarverket kräva en hel del följdändringar ibrottsbalken. Såsom en enklare metod att uppnå motionärernas syfte föreslårinvandrarverket ändring av bestämmelserna om häktning i 24 kap.rättegångsbalken så att häktning undantagsvis blir möjlig i avvaktan på att ettförvisningsbeslut vinner laga kraft. konstaterar inledningsvis att förvisninginte är att anse som straff samt att bestämmelser om häktningbl. a. innebär att häktning ej kan ske för att möjliggöra verkställighet avnågot som icke är straff. Motionärernas uttalande att häktning ej kan ske dåförvisning ådöms jämte skyddstillsyn och villkorlig dom är enligt föreningenriktigt så tiU vida att häktning ej kan ske för att säkerställa verkställighetav förvisning. När det i praxis förekommit häktning i dylika situationer kandet enligt föreningens mening antas att häktningsskäl varit fara för fortsattbrottslighet. Föreningen ifrågasätter om det är påkaUat med häktning i andrafall än dem där fara för fortsatt brottslighet föreligger. 1 dettahänseende anför föreningen följande; Det måste nämligen uppmärksammas,att förutsättning för ådömande av villkorlig dom enligt är attövervakning eller mer ingripande åtgärd ej erfordras för att avhåUa från vidarebrottslighet. Detta stämmer inte med det krav utlänningslagen i första handställer upp för förvisning: risk för fortsatt brottslighet. Den andraförutsättningen för förvisning "eller föranleder brottet eljest att hanicke bör få kvarstanna" syftar på det fall att det inte föreligger återfallsriskmen brottet vittnar om en för våra förhållanden främmande råhet ellerhänsysnlöshet. Det är knappast tänkbart med viUkoriig dom i sådant faU. Oaktat det nu anförda förekommer emellertid i ickeobetydlig omfattning i praxis att villkorlig dom jämte förvisning ådömes. Anledningenhärtill torde vara att domstolarna finner ett fängelsestraff eller kriminalvårdi frihet meningslös ur svensk synpunkt, eftersom utlänningen inte har sådananknytning tUl riket att han vill eller bör få kvarstanna här.