prot · FV0931 · 1972-12-31 00:00:00 — Ämnet rymmer utan tvivel så ofantligt mängaaspekter, och det ekonomiska läget i vårt land är så allvarligt att det kundefinnas fog för ett längre anförande. Som representant för ifinansutskottet skall jag dock i stort sett begränsa mig till att anföra någrasynpunkter i anledning av utskottets betänkande och då särskUt i anslutningtill vår reservation och de yrkanden som denna ger anledning till. Jag kan göradenna begränsning så mycket mer som jag vet att ämnet i ett senare skede avdebatten allsidigt kommer att belysas genom ett inlägg av ledareGunnar . Den aktuella finansplanen och budgetförslagen avser tidenjuH 1972-juni 1973. Men för att göra bedömningar beträffande denna kommandetidsperiod är det nödvändigt att redogöra för de förhållanden som härvid är avsärskUd betydelse. Vi redovisar dem i vår reservation. Det nuvarande konjunkturläget är aUt annat än ljust. Attså är fallet har förvisso mer än en orsak. Vi undantar inte inverkan av förhållandeni omvärlden, men vi har befogad anledning att klandra den svenska regeringenför bristande förmåga och intresse att vidta de åtgärder som utvecklingenkrävt. Regeringen bär genom sin ekonomiska politik, sina felbedömningar och sinbristande handlingskraft ett väsentligt ansvar för att vi fått en så betydandearbetslöshet och en aUtmer kännbar prisstegring. Att den breda massannu aHt högljuddare böriar protestera mot prisstegringarna, i synnerhet påmaten, är ingenting att förvåna sig över. Det är helt motiverat att vi i vår reservation påminner omhur vi från , och moderata samlingspartiet i fleramotioner tiH riksdag påtalat riskerna för en underskattning avavmatt-ningstendenserna i den svenska ekonomin. Redan i de motioner somlämnades i anslutning till statsverkspropositionen förordadesen mer expansiv ekonomisk politik än vad som då förutsattes i finansplanen.Kraven på en mer expansiv politik och generellt verkande stimulansåtgärderupprepades sedan vid flera olUca tillfällen . Utvecklingen och den gångna delen av1972 har klart bekräftat att en sådan politik som vi förordade skulle ha varitriktig. Den ekonomiska utveckHngen blev mycket svag, och tUlväxtenstannade vid knappt en halv procent. Arbetsmarknaden kännetecknades av ettsuccessivt försämrat sysselsättningsläge med höga arbetslöshetssiffror. Den aktuella konjunktursituationen i kännetecknasav den fortsatta höga arbetslösheten och en låg aktivitet i hela ekonomin. Vihar i reservationen redovisat omfattningen av arbetslösheten enligt såvälstatistiska centralbyråns beräkningar som statistik.Jag skall inte här upprepa alla de redovisade siffrorna, men även omuppgifterna från utvisar någon minskning i febmari i århar vi mer än 20 000 fler arbetslösa nu än för förra åretshögsta siffra. Det finns också anledning bemärka att inslaget av kvinnor blanddem som saknar arbete är betydande numera, liksom även inslaget av yngreårgångar och av de s. k. tjänstemannagrupperna. Det nuvarande läget på arbetsmarknaden och den ekonomiskautvecklingen i allmänhet tyder på att de åtgärder som vidtogs under hösten 1971inte var tUlräckliga. Ytteriigare, genereHt verkande åtgärder borde ha sattsin. Det har då och då framkommit antydningar om att vi skulle ha ändratuppfattning i fråga om våra framlagda förslag om genereUaåtgärder för att ge näringslivet stunulans och öka en sviktande efterfrågan.Det har vi alltså inte. Men förslagen framfördes med krav på ett snabbt beslutoch ett snabbt ikraftträdande. Regeringen får bära ansvaret för att åtgärdernainte då insattes. Hade så skett, skulle arbetslöshetsstatistiken ha settväsentligt annorlunda ut och tUlförsikten i näringslivet ha varit större medhögre investeringsaktivitet. Att nu upprepa våra framförda förslagskulle innebära att åtgärdema skulle kunna börja verka först dåde enligt förutsättningarnaberäknats kunna avvecklas. Några säkra tecken på en snabb återhämtning iekonomin kan man inte se . Det finns därför alltjämt ett visstutrymme för att vidta konjunkturstimule-rande åtgärder under innevarandebudgetår, men sådana åtgärder måste vara snabbt verkande och av sådan art attde också snabbt kan avlyftas, om så skulle behövas. För att bedöma utvecklingen inom den svenska ekonominunder /73 vore det angeläget att ha säkrare grunder än vad somnu står till buds. Det underlag som finansplanen redovisar för konjunkturbedömningenger enligt vår uppfattning inte tillräckligt skäl för ett antagande att ett omslagi konjunkturerna kan förväntas . Den internationellakonjunktumtvecklingen, av vilken svensk ekonomi är starkt beroende, inrymmerbåde positiva och negativa inslag. Stora förväntningar om en valutastabUitetuppstod sedan det kunnat träffas en internationeU valutauppgörelse i december1971, men det återstår många olösta problem innan en verklig stabilitet kanskapas. KonjunktumtveckHngen i vårt land företer en mycketsplittrad bUd, och vi anser det välbetänkt att dröja med försök till merabestämda bedömningar av utvecklingen under /73 tiH den tidpunktdå kompletteringspropositionen avlämnas. Detta innebär också att vi intar enmera avvaktande hållning till angivande av tidpunkten för en kommandekonjunktumppgång än vad utskottsmajoriteten har gjort. Kravet på en skärptkonjunkturberedskap är för oss angeläget och måste innefatta en beredvilHghetatt sätta in ytterligare stimulansåtgärder. Då vi anser att en skärpt konjunkturberedskap är angelägenvill vi också betona att denna måste inbegripa möjligheter att strama åt i denekonomiska politiken, om anledning härtiU uppstår. Vi får inte göra ommisstagen , då det fördes en expansiv politik så länge att enuppåtgående konjunktur därigenom övergick i en överhettad situation. Detta varenligt vår bedömning en väsentlig orsak till att den hårda kreditpolitikenunder 1970 måste tiUgripas. Skulle en stark konjunktumppgång växa fram, är detnaturligt att under nästa budgetår restriktiviteten i finanspolitiken ökas. Omdetta skall vara möjligt måste stor vaksamhet iakttas vid utskottens utgiftsgranskning.Annars uppstår lätt risk för att allvarliga kreditrestriktioner måstetillgripas. Vid tidigare stränga kreditrestriktioner drabbades de mindre ochmedelstora företagen särskUt hårt, och det ledde både tillföretagsnedläggningar och tUl utebliven investering. När en påtaglig konjunkturförbättring inträder, ger sigrisken för prisstegringar tiU känna. Därför måste den konjunkturpolitiska beredskapenockså innefatta nödvändiga åtgärder för att begränsa prisstegringarna. Detförvånar många att vi har stora prisstegringar redan under en lågkonjunktur. Vad gäUer målen för den ekonomiska politiken under 1972kan vi med tillfredsställelse konstatera att det råder betydande enighet istörsta allmänhet. I motionen 1972:812 av herrar och hemställsatt skall "som sin mening uttala att full sysselsättning,fortsatt hög tillväxttakt, jämnare inkomstfördelning, stabiHsering av prisnivånsamt regional balans skall vara övergripande mål för den ekonomiska politiken".I motionstexten har dessutom balans i utrikesbetalningama angetts vara ettövergripande mål för den ekonomiska poHtiken . Yrkanden i motionerna814 och 815 kan också inrymmas inom yrkandena i den gemensamma motionen avherrar och . 1 likhet med motionärerna finner vi det anmärkningsvärtatt finansministern i årets finansplan inte betonat kravet på regional balanstrots att det föreligger tendenser tUl en ny skärpning av de regionalaskUInaderna på arbetsmarknaden. Jag viU åberopa vad vi i reservationen anfört beträffande nödvändighetenav en jämn och hög investeringstakt. Tyvärr måste vi konstatera attnäringslivets investeringar inte nått den omfattning som man skulle önska. Vihar därför gjort det uttalandet att investeringarna inom näringslivet måsteytteriigare prioriteras. Det gäller att stå väl mstad inför en kommandekonjunktumppgång. Då man söker anledningar tUl att investeringarna inte nåttden önskade omfattningen, finns det skäl att peka på några tänkbara orsakerhärtill. Vid en svag efterfrågan är det förklarligt om företagare tvekar. Enekonomisk politik som stimulerat efterfrågan hade säkerligen också stimuleratviHan att investera. Ovissheten i fråga om EEC-förhandlingama är en annanhämmande faktor för mänga. Jag vill dessutom starkt betona den inverkan i frågaom investeringsbenägenhet som den ofta negativa instäUningen till företagarnasproblem åstadkommer. Den har inte sällan tagit sig sådana uttryck att mångaföretagare frågar sig varför inte regeringen tar avstånd från i vaqe faU demest stötande formerna. Att vi kunnat notera en påtaglig förbättring avutrikes-balansen är ingen garanti för att denna förbättring blir varaktig. Vårexportindustri behöver ytterligare slagkraft, och den del av hemmamarknadsindustrinsom arbetar under utländsk konkurrens måste förstärkas för att vi även iframtiden skall kunna räkna med ett gynnsamt utfall i betalningsbalansen. Jag finner det angeläget att peka på vad vi anförtbeträffande stmkturomvandlingen inom vårt näringsliv. Den kommer att skapa enarbetslöshet, helt oberoende av konjunkturläget i övrigt, och inom vissaområden göra oss mer beroende av import. Dessa problem kräver alluppmärksamhet. För att vinna tid lämnar jag ät andra att belysa vad visagt om den offentliga sektorns utgiftsexpansion inom såväl den statliga somden kommunala delen. Av samma skäl kan jag avstå från att kommentera vad vianfört i anledning av motionen 1972:814. En fråga som jag tUlmäter mycket stor betydelse ärförslagen i och gemensamma motion 1972:813 ominrättande av ett ekonomisk-socialt råd samt anordnande av stabiliseringspolitiskakonferenser för samråd kring de samhällsekonomiska problemen. Vi har tidigareframfört samma förslag och upprepar dem , eftersom vi tror mycket på värdet avdem. Det är av stor vikt att förberedelser görs för att förverkligadessa uppslag. Överläggningar måste komma tiU stånd i mycket god tid före enkommande avtalsrörelse. Detta skulle ge de berörda parterna en nödvändigdistans tiH de mera avtalstekniskt och taktiskt betingade åtgärderna undersjälva avtalsförhandUngarna.Jag har verkligen svårt att förstå anledningen till att regeringspartiet tvekaratt pröva den form av brett samråd som kunde skapas härigenom. Inom kreditpolitikens område behandlas i vår reservationtre olika motioner. Med anledning av motionen 1972:294 av m. fl.beträffande systemet med emissionskontroU anför vi att det finns anledning attgöra en viss översyn av det nuvarande systemet. I motionen 1972:404 av herrarLevin och i och motionen 1972:405 av m. fl.aktuaHseras frågor av betydelse för de mindre och medelstora företagenskreditförsörjning. Motionerna har väckts särskUt med anledning av deerfarenheter som företrädare för denna typ av företag har haft dåen åtstramning i lånepolitiken varit kännbar. Det gäller här dels att ägnastörre uppmärksamhet åt de mindre företagens lånemöjligheter i tider avkreditåtstramning, dels att tiUförsäkra företag med mindre än 500 anställdaåterlån från AP-fondema genom sådan ändring av reglementet för allmännapensionsfondens förvaltning att återlån kan erhållas enligt gällandebestämmelser men utan begränsning av kreditrestriktioner. Utskottets majoritet föreslår avslag på dessa motioner,men vi reservanter tillstyrker motionerna. I motionen 1972:812 av herrar och upptasockså problemet med de snabba förändringarna i lagerinvesteringarna. Vid såvälden senaste konjunktumppgången 1969 som nedgången 1971 har det funnits ett närasamband med förändringar i lagren. Av dessa och vissa andra redovisade skälföreslår vi reservanter att motionärernas yrkande att hos Kungl.Maj:t skaH anhålla om utredning beträffande lagerförändringarnas verkningar påkonjunkturförloppet godkänns. I en motion av herrar Gadd och i Mahnö,1972:400, begärs en utredning i fråga om en samordning av den offentligasektoms uppköpsverksamhet m, m, I vår reservation har vi ganska utförligtmotiverat vårt ställningstagande, som innebär avslag på motionens yrkande. För fullständighetens skull bör jag kanske nämna att viockså yrkar avslag på motionen 1972:402 av m, fl. Efter vad jag här anfört ber jag att få yrkabifall till samtliga punkter i reservationen av mig själv m, fl. HerrBURENSTAM (): Konjunkturläget är fortfarande skralt. Dethade varit bättre om man på ett tidigt stadium hade genomfört de olikaförslag som lades fram från oppositionssidan. Jag tycker att vi nu klart kan seatt det vilar ett stort ansvar på regeringen för att den inte på ett tidigtstadium tog fasta på de förslag vi lade fram. Men även med regeringens politik blir det väl förr ellersenare en uppgång. När den kommer är svårt att veta. Såväl finansutskottetsmajoritet som dess muioritet uttrycker sig med en viss försiktighet på den punkten,men det är ändå rimligt att räkna med att det under nästa budgetårkommer att bli en svängning uppåt. Men om också sysselsättningsläget skulle komma att förbättras kvarstårändå en del allvarliga svårigheter. Regeringen har skött denekonomiska politiken iUa, och därför kommer det att kvarstå allvarHgasvårigheter även om sysselsättningsläget förbättras. När vi bedömer situationeni vårt land gör vi det mot bakgmnden av vetskapen att vi här harfått en relativt sämre situation än man fått i andra länder. Om vi ser påprisstegringstakten kan vi konstatera att vi i genomsnitt har snabbare prisstegringari vårt land än i andra länder. Ser vi på den ekonomiska tiUväxten finner vi attvi har en genomsnittligt långsammare resursutveckling än i andra länder. Och omvi ser på sysselsättningsläget, finner vi att det blivit sä attvi inte skiljer oss fördelaktigt från andra länder ens på den punkten. Det haralltså skett en försämring i värt läge i förhållandetill genomsnittet i andra länder. Det är något tokigt med en politik som lett fram tiH dettaogynnsamma läge, Socialdemokratema har gjort många bra saker; det förtjänarunderstrykas för att ge beröm där det behövs. Men är det någontinginom den ekonomiska poHtiken som har gått allvarligt på sned. Bland desvårigheter som jag tror kommer att göra sig gällande ganska kraftigt undernästa uppgångsfas är de som kommer att återfinnas på utrikeshandelssidan. Underden gångna perioden av stor arbetslöshet och nedgång i aktiviteten har visluppit undan handelsbalansproblem och problem på valutasidan. Jag troremellertid att vi kommer att få tillbaka svårigheterna där, och det ländersocialdemokraterna i finansutskottet tiU heder att man starkare än ifinansplanen har understmkit att denna risk föreHgger, Vidare tror jag att vi på valutasidan - alltså när detgäller dollar och kronor och över huvud taget alla kapitalrörelser kommer attfå känna av en fortsatt oro. Av finansplanen och av en del skriverier ochuttalanden från regeringssidan har det förefalHt som om varenda instabUitethade undanröjts, men jag tror man kommer att märka vi har för övrigt redanmärkt det att de förhoppningarna har varit alldeles för optimistiska. Det ärytterligare en risk när vi bedömer den framtida utvecklingen i vår ekonomi. Mera näraliggande än detta med valutor och utrikeshandelär dock den fråga som så intensivt har kommit att diskuteras under de senastedagarna, nämligen matpriserna. Vad skall man göra åt den frågan? Ja, jag hördei Tidningskrönikan en rapport från en socialdemokratisk tidning, därman förklarade att matpriserna inte är något dåligt exempel att ta somutgångspunkt för att resonera om de ekonomiska svårigheter vi har att brottasmed. De olika avvägningar man här måste göra är ett lärorikt exempel på hur detekonomiska maskineriet fungerar och vUka svårigheter vi har. Därför tänkte jagta just den handfasta frågan: "Vad skall vi göra åt matpriserna?" somutgångspunkt för min diskussion av det betänkande från finansutskottet som vi skall behandla. och många med henne som de senaste dagarnagivit frågan om matpriserna publicitet har sagt att de inte menar att det ärbönderna som roffat åt sig mer än vad de borde ha. Det är helt riktigt,Jordbmkarbefolkningen har snarare fått ett försämrat läge. Hadedet inte varit på det sättet, så skulle vi för övrigt inte heUer haft denallvarliga nedläggning av jordbmk som vi fått . De som har talat om matpriserna har också sagt att maninte heller inom handeln har skott sig, och det är också riktigt. Handeln harinte någon hög lönsamhet; vi kan t, ex, se i tidningarna att skär nedåterbäringen , helt enkelt beroende på att det ekonomiskaresultatet varit så dåhgt. Eftersom det alltså inte finns några enkla ochiögonenfallande förklaringar och man inte heller kan göra några enklapåpekanden om hur man skulle gå tiU väga för att klara matpriserna, säger man:"Då får vi överlämna det här problemet tUl politikerna," Och det ärockså riktigt; det är vår skyldighet att försöka ge svar på sådana frågor. Meneftersom man inte vid första ögonkastet kan finna några enkla och självklaralösningar, kan man inte heUer i en enda enkel mening ange hur vi skall gå tUlväga, utan man får föra ett resonemang. Det finns dock ett svar på frågan, vad man skall göra åtmatprisema och åt hela det skeende som ligger bakom den våldsamma uppgången avpriserna där och på andra håll. Det finns ett svar åtminstone anser vi inommoderata samlingspartiet att vi har ett svar. Vi anser att det i den gemensammaborgerliga reservationen tiU finansutskottets betänkande finns ett svar, och vianser vidare att vi i det avseendet skiljer oss från , Närsocialdemokraterna talar förefaller det nämligen som om det enda de hade attsäga var att "samhället", dvs, staten, måste bh starkare. Det ärungefär så konkret de kan uttrycka sig. Jag tror inte att det ärett bra svar till svenska folket när man säger att vad som behövs för att klaraläget är att ge mera makt - inte ens att ge mera makt.Jag tror t, o, m, att det är ett dåligt svar. Vad som behövs är snarare att maninriktar sig på att ge de enskilda människoma mera medbestämmanderätt när detgäller deras angelägenheter. Det är svar av den typen som vi har att ge. Först och främst tror jag att det behövs en politik somsatsar mera på ekonomisk tillväxt än den som vi haft gjort.Ekonomisk tiUväxt löser, som vi vet, alls icke automatiskt aUa problem. Menekonomisk tillväxt ger möjhgheter. Den ger möjligheter att göra hushållskassanstörre än den är, och det är ju det som behövs för att deenskUda människoma skall få lättare att klara sin hushållsbudget,Socialdemokratema har försuttit bra mycket av de möjHgheterna,Om vi här i landet haft samma tillväxttakt som man haft i jämförbara länder,hade vår nationalinkomst varit många miljarder högre, och dessa miljarderhade kunnat användas till både det ena och det andra; bl, a, hade man just kunnatse tUl att hushållskassorna varit större. Genom att regeringen på olika sättmissat de möjligheter som här finns, har regeringspolitiken i själva verketblivit mycket reformfientlig. Jag tror alls inte socialdemokraterna saknar enönskan att genomföra reformer, men deras politik har lett tUl en brist påmöjhgheter att förverkliga dessa reformer. Det är därför som det är riktigt attsäga att socialdemokratisk politik faktiskt kommit att bh starktreformfientlig. Vad kan man då göra för att här i landet få en bättreresursutveckling som ger utrymme för mera reformer? Ja, vi kan inte göra någonlång granskningav det - jag skaH ju bara tala i några minuter tiH, Men det behövs en bättrenäringspolitik, mera inriktad på utveckling än aweck-Hng, Vi kan inte omskolaoss till välstånd och i så hög grad som den nuvarande socialdemokratiskanäringspolitiken innebär förlita oss på sådana åtgärder. Omskolningen ärviktig, men vi kan inte satsa bara på dessa avvecklingar, utan det fordras istäHet utveckling. Det behövs en regionpoHtik som verkar med kraftfullaåtgärder och mindre med det plotter som i så hög gradkännetecknar regionpolitiken. Det fordras också, såsom vi säger i denborgerliga reservationen, att man klart uttalar att en kraftfull regionpolitikär ett av de stora samhäHsekonomiska målen. En åtgärd som jag anser att man börse till att få ekonomiskt utrymme för är att ta bort arbetsgivaravgiften istödområdena. Mer allmänt sett behöver vi, såsom de båda föregåendetalarna framhålHt, större investeringar inom näringslivet som helhet. Detbehövs också ett bättre utbildningsväsen - det är någonting mycket viktigt förde ekonomiska framstegen. Men, herr finansminister, vad som definitivt inte behövsär det som den socialdemokratiska minoriteten tillsammans med kommunisterna såsmåningom antagligen kommer att rösta igenom, nämligen idén om en s, k,inköpspool för att motverka konjunktursvängningarna. Socialdemokraterna harunder den senaste konjunkturnedgången visat sig vara mycket skickHga när detgäller att undvika att använda de vedertagna medlen för att utjämna deekonomiska svängningarna. Varför skall ni då överanstränga er för att hitta pågalna sätt att försöka åstadkomma en ekonomisk uppgång? Jag hoppas verkligenatt ni skrinlägger förslaget om en inköpspool som, såvitt vi i finansutskottetkunnat förstå, skuHe innebära att staten började köpa kylskåp och klänningaroch lade upp dem i ett lagerhus för att, när tillfälle bjöds, sälja ut dessavaror. Jag tror att det kommer att bli den mest byråkratiska och dyrbaraekonomiska politik som kan tänkas, och det vore mycket intressant att såsmåningom få höra förklara hur det här skulle gå till. Eller ärdet bara en hövHghet mot era motionärer att ni velat föra denna underliga tankevidare till den stackars finansministern? En vUctig sak är alltså att se tUl att man har enresursskapande politik, så att hushållskassan blir större och vi får störremöjligheter att köpa; då känns prisstegringarna mindre hårt än de förnärvarande gör. Men sedan gäller det naturligtvis också att försöka minskasjälva prisstegringarna, I rättvisa mot finansministern tror jag att man börsäga att det är mycket svårt att bli helt kvitt prisstegringarna. Men jag troratt prisstegringarna i det här landet skulle kunna vara mindre snabba än de förnärvarande är. Hur skall det gå till att åstadkomma detta? Om en personeller ett företag har en idé om hur man med hjälp av någon maskin, någon nymetod eUer någonting annat skulle kunna sänka tiUverkningskostnaderna, skalldet vara rimligt lätt för den personen eller det företaget att få låna pengaroch kunna göra en investering. Den socialdemokratiska kreditpolitiken harvarit mycket ryckig. En av anledningarna till att matpriserna stigit är atthandelns kostnader har stigit mycket kraftigt; man har så att sägatvingats skicka vidare i priserna de mycket stora löneökningarna inom handeln.Om vi inte, herrar och , vid ett par tUlfällen hade haftinvesteringsavgifter på byggandet inom handeln, tror ni då inte att det hadevarit lättare för dessa verksamheter att klara kostnadsökningarna utanatt skicka dem vidare i prisökningar? Det tror jag. Jag tror att även ni trordet, men jag tror också att ni inte kommer att vilja säga det. Det måste varapå det sättet, att om handeln haft större möjligheter att på ett bUHgt sättsköta sina investeringar, hade matpriserna stigit mindre snabbt än vadde nu gör. Det är mot denna bakgrund som vi i vår reservation i ettpar motionsyrkanden framställer krav som syftar till att åstadkomma en bättreoch rimligare fungerande kreditmarknad. Man bör se över systemet medemissionskontroU och man bör göra det enklare med s, k, återlån frånAP-fonderna, Jag tror att det är mycket betydelsefullt att vi förnärvarande noga överväger det som jag nu har sagt - för att inte räka i detläget när nästa konjunktumppgång kommer att då den mest enorma åtstramning avkreditpolitiken måste tillgripas. På det sättet skulle ni på nytt knäcka deinvesteringsönskningar som finns i näringslivet, som ni har gjort i ett antalomgångar och som är en viktig förklaring till de svårigheter vi förnärvarande upplever. Hur skaH det gå tiU att sHppa att på det viset knäckaönskemålen om att bygga ut och att sänka kostnaderna inom näringslivet? - Detmåste gå tUl på det viset att stat och kommun inte lägger beslag på så mycketpengar för egen del att det inte bhr någonting över för dem som vill låna. Detfordras, Htet mer invecklat uttryckt, en rimligare finanspolitik än den somvanligen bedrivs.