prot · FV0916 · 1972-12-31 00:00:00 — Har regeringen ändratmening på den punkten? Det vore synd för regeringen hade säkert rätt då. Vad vimåste dimensionera vårt försvar efter är inte tonfallen i debatten omkring oss,utan de resurser som kan hota oss, dvs. omfattningen och arten av denkrigsmateriel som tänkbara angripare förfogar över och den stridsutbUdning,kvahtets- och volymmässigt, som han bedriver. De faktorerna kan man håUa ganskagod kännedom om och såvitt jag vet har det - allt tal om avspänning tUl trots -inte skett en tiUstymmelse tUl reduktion av dessa faktorer, snarare tvärtom. Så några ord om försvarsutredningens strategiskafunderingar. Man förklarar att seghet och uthålhghet skall vara viktigare än initialstyrka. Man viU ge lägre prioritet åt fjärtstridsförbanden ochsäger att invasionsförsvaret bör inriktas på kustnära insatser. den 3 febmari 1972 Gäller det även Gotlandskusten? I så fall tordefjärrstridsförbanden vara svåra att reducera, Alla studier och analyser visarklart svårigheterna att försvara en ö om man avstår från att göraöverskeppningsföretag och försörjningstransporter dit riskfyllda och osäkra.Och hur menar man att segheten skall kunna främjas genom att fjärrstridsförbandenminskas? Det blir ju precis tvärtom. Möjligheten att kraftsamla arméförband tUlett angripet kustavsnitt är ju helt beroende av hur en angripare har tvingatsuppträda och koncentrera sina styrkor under överfarten, Hans framgång är ocksåi hög grad beroende av de förluster som han kan tillfogas tiU sjöss. Dessutomföreslår ju försvarsutredningen också minskning av de rörliga väl beväpnadearméförbanden. Nej, det är nog tyvärr på det sättet attförsvarsutredningens argumentering mindre har styrts av omsorgen omförsvarsförmågan än av önskemålet att finna ursäkter för en starkt minskadanskaffning av för försvaret väsentliga men tyvärr dyrbara enheter. Helaresonemanget strider, såvitt jag kan förstå, helt mot de erfarenheter ochresultat som mångåriga studier givit. Ett krav som måste stäUas, alldelesoavsett var man lägger anslagsnivåerna, är att bästa valuta skall utvinnas uranslagen, med andra ord att dessa skall ge största möjliga fredsbevarandeeffekt. betänkande behandlas nu i Kungl,. Jag skulle vilja rikta en vädjan tUl regeringen: Följ inteutredningens förslag! Stoppa det i en byrålåda och lägg i stället fram enproposition för med förslag om ett försvar som på ett helt annat sättoch även för framtiden kan ge svenska folket den yttre säkerhet som regeringenbär det främsta ansvaret för. Det har pä vissa punkter varit en intressantdiskussion. har, som framgår av dess betänkande och somframhåUits i debatten, på många väsentliga områden kommit överens. På andrapunkter har meningarna varit delade. Ätt det dock kan finnas starkt delademeningar mellan partierna framgick tydligt av anförande; genom attenvist hävda att det här gäUer ett förslag om svensk nedrustning har han välangivit att det ändå kan bli strid i försvarsfrågan, om regeringen kommer,något som är ganska naturligt, att lägga fram ett förslag som bygger påförsvarsutredningens betänkande. Jag är medveten om att det kan finnas delade meningar omhur starkt försvaret mäste vara under de närmaste decennierna; framtiden äroviss. Man kan göra det enkelt för sig och räkna med bara ettalternativ för framtiden, nämligen det värsta; att utveckhngen trots att denhar ljusa inslag, något som försvarsutredningen enhälligt konstaterar ändåleder tUl ökade spänningar, krigsrisker och kanske t. o. m. krig. Om man görden bedömningen måste man naturligtvis hävda att våra försvarskrafter ochförsvarsutgifter successivt kommer att öka. Man kan också satsa på den optimistiska trenden och redannu utgå från att det blir en långvarig och stabil fredsperiod, särskUt iEuropa. Då skulle man våga minska försvarsstyrkan och försvarsutgifterna. har inte rekommenderat något av dessasynsätt, utan den har uttalat att det råder en viss osäkerhet för framtiden och betonatatt vi mäste avvakta utvecklingen och fortsätta planeringen för handlingsfriheti olika lägen. Vad försvarsutredningen rekommenderar är ju i stort settoförändrade försvarskostnader . Det är nämligen inteså, , att utgifterna för det svenska försvaret under de närmasteåren kommer att nedgå i förhåUande till dagens kostnader. Detta framgår redanav den budget preliminär visserligen som framlades . Det slutligaramförslaget kommer att presenteras , och att det blu fråga om en vissramhöjning är ju aUa medvetna om. Planeringsramen för den kommande femårsperioden kommer attomfatta i prisläge febmari 1971. Men det innebär attökningstakten i försvarsutgifterna kommer att bromsas. Vi är inne i ensituation, som det diskuterades ganska mycket om i kammaren i går, när man frånalla håll inte minst moderata samlingspartiets talesmän talade om attutgiftsökningarna inom den offentliga sektorn måste hållas under kontroll. Vimåste försöka finna metoder att bromsa upp ökningstakten. TUl den offentliga sektorn, , hör försvaret.Jag tror att det skuUe vara alldeles omöjligt att tänka sig kraftfullainsatser, som krävde på alla möjliga områden inom den offentligasektorn utan att direkt precisera dem, och då lämna försvarssektorn vid sidanom. Vi måste så långt möjligt försöka håUa kostnaderna nere utan att därföräventyra våra möjligheter att hävda vår neutralitet och vår nationellasuveränitet. Om det skall göras jämförelser med andra ländersförsvarsutgifter och det kommer vi väl inte ifrån vUl jag erinra om att mankan göra en jämförelse, som inte gjorde, nämligen mellan vad varjesvensk medborgare betalar tUl försvaret och vad medborgare i andra länder betalar.Försvarsutgifterna per capita uttryckta i dollar i den internationellastatistiken visar att bara tre länder i världen har högre försvarsutgifter änSverige. Det är de båda supermaktema och . kommer i denstatistiken på fjärde plats. Men om man häUer tUlbaka försvarsutgiftema pä det sätt somförsvarsutredningen föreslår, uppstår problem som är ganska svåra det medgerjag utan vidare och som väl blir det som debatten iförsta hand kommer att syssla med. Om man behåller oförändrat vad jag skullevilja kaUa rimliga försvarskostnader , tvingas man attgöra avvägningar inom försvaret. Detta beror på omständigheter, som är välkända. var inne på dem. Det gäller inte bara kostnadsutvecklingen påden tekniska sidan, som gav exempel på i fråga om våra kvalificeradevapensystem, utan även kostnadsutvecklingen på personalsidan. Kostnadernaskjuter i höjden, och om vi vill följa med har vi inte stora möjligheter attsätta stopp för denna kostnadsutveckling, som är väsenthgt snabbare i fråga omsådan materiel som vi använder inom försvarssektorn än i fråga om materiel somanvänds inom andra områden. Vi tar i anspråk en mycket avancerad teknik förvåra nya vapen, och kostnaderna bhr stora både för anskaffningen och för atthålla vapnen i stånd. Detförsvar som vi har och som vi kommer att behålla under den 3 febmari 1972 störredelen av det jag talar om nu ändrar inte särskilt mycket påförsvaret, i varje fall inte anser vi vara balanserat;flera talare har sagt det i debatten. Jag misstänker att vi inte harmöjligheter att hålla ett så balanserat sammansatt försvar på alla avsnitt, omman ser på - jag utgår då från att kostnadsnivån skulle vara istort sett oförändrad. Vi tvingas att göra avvägningar, framför aUt i det långsiktigaperspektivet, och vi bhr väl tyvärr tvungna att ta StäUning tiU en del av dessasvåra avvägningsproblem . Eljest skulle vi riskeraatt göra oekonomiska och felaktiga investeringar i försvarsmateriel. Det är här som försvarsutredningens majoritet kommer medsina rekommendationer om att vi skall bygga upp det man kallar ett i vidsträcktmening uthålligt försvar. Det är ju ett gammalt problem både i försvarsdebattenoch i försvarsplaneringen att avväga kvantitet och kvalitet, dvs. om man böranvända de resurser, som står tUl förfogande, för att organisera mänga förbandmed relativt enkel men ändå godtagbar materiel eller om man bör ha ett tiUkvantiteten mindre försvar med tekniskt kvalificerad materiel. Om vi, med hänsyn bl. a. tUl våra geografiskaförhållanden, som försvarsutredningen starkt trycker på, skaU hälla fast vid enså stor kvantitet som möjligt och det har utredningen fastnat för följer avdet, vilket utredningen också kommer tUl, att vi måste ha kvar den allmännavärnplikten och utnyttja landets manliga befolkning i första hand inom detmUitära försvaret för att göra det starkt. Detta är ett viktigt principielltställningstagande för framtiden. och andra har dä sagt att när man använderordet nedmstning - jag misstänker att detta är förklaringen tUl att det ordet är anledningen att man kan se ett perspektiv med tämligenstora förändringar, där framför allt värt mycket stora antal fältbrigaderkommer att nedgå. Som hert påpekat i debatten har redan ÖB i sittförslag som emellertid ingen i försvarsutredningen kunde följa på grund avatt det var för kostsamt - ansett det nödvändigt att göra en sådan struktureUförändring att ungefär en fiärdedel av antalet brigader skulle bortfalla.Varför? Jo, därför att om vi skulle försöka att utrusta våra ca 30 fältbrigadermed den moderna armématerielen under lät oss säga hela 1970-, 1980- och1990-talen, skulle detta överstiga våra möjligheter. Även i sina längst gåendeförslag inser ÖB att detta är en omöjlighet. Här skuUe man kunna åberopa vad som sker i andra länderdär vi finner precis samma problem; samma awägningsdiskussioner pågår sedanflera år i alla länder. Resultaten av dessa diskussioner kommer väl attföreligga ungefär hos dem. och början av 1980-taletkommer man att successivt ta bort ett antal brigader. De brigader manbibehåller kommer att utrastas med den moderna materielen. tvingas vi alltså att reducera antalet brigaderoch bibehålla enbart det antal som vi av statsfinansieUa skäl anser oss ha rådatt hålla slagkraftigt utrustade. Utredningen är fullständigt överens om att viskaU försöka häUa ett så stort antal som möjligt. Lägg märke till att vi bibehåUerden allmänna värnplikten och att vi inte på grund av en minskning av antaletvärnpliktiga reducerar antalet fältbrigader. Förändringen innebär att vi påsikt får en annan sammansättning av försvaret. Det intressanta här är den roUsom flertalet ledamöter i försvarsutredningen vill tilldelalokalförsvarsförbanden; de kommer att öka i antal, de kommer att få väsentligtviktigare uppgifter än nu och de får en delvis annan beväpning. Den nya inriktning som försvarsutredningen nu förordarkommer såvitt jag förstår med hänsyn till de omständigheter som ligger bakomförslaget att göra det möjligt för oss att utnyttja de försvarsbetingelser somligger i den allmänna värnplikten och i våra geografiska förhållanden.Förändringen kan bara inträda gradvis och början av1980-talet, men man kan överväga att tidigarelägga en del av förändringen ibesparingssyfte. Jag vUl dock betona att det är viktigt att förändringen skerså att handlingsfrihet i det längsta bevaras. Studerar man ÖB;s programplanerfinner man däri samma grundsyn som hos försvarsutredningen - lät vara att ÖBhar utformat sina lösningar pä ett annat sätt. När det gäUer fjärrstridskrafterna som menockså andra talare debatterat - delar jag i princip den syn somförsvarsutredningen kommit till. Jag anser emeUertid att det är nödvändigt attvår militära sakkunskap får mer tid på sig att utreda dessa frågor inte minstde inbördes förhållandena mellan u-bätar, attackplan och stora övervattensfartyg innan man tar slutlig ställning. stäUde en fråga till mig, nämligen om det ärriktigt att ytterligare beräkningar inom staber och förvaltningar, utfördasedan försvarsutredningen lämnat sitt betänkande, har visat att man mästetiUföra programplanerna ca mer än man visste om i slutet avförra året eller i början av detta år, dvs, innan försvarsutredningen varfärdig med sitt betänkande. Jag kan bekräfta att de slutliga uträkningarna deär inte riktigt klara ännu visar på att lönekostnaderna för försvaret underdetta är av vissa skäl kommer att bli högre än man räknade med . Viberäknar att löneökningarna 1972 för de statsanstäUda totalt i genomsnitt skallbli men för försvarssektorn . Detta beror pä att mångainom försvaret tUlhör de lågavlönade, och det är just låglönepåslagen som gerett mycket kraftigt utslag på våra lönekostnader, Vi arbetar med dessaproblem inom försvarsdepartementet. Jag vill gärna ta upp en sak tUl innan jag lämnartalarstolen. Jag skall inte gå in på den bakgrund tiU försvarsutredningensförslag som ligger i den säkerhetspolitiska bedömningen; vi får tillfälle attåterkomma om det. Vi får också tillfälle att här i ganska snartåterkomma tUl diskussionen i övrigt. Men jag viU gärna säga några ord pä enpunkt. Jag tror att det var som i går frågade hur det blir medsamförståndet i försvarsfrågan - och den frågan kan man ju ställa sig. Vi har tidigare under 1950- och 1960-talenhaft s. k. partiöverenskommelser kring försvarsutgifterna. Vi har haft flerasådana överenskommelser, men inte , och jag har tidigarehär i vid några tUlfällen förklarat varför. den 3 febmari 1972 kommelsermöttes nämligen av en ganska stark misstro ute hos allmänheten. Man menade attpartierna och partiernas ledningar över huvudet på både riksdag och folk förganska långa perioder bestämde hur stora försvarskostnaderna skulle vara. Närden försvarsutredning tillsattes, vars produkt vi nu diskuterar, angav jaguttryckligen i direktiven för utredningen, vilket också har påpekats i debattenhär , att uppgiften för utredningen ingalunda var att få tUl stånd någonuppgörelse mellan partierna om försvarsanslagens storlek . Jag tror att en sådan överenskommelse skulle ha mött lika stormisstro ute hos allmänheten som vi konstaterat tidigare, om den hade kommit tUlstånd. Det är också anledningen tUl att regeringen inte tar några initiativ tiUpartiöverläggningar. Vi har kunnat studera vad försvarsutredningen kommitfram tiU, och vi har funnit att det råder en så stor enighet mellan flera av departier som suttit med i försvarsutredningen att det bör finnas möjligheter attfå tiU stånd en ganska stor enighet i väsentliga frågor kring detregeringsförslag som kommer att framläggas. Jag har haft enskilda samtal medflera företrädare för oppositionen här i kammaren, och jag har stärkts iuppfattningen att sådana förutsättningar finns. Jag har icke gjort några somhelst försök och hade nog inte lyckats heller att binda någon vid kommandeförslag, men jag hoppas ändå att det skaU bli en så stor enighet som möjligtvid den kommande riksdagsbehandlingen månad. Herr tredje vice talmannen () kort genmäle: Jag vill börja med att erkänna attförsvarsministern har rätt, när han säger att man kan använda olika metoder föratt ange försvarskostnadernas storlek i olika länder. Visst kan man ange dem ikostnader per invånare. Att jag inte använder det måttet beror mest på att jagmenar att vad som är intressant är vUka skattebördor som försvaret lägger påinvånarna. Då är måttet andel i bruttonationalprodukten riktigare. Jag trodde inte att försvarsministern skulle förfalla tillså enkla argument som att oförändrade kostnader inte skulle kunna innebäranedrustning. Statsministern sade i går i debatten här i kammaren att försvaretskostnader 1948 var och är 7 miljarder kronor.Kostnaderna har alltså niodubblats. Han borde ha lagt tUl att svenska folketsinkomster har kanske femtondubblats och att statens inkomsterhar ungefär tjugofemdubblats. Jag minns inte de exakta siffrorna, men det rörsig om någonting sådant. Statsministerns siffror hade dock kanske intresse från enannan utgångspunkt, nämligen just som bevis för hur ovederhäftigt påståendet äratt vi inte skuUe nedmsta därför att försvarskostnaderna stiger. Vi kunde hahöjt våra försvarskostnader och kanske varit uppe i900 , men det skulle i så fall inte bara ha inneburit ennedmstning utan praktiskt taget ha varit en avmstning. Det är egendomligt hur olika man kan använda begreppetnedrustning. När det gäUer nedmstningsförhandlingarna i talarförsvarsutredningen om nedmstning och säger i sitt betänkande attförhandlingarna där lett tiU, visserligen begränsade, men dock framsteg. Menalla vet ju att vad somhittiUs skett i nedrustningsförhandlingarna i i bästa fall kan kallasför någon uppbromsning av den pågående kapprustningen. Jag måste säga att det i hög grad är bristen på konsekvensoch uppriktighet i försvarsdebatten som jag finner så stötande. () kort genmäle: Det var i och för sig ett klarläggande somförsvarsministern gjorde då han talade om de nya beräkningarna och de päslagsom man måste räkna med i förhållande tUl tidigare kalkyler beträffandelöneökningarna. Jag kan konfirmera att den orsak som försvarsministern nämndeär den riktiga orsaken. Men den täcker inte hela sanningen därför att vi ävenpä underhållssidan och materielsidan fårkonsekvenskostnadsstegringar av dessa löneökningar. Det var bl, a, därför jaganvände uttrycket minst 300 miljoner för perioden medan försvarsministernrörde sig med uttrycket ca 300 miljoner. Beträffande samförståndsutsikterna i försvarsfrågan vardet också klarläggande när statsrådet nämnde att några initiativ icke tagitsoch kommer, såvitt jag förstod, icke heUer att tagas för några ytterligaresamtal innan propositionen framläggs. Men försvarsministern hade samtidigtvissa förhoppningar om att den skuUe bli av sådant slag att en bredare enighetskulle uppnås. Nä, det får vi väl se då propositionen ligger på bordet. Men detfinns en följdfråga som jag gärna skulle vilja göra och som gäller utsikternatUl en bredare lösning under enighet: Kommer man från regeringens och detsocialdemokratiska partiets sida att ge försvarsutskottet fria händer vid behandlingeneUer kommer man att säga: "Detta har vi sagt och det går inte att ändrapå"? Det sista är alltså en förutsättning, det första en annan. Det voreintressant för oss att få höra något om detta. En sak tUl, delvis föranledd av inlägg, meninte bara det för det har ju varit en hel del tongångar av avancerat slag ipressen bl, a. sade, om jag fattade rätt, att varje enhet bör ha ensådan kvalitet att den kan möta en motståndare. är ju kvalitet hos enheternaen kombination av, om jag uttrycker mig mycket kort, utbildning och materiel.Båda två erfordras, och det gäller att göra avvägningen optimal. Chefen förmaterielverket sade i en diskussion att man inte kan förauttunningen av materielkvalitén så långt att materielen inte blir farlig förfienden. Det bör den ju vara. () kort genmäle: Försvarsministern bekräftade förefinthghetenav problemet med de 300 miljonerna, ca 300 miljoner, men han gav inte någotbesked om hur han säg pä det i sak. Det får väl ändock inte vara så, herrtalman, att opåräknade inslag i en avtalsrörelse skall påverka landetsvärnkraft. Beträffande beräkningarna av underlaget förförsvarsbeslutet, som ju tyvärt inte var färdiga när försvarsutredningenslutförde sitt arbete, så pågår det arbetet för fullt. Vi är ställda i sammasituation varje 3* protokoU 1972. den 3 febmari 1972 Dettar ganska läng tid att få fram dessa underlag, som kommer från våra myndigheteroch våra staber. Men vi är också ganska vana vid att inom det anslag på översex och en halv miljard som vi rör oss med få förändringar på några hundramiljoner, vUkas betydelse vi får klar för oss. Det kan t, ex,gäUa kostnaderna för underhäU, Hur stora blev de föregående år? Det kan gäUalöneökningarna . Kostnaderna härför måste räknas ut i detalj medan detständigt pågår små löneförhandhngar i samband med t. ex. omorganisationer. Vifår som sagt reda på det . Man kan i det avseendet inte anklagavåra myndigheter och staber för att uppgifterna har kommit in så sent, och dethar inte gjort heUer, För sådana kostnadsökningar har vi varje årtvingats göra motsvarande besparingar inom organisationen, och det kommer viatt föreslå också. Några tiUägg kan det inte bli tal om. Den chansen harvi aldrig. Beträffande det anförande som höU nu senastvUl jag endast vidhålla att oförändrade försvarskostnader , somförsvarsutredningen föreslär, icke kan innebära någon svensk nedrustning. Vadjag uppehöU mig vid var att om den internationella utvecklingen så medger börvi fortsätta med oförändrad kostnadsnivå för försvaret eller helst något somvi alla hoppas och önskar väsentligt minska försvarskostnaderna. Men detförutsätter i så fall en stabil förändring av de internationella förhållandena.Krigsriskerna måste dä vara avlägsnare. Oförändrade försvarskostnader på lång sikt framtvingaremellertid, som jag nämnde, att vi får göra nya avvägningar, som tog hänsyn tiU i sitt anförande. Om vi nämligen viU bibehålla den högakvahteten på vår tekniska materiel kan vi inte räkna med samma omfattning avförsvaret, dvs, samma antal enheter, som . Det är väl ingen här som skulle önska att vi för attupprätthålla omfattningen av vårt försvar beställde t, ex, 3 000 å 4 000 J 29Tunnor -som vi skulle kunna ha råd med - i stäUet för det mycket lägre antalflygplan som vi nu har. Den tiden är förbi. När vi försöker följa med i dentekniska utvecklingen och tvingas gå ned i antalet enheter, t. ex, antaletbrigader, antalet flygplan, så är vi i samma situation jag betonar det somandra länder. Hur många flygplan har man i jämfört med vad manhade för 15 är sedan? Ett väsentligt lägre antal, både här i och iandra länder. Det är den utveckling som vi är inne i. Men det förhåUandet attvi tvingas gå ned i antalet enheter och får en annan struktur på försvaretbehöver icke betecknas med ordet nedmstning. Vi ökar försvarsbudgeten med fem, sex, ja kanskenågot . Vi kommer i den internationeUa statistiken att bli ettav de få länder i världen som ökar försvarskostnaderna och rustar upp. Vi här ikammaren vet att denna ökning i stort sett är ett uttryck för att vi har höjtlönerna och för att vi har haft en liten inflation. Det mesta av den halvamiljard eller mera som vi ökar budgeten med går ju inte heller reellttUl försvarsmateriel. En del av det representerar emellertid ett tiUägg för attvi skall kunna följa med bl, a, iden tekniska utvecklingen, bör dessutom , som läget är i , ommöjligt vara ett av de länder till dessa hör nästan alla bådei öst och i väst - sombromsar upp försvarskostnaderna. Vi hoppas att de flesta skall hamna ungefär påsamma nivå som vi. Det skulle ha sett mycket egendomligt ut ute i världen medde avspänningstendenser som finns i nuvarande situation, om i ställethade slagit in pä en väg i försvarsfrågan som bar rätt upp. Vi skuUe då fåfrågor från aUa håll om vad det är i närhet som andra inte kanupptäcka men som är så oroande och som gör att genomför en sådanupprustning. Det är därför jag tycker att försvarsutredningens aUmännainställning att vi skall lägga oss stilla på oförändrad nivå är riktig. Slutligen viU jag säga att ingen har diskuterat hur dessafrågor skall behandlas i försvarsutskottet sedan propositionen framlagts. Jag haricke varit med om sådana diskussioner och jag vUl icke heller ge några somhelst utfästelser härvidlag. den 3 febmari 1972 () kort genmäle; För det första vUl jag i ärlighetens intresse om jag får använda detta uttryck - säga att ingen väl har förordat att någrasvenska försvarskostnader reellt skall skjuta rakt upp, som försvarsministernnu säger. För det andra skuUe jag vilja be försvarsministern att titta påförsvarskostnadernas utveckling i t, ex, länder som och Tjeckoslovakienunder i fasta priser räknat. Då får man inte riktigt en sådanbild som här har framställts. Det betyder inte att jag känner mig särskUt oroadav denna utveckling. Jag vUl bara peka på själva förhållandet. Beträffande terminologin föreligger det en tydlig skiUnadmellan försvarsministern och , Försvarsministern använder inte ordet"nedrustning". Men det är väl ganska klart att det med den hnje somherr förordat kommer att vara adekvat att använda det uttryck som herrLange använder, dvs, "nedrustning". Det vore ju bra om herrarna kundeena sig om terminologin.