prot · FV09114 · 1972-12-31 00:00:00 — Jag kommer frän ett län, där den allra största delen avlöntagarna är sysselsatta inom småföretag. Det finns ingen regering - det ärväl alldeles uppenbart som på något sätt skuUe vilja jaga dessa människor såsom viU ge intryck av att socialdemokraterna gör. Jag tror att detskulle vara ytterst värdefuUt, om vi i fortsättningen kunde undvika sådanamisstänkliggöranden, trots att vi nu stär inför en valrörelse 1973, där detsjälvfaUet finns ambitioner hos de borgerliga partierna att ta regeringsmakten en ambition som skall finnas hos aUa partier, även de borgerliga. Just dettamed förtroendeklyftan mellan näringslivet och den svenska arbetarrörelsen harav de talesmän frän de borgerliga partierna som ocksä är engagerade i vissaföretagarföreningar givits sädana former, att man lätt kunnat få intrycket attdet parti som jag representerar inte skulle vilja stödja småföretagensutveckling. Beträffande löneskatten vill jag säga tUl attjag länge varit fackligt engagerad, vilket naturligtvis givit mig en hel delkunskaper. Jag har suttit vid förhandlingsbord, där det dröjt innanman kommit fram till resultat, ett resultat som vanligen har varit enkompromiss. När man lämnat detta förhandlingsbord har representanterna bådefrån arbetstagarsidan och frän företagarsidan haft vetskap om att nästa gängman gör upp ett avtal kommer en del av de företag som funnits med i bUdenatt saknas. Man har nämligen redan då kunnat utgå ifrån att det inte blirmöjligt för dessa företag att bära de ökade kostnaderna. Det är alltså inte bara den fackhga rörelsen som haftvetskap om detta utan även representanterna från företagarsidan. Varför har mandä slutit sådana avtal? Det har funnits flera skäl härtUl. Man har naturligtvisgjort det för det första för att få en uppgörelse och för det andra för att inägon män kunna lyfta löneläget sä att de människor som arbetar inom dessabranscher skulle fä en tiUfredsstäUande levnadsstandard. Och jag har inte någotär, när jag arbetat med detta, kunnat konstatera att de löneökningar som fallitut har häUit sig inom ramen för den centrala uppgörelsesom träffats, utan under pågående avtalsperiod har det skett en löneglidningpå mellan . Mot bakgrund av denna erfarenhet har jag en känsla av vill på något sätt utnyttja detta med löneskatten och hävda att den är enkostnad som företagarna under inga förhållanden kan bära. Även om jag är fulltmedveten om att varje procent som läggs på i ett visst kostnadsläge skaparproblem anser jag att man inte skall driva diskussionen sä längt att manhävdar att detta nästan skulle betyda undergång för det svenska näringslivet.Så är inte faUet det vet jag och det vet också. Men ärdet klart att man inte skall underlåta att understryka att löneskatten ändå komtUl därför att vi ville åstadkomma någonting - i första hand för att verkhgense till att de grupper som behöver haen skattelindring skall få det. Jag skulle, fru talman, kunna ge några exempel till pä attdet icke är så som vUle göra gäUande, att vi inte har förståelseför de problem som småföretagen arbetar med. tog exempel pä attdet saknades fömtsättningar för småföretagen att fä län. Ja, jag har enförteckning här på alla de möjligheter som småföretagarna kan utnyttja. Vi harexempelvis företagarföreningarna det är ju en satsning från statsmakternassida. På samma sätt är det när det gäller kapitalförsörjningen; det finns enrad olika lånefonder som staten har skapat för att ge småföretagarna möjlighetatt förse sig med kapital. Och bara det att detta har genomförts tycker jagvisar att socialdemokratin har ett stort intresse för småföretagarna och villstödja dem i deras fortsatta utveckling. Efter dessa korta kommentarer skall jag gäöver till att hälla det anförande som jag ursprungligen tänkt häUa. Jag viU allra först uttala uppfattningen, att tUl de störasociala målsättningarna hör naturligtvis de regionala problemen. Genom denaktiva sysselsättningspohtiken har man pä ohka sätt sökt skaffa arbeten tiUmänniskorna i stället för människor tiU arbetsplatserna. I detta mångskiftandearbete har även ingått en lokaliseringspolitik och beredskapsarbeten av ohkaslag. Sådana strävanden har närmast syftat till att skapa sysselsättning därmänniskorna finns. Det är även här fråga om ett stort trygghetsarbete sompågått under många är. För att ytterligare förbättra människornas möjligheter attfå sysselsättning ute i de olika delarna av landet har man sökt att pä olikaområden understödja industrins utveckling. har dessutom för en tidsedan ansett det nödvändigt att sprida ut ohka slag av statlig verksamhet rad orter i landet. Jag hörde att regeringen har bestämt sig för attflytta till , och jag har också hört en kommunalman frånVisby uttala att det var just vad behövde för att skapa förnyadentusiasm för en utvidgning av sysselsättningsmöjligheterna i regionen. Det äralltså en fortsättning pä de beslut som har fattat. Genomsådana insatser har regeringen och ytterligare velat ökamöjligheterna att skapa bärkraftiga regioner med en väl differentieradarbetsmarknad och en tUlräcklig social och kulturell service. I det sammanhanget har det också alltid varit mycketväsentligt att försöka åstadkomma ett vidgat samarbete mellan samhälle ochnäringsliv. Detta gäller säväl lokalt som regionalt och pä riksnivå. Det hardock framstått som nödvändigt med en utökad planering ochen förstärkt planhushållning av mera övergripande slag. Därför är det med stortillfredsställelse som jag nu välkomnar regeringsförslaget om fysiskriksplanering och regional utveckling. Jag tycker det finns anledning att riktaett tack tiU regeringen för det arbete som redovisats för . Det lärinte finnas någon annan regering som lagt fram hknande förslag för sittparlament. Innan jag tar upp några regionalpohtiska frågor fränSkaraborgs län viU jag säga något om en väsentlig fråga, som nästan helt saknasi riksplanen. I riksplanearbetet har man ännu inte hunnit kartlägga Vänerkustens förutsättningarsom havskust när det gäller industrilokaliseringar. Då skall vi komma ihåg attVänern har karaktär av innanhav - när det gäller kommunikationer, tätorter, naturresurseroch näringsliv - vUket gör området hkvärdigt med stora delar av havskusten.Vänern bör därför kunna betraktas som en förlängning av . 1 ochmed att TroUhätte kanal räddas utgör Vänerkusten ett utmärkt alternativ tiUVästkusten när det gäller industrUokalisering. HärtiU kommer att harväsentlig betydelse för den västsvenska regionen, kanske främst somsötvattentäkt och frUuftsområde. Jag vUl därför mycket starkt understrykabehovet av en lösning pä planeringsproblemen runt . Redan nu har glädjande nog berörda länsstyrelser runtVänern tUlsatt en arbetsgrupp med uppgift att undersöka Vänerkustens lämplighetsom lokaliseringsömräde. Planstudien kan sammanfattas i följande punkter: Näringsliv ochsysselsättning längs . Det är glädjande att hela detta arbete genomförts isamarbete med departementet och planverket. TiUsammans med representanter fördessa viktiga organ arbetar här arbetsgruppen med ett för hela VänerregionenbetydelsefuUt utredningsarbete. har kanske berörda länsinvänare intemärkt sä mycket av detta betydelsefulla arbete, men jag är övertygad om attutredningsarbetet efter hand kommer att uppmärksammas aUtmer. De frågorarbetsgruppen arbetar med bhr nämligen allt viktigare för Vänerlänens invånare.Därför är det min förhoppning att departementschefen och hans medarbetare påaUa sätt kommer att understödja arbetsgruppens betydelsefuUa utredningsarbete. De väsentliga nyckelorden för entillfredsställande regionalpolitik är att skapa balans mellan skUda delar avvårt land. Vi vet alla att det finns en irriterande ojämlikhet imänniskornas levnadsvihkor. Det kan vara att arbetslösheten är hög. Det kanvara att inkomsterna är för låga. Det kan vara att servicen inte är tUlräckligtutbyggd. Mot denna bakgrund krävs i första hand en helhetssyn påregionalpolitiken. Syftet med den regionalpolitik som presenteras i propositionnr 111 är att människorna i de olika regionerna skall kunna erbjudas hkvärdigasysselsättningsmöjligheter, liksom ocksä tUlgång tiU social, kommersiell ochkultureU service i god miljö. Jag har naturligtvis inget att erinra emotregeringsprogrammets förslag för att uppnå dessa mål. Jag vill dock i dettasammanhang framföra några synpunkter på det länspolitiska handlingsprogrammetför . De av uppdragna rikthnjerna för länetsutveckhng framstår som ganska, väl avvägda. prognos förbefolkningsutvecklingen tUl 1980 har av departementschefen skurits ned från276 000 till meUan 260 000 och 270 000 invånare, dvs. minskats med cirka 10000. Jag har svårt att tro på en sådan kraftig nedjustering av länsstyrelsensplaneringsnivå. HittiUs föreligger det ändå en ganska bra överensstämmelsemellan den verkliga befolkningsutvecklingen och den prognostise- Denna positiva befolkningsökning har säkerligen ocksäkunnat bidra tUl en utjämning av obalanser beträffandesysselsättningsmöjligheterna i skUda kommuner i länet. Men fortfarande kvarstårde strukturella problemen. Enligt preliminära beräkningar har sysselsättningeninom jordbruket i minskat med 7 0008 000 personer mellan 1965och 1970 eller med cirka 1 500 personer , dvs. med ett efter svenskaförhåUanden mycket bra och stort företag . Dessutom kan man räkna med attdet blir en liknande utveckhng . Prognoserna talar bl. a. om att12 000 personer kommer att vara sysselsatta inom jord- och skogsbruk är 1980mot något mer än det dubbla 1965. I länsprogrammet räknar man med att den minskadesysselsättningen inom jordbruket fram tiU 1980 kommer att kompenseras genomberäknade 5 000 nya arbetstillfällen inom industri- och byggnadsverksamhet ochmed drygt 7 000 nya arbetstillfällen inom servicenäringarna. Det finns trotsallt starka samband mellan invånarantalet i en region och positiva värden påinkomst, sysselsättning och servicenivå. Jag vill här ge några exempel pådetta. Först och främst är medelinkomsten i lägre ängenomsnittet för hela riket. Så var t. ex. medelinkomsten 1970 för riket 20 923kronor och för . Endast tre län, , Gotlandsoch län uppvisar ett lägre antal skattekronor per invånare än Skaraborgslän. För den kvinnliga arbetskraften ligger sysselsättningsgraden betydligtunder rik.sgenomsnittet. Äv samtliga kvinnor är yrkesverksamma iriket som helhet, medan siffran för är . Skulle vinå upp till samma sysselsättningsgrad som i riket i övrigt skulle det krävasdrygt 3 000 fler arbetstUlfällen för kvinnor. Mot denna bakgrund och med tanke pä att länet även ifortsättningen beräknas ligga utanför stödområdet kommer det att vara angelägetatt regionalpolitiska målsättning i Länsprogram 70 blir föremålför statliga stödinsatser av olika slag, exempelvis genom utlokalisering avstatlig verksamhet till Skövderegionen. Jag vUl vidare framhåUa att även kommer med allsäkerhet de agrara näringarna att inta en framträdande plats i länetsnäringsliv. svarar länet för av den samladejordbmksproduktionen i riket, och andelen väntas öka . a. en sädan utveckling har ansett det nödvändigt att byggaupp tUl ett regionalt centrum. Denna kommun har under en lång följdav år haft en mycket negativ befolkningsutveckhng. Det är därför nödvändigt attåtgärder vidtages för att differentiera näringslivet och öka sysselsättningeninom den industrieUa sektorn i denna kommun. En sädan nödvändig utveckling börkunna understödjas genom samhälleliga insatser på olika områden. Därför börstaten nu medverka till att utvecklas till ett regionalt centmm i en förlandet och länet betydelsefuU region. HertLÖFGREN (fp) kort genmäle: kunde inte låta bli att m på dethan hade planerat att säga - ta upp något av vad jag sade i mitt anförande. Jagfick precis samma impuls att gå i polemik när jag lyssnade pä den talare somhade ordet före mig. Jag avstod emellertid eftersom jag ansåg att det inte varnågon idé att bemöta de synpunkter hos denne talare som jag i och för sig hadeinvändningar mot. Jag ansträngde mig att beskriva läget pä ett mycketmåttfullt sätt men ge en tydlig förklaring till att det inte funnitsanledning att räkna med den investeringsbenägenhet som ni i ert parti kanskehade hoppats pä. Det jag sade om förtroendekrisen framfördes pä ett som jagansåg övertygande sätt. Man ger tyvärr en felaktig bUd av det ansvar somföretagarna känner när man gör gäUande att de avskedar folk utan att detegentligen finns någon anledning härtiU. Om hade lyssnat pä vad jag sade hade hanfunnit att jag inte kritiserade möjligheterna att låna. Jag sade att man bordeskapa möjligheter att varaktigt låna pengar. Det är ett önskemål som jag trorkan vara väsentligt ocksä för . Jag sade även att man bör låta bh att höja löneskatten.Herr menar att jag därmed ville göra gäUande att den beslutadehöjningen skulle vara så fantastiskt betydelsefuU. Jag har inte sagt atthöjningen av löneskatten är avgörande när det gäller företagens möjligheter attfortleva. redogjorde för sina rika erfarenheter avförhandlingar. Jag har också deltagit i avtalsförhandlingar i åtminstone ,och även om jag tydligen inte har lika stora erfarenheter som pådetta område tycker jag att vi ömsesidigt skaU försöka förstå varandra. Gör videt tror jag att det skall gä väsentligt bättre . HerrBLOMKVIST (s) kort genmäle; TiU det sista vill jag bara säga att de kortakommentarer jag inledningsvis gjorde tydligen ändå inte framfördes förgäves. Desynpunkter som nu sist anförde har jag ingen anledning attpolemisera mot. Jag är övertygad om att det mer än någonsinkommer att krävas ett förtroendefuUt samarbete mellan löntagarna, företagarnaoch samhället. () kort genmäle: Jag är mycket tacksam för de senastesynpunkterna som här framfört. Men jag är ocksä av denuppfattningen att skall det bli ett sådant samarbete, mäste man frän ert partissida och från ledande häll ge klara uttryck för att man tar avstånd från allade glåpord och alla de tillvitelser som i olika avseenden fäUts gentemotföretagare, som trots sina väsentliga ansträngningar inte har kunnat klarat sigundan nödvändigheten av att friställa medarbetare. Gör ni detta, så attföretagarna känner att de har någon som häller dem om ryggen även uppifrånhögsta ort, tror jag att de kan få ett förbättrat förtroende och samtidigtocksä kan tro pä framtiden. 9 protokoU 1972. HerrBLOMKVIST (s) kort genmäle: Det förefaller som vi ändå till slut skullebli ganska eniga. Jag kan försäkra att i den män jag kan hjälpatill, skall jag göra vad jag kan för att vi inte skall använda sädana uttrycksom har reagerat mot. Då utgår jag frän att medverka tiU att han och hans företrädare inte kommer att göra sådanautfall mot socialdemokratin som man ändå med beklagande har uppmärksammat underde . Hert (): Som redan framhåUits av flera talare i dennadebatt innebär regeringens nu framlagda konjunkturpaket delvis en omvändelse ifråga om tidigare deklarerad uppfattning. Omvändelsen som består i ettförsiktigt beträdande av den genereUa konjunkturbekämpningens väg är emellertiduppenbarligen en omvändelse under galgen den svåra arbetslöshetens tryck och markerar sålunda inte något ideologiskt omtänkande. Den socialistiska grundsynen finns uppenbarligen kvar,denna syn som under de senaste årens besvärhga sysselsättningskrisdemonstrerats så handgripligt i behandlingen av näringslivet. FUosofin är kortmen lättbegriplig. Företagen skaU hållas kort lönsamhetmässigt, och genom derassålunda ökade beroende av extern finansiering skaffar sig regeringen ökatinflytande över företagens investeringsriktning genom selektiva lockelser avolika slag. Att denna pohtik lett till att näringslivets, främst industrins,investeringsförmäga och/eller investeringslust blivit katastofalt låg och iskrämmande hög utsträckning helt utebhvit tycks inte bekymra. Några nämnvärdaåtgärder syftande tiU aUmän lönsamhetsförbättring inom svenskt näringsliv synsinte till i regeringens konjunkturpaket och var väl heller inte att förvänta.Sin grundläggande inställning tiU näringslivets villkor släpper man inte. Det är väl heUer inte att förvänta, att regeringen, främstherrar och , nu skall beklaga de beskyllningar för ansvarslöshet,nonchalans och andra fula tillmålen som man överöste oppositionen med förrahösten i samma konjunktursituation. Det ekonomiska lättsinnet, nonchalansenetc. gällde då de förslag till generella åtgärder i syfte att minskaarbetslösheten som oppositionen lade fram och som regeringen nu delvisaccepterat, trots att generella åtgärder fick alla dessaolycksbådande epitet. Om det, fru talman, över huvud taget finns en vägledandemaxim för regeringen tycks denna kunna koncentreras i den gamla sentensen:"När far super är det rätt." Det finns alltså anledning att med tillfredsställelsekonstatera att far, dvs. , den här gången bUdligt talat inte behöversupa ensam igen utan att det finns möjlighet för oppositionen att besvaraåtminstone ett par av hans skålar. Det är sålunda ett steg i rätt riktning, närherr Sträng föreslär att AP-avgiften inte skall höjas ytterligare nästa är, somredan beslutats. Han påstår att den skärpning som härigenom uteblir betyder enlättnad för näringslivet med ca . underlåter dock att tala om att det är en fördubbling av sysselsättningsavgiften,även kallad arbetsgivaravgift, som han välsignar samma näringslivmed. Det blir en ytterhgare belastning på detta med ungefär det tiodubbla ellermed . Om som uppenbarelse i sinnevärlden har enpoetisk förebild, kan jag för min del återfinna den hos i "FänrikStåls sägner". Där beskrivs en figur som i mänga sammanhang var svårtfmktad av både vänner och fiender, den ryske kosacköversten . Om honomsäger att "han kysste och han slog ihjäl med samma varmasjäl". Det förefaller som om något liknande skulle kunna sägas om vårsvenske , . Jag påpekade , fru talman, att regeringen, trots sintillfälliga omvändelse under galgen, ingalunda lämnat sin grundläggandeideologi och dess konkreta uttryck i vad gäUer inställningen till näringslivetoch dess viUkor. Ett påfaUande element i denna ideologi har alltid varithkgiltigheten för sniåföretagarnas förhållanden och bristande intresse för attstimulera denna företagarkategori genom bl. a. just genereUa metoder. Det skallvisst erkännas och det gör jag gärna att regeringen tagit och genomförtmänga initiativ, som framför allt varit inriktade på den mindre och denmedelstora industrin. Men dessa åtgärder har nästan uteslutande varit inriktadepå att hjälpa småföretagarna att hjälpligt klara de smällar som dessa företagfått av ekonomiska åtstramningsätgärder som regeringen satt in och vUkasverkningar hårdast, brutalast och i första hand träffat just småföretagarna.Jag behöver i detta sammanhang bara nämna den strypsnara som lades om halsen päsmåföretagarna genom idiotstopp pä kreditmarknaden, kombineratmed en skyhög ränta. När regeringen har ansett sig tvungen att sätta inåtstramningsåtgärder av olika slag har man aUtså bekymrat sig föga eUer intetom att sådana åtgärder hårdast slår just mot småföretagarna. En paraUellitet i agerandet återfinns i regeringenshandlande när man i StäUet sätter in stimulansåtgärder. Dä bekymrar man siginte heller i någon nämnvärd män om småföretagarna. Regeringens nu aktuellaförslag bär klart vittnesbörd härom. En i och för sig bra investeringsstimulansutgör förslaget om ett höjt investeringsavdrag förmaskinbestäUningar och maskininköp fram tiU den 1 juh nästa är. sikt kan detta uppenbarligen bidra tiU att öka sysselsättningen genompositiva följder av indirekt slag, men på kort sikt torde väl inköpta,högautomatiska maskiner, sannolikt i stor utsträckning importerade, knappast geså förskräckligt många nya arbetstillfällen -omgående. De företag som kan utnyttja detta skatteavdrag fåremellertid en ökad ekonomisk styrka och konkurrenskraft, vUket självfallet ärtillfredsställande och verkar positivt, som sagt, på läng sikt. Men vilkenstimulans och ökad ekonomisk styrka av motsvarande slag viU regeringen ge demänga svenska företag, som inte kan tillgodogöra sig skatteförmånen i frågadärför att de icke kan uppvisa några skattephktiga vinster eller baraobetydliga sådana? Den aUt övervägande mängden av våra småföretag, som ännuinte hämtat sig frän djupfrysningsåren 1968-1970, hör tUl denna grupp, och omdem bekymrar man sig som sagt föga, vare sig när det gällerstimulanser eller när det gäUer att dämpa stötar. Och ändå har dessa företag enutomordentlig betydelse, icke minst i fråga om sysselsättningen. Det kan varavärt att påminna om att när det gäller industrin, så svarar de smä ochmedelstora företagen för bortåt av den totala sysselsättningen ochför ungefär samma andel av den totala industriproduktionen. Det är, fru talman, aUdeles uppenbart, att om deninvesteringsstimulans som det nu höjda investeringsavdraget pä maskiner äravsett att vara skall fä effekt på sysselsättningen något sä när omgående,mäste en motsvarighet till dessa investeringsavdrag skapas för de många företagsom icke kan tillgodogöra sig stimulansen i fråga till följd av dålig lönsamhetoch uteblivna vinster eller därför att de är nystartade. En sådan motsvarighetkan ett investeringsbidrag vara, ett bidrag som utgår somavdraget fär utnyttjas, dvs. fram till , och som fastställs tillsådan nivå att det som ekonomiskt bidrag motsvarar det höjdainvesteringsavdragets effekt. Jag skall liksom återkomma med motion i dennariktning och hoppas uppriktigt på bättre förståelse för nödvändigheten att meden sådan metod stärka och stimulera de mindre företagens mäktiga, men ännualltför latenta sysselsättningspotential och ge dem litet rättvisaoch jämlikhet. Avslaget på fjolårets motion var inget annat än den obotfärdigesförhinder. En annan utomordentligt viktig betydelse som ettinvesteringsbidrag insatt kan få är dess effekt pä nyetablering avföretag. Ett av de mest oroande inslagen i den svenska ekonomin just , isjälva verket det mest oroande, är den upphörande nyetableringen av företag.Den samhällsekonomi, som inte längre tillförs kontinuerlig förnyelse genom encyklisk process utmärkt av att nya företag ständigt kommer tiU allteftersomgamla företag läggs ned eller fusioneras bort, är en sjuk ekonomi och hotasganska snart av tvinsot. Speciellt viktigt är det att industrin kontinuerligtuppfräschas genom nya skott pä den gamla stammen. Av naturliga skäl måste merparten av de nya skottenutgöras av småföretag startade av nägon entusiastisk människa med en idé. och världskoncerner har detta enkla ursprung, och man behöveri sammanhanget bara påminna om sådana namn som - företagetmera känt under namnet - de , , m.fl. Det är emellertid utomordentligt kostsamt för enenskild person att starta ett företag, framför allt ett tillverkningsföretag,och alla ekonomiska tiUskott, framför aUt sädana som bidrar till att öka det ibegynnelsen oftast alltför otillräckliga egna kapitalet är av stor betydelse.Ett investeringsbidrag av det slag jag skisserat skulle med stor säkerhetverka så pass stimulerande att det för en människa i valet och kvalet att"bli sin egen" t. o. m. skulle kunna bli ett incitament till att verkligensätta i gäng. Jag skulle, fru talman, eftersom den avstannandeföretagsetableringen är ett framför allt på läng sikt så ytterst allvarligtproblem, vilja uppehålla mig något ytterligare härvid. Skjuter inte trädet nyaskott förtvinar det . Detta är en allmängiltig sanning speciellttillämplig pä det Vi borde aUtså vara överens om att med alla upptänkliga medel sökauppmuntra företagsetableringar. Men vilka människor är lämpligast, äger denstörsta entusiasmen, viljan att övervinna alla hinder och har därtill den godahälsa som krävs för att starta och utveckla ett litet företag? Dessa egenskaperåterfinns i särskUt hög grad hos unga människor, och det är på ungdomen vi måstesatsa, om det svenska företagarträdet på nytt skall kunna förmås att skjutagröna skott. Det kan i sammanhanget vara intressant med en htentUlbakablick. Den period i värt lands historia, dä den största nyetableringenav företag ägde rum var under och efter den storaarbetslöshetskrisen .