prot · FV09126 · 1972-12-31 00:00:00 — Men det blir lättare för sjukvårdshuvudmännen att utöva sindecentraliserade beslutsrätt ju bättre sakunderlag de har. Ett krav på ettverkligt sakkunnigt sakkunnigförfarande står därför inte i strid med ettdecentrahserat beslutsfattande. Med den motiveringen ber jag att få yrka bifaU tillreservationen 2. I övrigt tillstyrker jag utskottets förslag. HerrCARLSHAMRE (m) kort genmäle: Det är klart att jag är helt överens med herrRomanus och om att det skall löna sig att arbeta, men vi somreserverat oss för en annan ordning betraktar inte de här AT-tjänsterna somarbete i vanlig mening, utan som praktikfiänstgöring, som ett led i enutbildning. Det är det som är den helt avgörande skillnaden. Vi tillsätter idet här landet tusentals praktikplatser utan att tillämpa någon arbets- marknadsmässigmeritvärdering och utan att någon fördenskull hävdar att vi gör avsteg frånprincipen att det skall löna sig att arbeta. Jag tycker att är en liten aning lättsinnig.Han noterar att samordningsfrågorna är ett problem. Han lägger sådan tonvikt pådet att det nästan låter som om han är säker på att det går åt pipan med detsystem som är föreslaget. Men det får väl erfarenheten visa, då får vi göra omdet, säger han, och på ett par punkter tUl får vi göra om systemet om det visarsig att det inte är bra. Det är inte så vi brukar arbeta i . Vi brukar sålångt det är möjligt försöka förutse effekterna av det vi beslutar och försökafå redan det första beslutet så bra som möjligt. Sedan bhr det säkert ändåmånga kanter som skaver, som vi får försöka fUa av framöver, men det är onödigtatt med öppna ögon ta på sig fler problem och bekymmer än de som måste kommaändå. Samordningen av tillsättningen av AT-tjänster måsterimligen bh ett problem. Det kan inte undvikas med de förslag som föreligger.Det måste bh exakt den procedur och de bekymmer som jag talade om: Man kommeratt få tillsätta den ene efter den andre på samma tjänst innan man kommer framtiU den som inte har fått någon bättre och därför viU ha den han fått. Och detär onödigt att med öppna ögon ta på sig sådana bekymmer. Därför har vi försöktpå den punkten förbättra förslaget. Ändring i sjukvårdslagstiftningen, m. m. HerrROMANUS (fp) kort genmäle: Jag vill fästa uppmärksamhetpå att det här inte är några praktikplatser vilka som helst. Det gällerpersoner som skall arbeta med självständigt yrkesmässigt läkaransvar och somskall ha en lön någonstans . Det är intevilka lotter som helst man kan dra i det lotteri vill anordna.Dessutom undrar jag om den här lottningsmetoden verkligen är så vedertagen ivårt land som säger. Det här är inte några utbildningsplatser,utan det är underläkartjänster, men även när det gäller rena utbildningsplatserhar vi den metoden att de som meriterat sig bäst kommer först i fråga. Vi tillämpar den metoden mycket ofta - dels därför att denuppfattas som mer rättvis än lottning, dels därför att det förfaringssättet ären stimulans. När jag talar om att det måste löna sig för medicine studerandeatt arbeta menar jag att de som slavar och pluggar under sin medicinartid ochskaffar sig bättre betyg också skall märka att de har kunnat påverka sinsituation. De skall kunna få de mer eftertraktade praktikplatserna därför attde har lagt manken till. Från socialistisk synpunkt kanske detta är någotfrånstötande, men från liberal synpunkt tycker jag det är ett ganska rimhgtresonemang -och jag är htet grand förvånad över att inte tarnågot som helst intryck av denna tankegång. Det är inte bara när det gällerpengar som det skall löna sig att vara energisk utan alltså även när det gälleratt få en bra utbildningsplats. Jag har inte sagt att jag tror, att det kommer att bhväldigt svåra samordningsproblem. Jag sade att samordningsproblemen haruppmärk- Ändring i sjukvårdslagstiftningen, m. m. sammats avsjukvårdshuvudmännen, och man har tillsatt en arbetsgrupp som skall försöka lösadem. Erfarenheterna kommer att visa hur det går, men jag vill understryka attdet här rör sig om två problem. TiU att börja med är det fråga om hur man skaUordna clearing - så att studenterna i första hand skall kunna tas in där devill komma in, när de söker på olika håll. Det kan man göra genom ett centraltförfarande, men sedan uppstår nästa problem: hur skaU man göra när det är flerasökande till samma plats? Skall man lotta, eller skall man ta hänsyn tillmeriter? - Det är ett annat problem. Av att man vill ha en samordning följer inte automatisktatt man också skall iotta när önskemålen inte går att förena. Det kan varamöjligt att i de fallen låta sjukvårdshuvudmannen bedöma de sökande som harprioriterat en viss tjänst och ta den som man tror passar bäst, att för attta ett konkret exempel tUl en universitetsklinik, där man ställer större kravpå underläkarna, ta den som har visat sig ha bättre meriter. Även med herrCarlshamres stora bekymmer för samordningsfrågorna skulle det vara möjligt atttillämpa ett sådant förfarande. HerrCARLSHAMRE (m) kort genmäle: Lottningsförfarandet spelar inte alls denroll i reservationsförslaget som uppenbarligen tror. Det nämnssom en möjlighet alt komma ur situationen, om man verkligen sitter med tvåsökande till samma tjänst och den ene inte har företräde framför den andre.Observera att det inte finns med i den föreslagna lagtexten. Vi kan se på hur det går tUl . Jag vet inte om herrRomanus har varit med om att fördela praktikplatser, men det har jag gjortmånga gånger. Jag har aldrig varit med om ett formellt lottningsförfarande. Iregel är det snarare så att om man sitter med två eller tre studerande som villha samma praktikjobb tar man i första hand hänsyn inte så mycket tillstudiemeriter som till vad de kan ha för sociala, geografiska eller andra behovav att vara just där. Hittar man inga skillnader säger någon konsulent: Du fårta detta och du får ta detta. Och det är inte något vidare med det. Manbetraktar nämligen inte detta som arbeten som tillsätts efter meritvärdering det är fortfarande det som är avgörande. Sedan kan vi tro hur mycket vi vill påatt det kommer att gå väl. Jag är inte så djupt pessimistisk som . Jag vet att det finns mycken klokskap och mycket sunt förnuft bland vårasjukvårdshuvudmän. Några katastrofer inträffar kanske inte. Men det är likafuUt onödigt att vi i fattar ett beslut som vi vet måste blibesvärligare att föra ut i verkligheten än vad ett annat beslut kan bh. Det är klart att 4 000 eller ärmycket pengar, men det finns i det hittillsvarande utbildningsväsendetpraktiktjänster där man också tjänar riktigt hyggligt med pengar, och man haråldrigt tagit det till intäkt för att ha en rutinmässig, arbetsmarknadsmässigvärdering. I det fack som jag företräder, journaUstutbildningen, förekommer detatt folk under sin praktiktid tjänar i varje fall ochhtet till, men det har aldrig tagits tiU intäkt för att man måste anpassafördelningsförfarandet efter detta. Det kanske går en gräns någonstans meUan 3000 och - det känner jag inte tiU men jag tyckerinte att det är avgörande, . Det avgörande är fiänstens karaktär avutbildning, av ett led i en utbUdning som inte är avslutad förrän denfiänstgöringen är fullgjord. () kort genmäle: Det här är ju rätt intressant. HerrCarlshamre säger nu att lottningen inte spelar så stor roU i reservationen, förden finns inte med i lagtexten. Nej, men den står ju i motiveringen. Jag undrarom inte försöker ändra betydelsen av reservationen litet grand.Och den här problematiken spelade en stor roll både i och ännu mer i den debatt som varit. Där har man talat sig varm justför att man inte skall gå efter meriter, därför att då kommer de bästmeriterade att få de bästa platserna, och det skulle vara oriktigt. Det är denargumentationen som varit dominerande, och de tankegångarna dominerade också iherr Carlshamres första inlägg. verkar det som om kanske tycker att detändå Ugger någonting i vad jag säger, om att man skaU kunna påverka sinsituafion genom att arbeta och skaffa sig bättre meriter, men någon sådan tankefinns inte uttryckt i reservationen. Man frågar sig om koahtionspartner, kommunisterna, har sammauppfattning som om att lottningen är en oväsentlig fråga. Harni samma syn på den? När kommer upp i talarstolen fårvi kanske höra vad han anser om tanken att man skall kunna påverka sinsituation genom egna arbetsinsatser. Oavsett om lottningen spelar stor eller liten roll ireservationen ger reservationen i varje fall klart belägg för att ni inte idetta sammanhang vill ansluta er till tankegången att det måste löna sig attarbeta. Ändring i sjukvärds-lagstiftningen, m. m. HerrTAKMAN (vpk): Innan jag går in på ' luftiga konstmktionerskall jag gärna säga att jag ansluter mig till socialministerns hyUning tiUprovinsialläkarkåren. Jag trodde inte att den skulle försvinna , jag troddeatt den bara skulle byta namn och att den skuUe få arbeta under bättre villkor.När jag har föreläst i utlandet om svensk hälso- och sjukvård har jag framhåUitjust den svenska provinsialläkarkåren som en av världens finaste läkarkårer.Provinsialläkarna har varit å jour med utveckhngen, de har ofta jobbat alldelesför många timmar och utan mycken ledighet; tidigare hörde det tUl vanlighetenatt de hade jour praktiskt taget . De är verkligen värda att manuppmärksammar dem i det här sammanhanget. Jag vUl också säga att en hel del i det reformpaket som nuläggs fram i propositionen är godtagbart och bra, inte minst tonvikten på denöppna vården. Departementschefen har på flera väsenthga punkter tagit hänsyntiU kritik som riktats mot det ursprungliga förslaget. Men sannolikt kommer detatt dröja innan man med säkerhet kan avgöra om den reform avläkarutbUdningen och sjukvården som inleddes med riksdagsbeslutinnebär det stora steg framåt som man då trodde. Det ojämförligt vUctigastebeviset är förstås om det blir bättre läkare och en bättre sjukvård än underdet gamla systemet, och detta återstår att se. Ändring i sjukvårdslagstiftningen, m. m. Jag skaU inte ta upp aUa de punkter där vi är ense utanbara dröja htet vid frågan om AT-fiänstema. 1 korthet innebär ju det nyasystemet, som inleddes , att medicinarna får sin läkarexamen efter fem ochett halvt år och att de sedan får göra sin aUmäntjänstgöring - AT-tjänstgöringen- i den reguljära sjukvården, därav inom vart ochett av områdena medicin, kimrgi och öppen vård utanför sjukhus samt tre månaderinom psykiatrisk vård. har de s. k.förordnandebehörighet, alltså samma form av behörighet att utöva läkary;rketsom medicine kandidater hittUls har haft när de vikarierat som underiäkareeller provinsiaUäkare eller på andra fiänster. Först efter de 21 mänadema somAT-läkare får de allmän behörighet, dvs. Vi har från min partigmpps sida i motionen 1734 tagit uppett delproblem. Vi har vänt oss mot att AT-tjänstema skall tillsättas avrespektive sjukvårdshuvudman och att de skaU tillsättas efter s. k.marknadsmässiga principer på grundval av betyg och andra meriter. Det har variten mycket kraftig opinion bland medicinarna mot det systemet; jag har intekunnat urskilja att det har funnits mer än en mening bland dem om detta. Detsammanhänger med att den enda möjlighet som förehgger tiU meritering föraUmäntjänstgöring är att skaffa sig så höga betyg som rnöjligt inom studieämnenmed huvudsakligen teoretisk anknytning. Detta leder tUl en osundbetygskonkurrens inom sådana ämnen som anatomi, histologi och kemi. Jag vet inte varifrån har hämtat sinförflugna idé om att vi i mitt parti inte skulle vara av den åsikten att det skalllöna sig att arbeta. Men det är inte bara fråga om hur man arbetar, utan det ärockså fråga om hur man har på sig att arbeta, och tidsfaktorn är idetta fall utan tvivel av stor betydelse. Den som har en god familjeekonomi kanägna eUer mera åt att fä de betyg som behövs för att han eller honskall få den mest attraktiva AT-fiänsten. De som inte har pengar kan intearbeta sä länge för detta utan måste nöja sig med de betyg de får efter studierunder normal tid. Konkurrenssystemet har drivits till sin spets i ,och det är kanske detta som är idealet för . Där har man tresorters fiänstgöring för medicinare. Jag kan inte säga om detta gäller ,men det gällde fortfarande . blir vad man kallar"internes", och de får arbete på sjukhus ungefär som underläkareunder studietiden. 1 har fått arbeta som "externes". Det ärockså en sorts underiäkartjänstgöring fast inte aUs så fin sominterne-tjänstgö-ringen. har fått endast obetydhg praktisk khniskutbildning. De har i stort sett hört på föreläsningar - många av dem har kanskeinte fått göra ett enda kirurgiskt ingrepp - och sedan går deut som privat])raktiserande läkare. De däremot kan alltid görareklam med sitt förflutna. Man ser på läkarskyltarna att läkaren har varit"inteme" exempelvis vid sjukhus i - det är det finaste. Jag är inte aUs emot betyg i vanliga fall, men i det härspeciella fallet finns det så många sociala och personUga faktorer inblandade iett konkurrenssystem att jag inte kan tänka mig att det blir rättvist. Dessutomtror jag inte den uppfattningen är alldeles rUctig - att det är de minststudiebegåvade och minst arbetsamma som får dåliga betyg i de teoretiskaämnena. Jag kan inte minnas att jag har sett någon undersökning av detta, menhöga betyg i de teoretiska ämnena behöver inte nödvändigtvis motsvaras av sammabetygsättning inom de kliniska ämnena. Det finns exempel på att sådana som harhaft dåliga betyg i de teoretiska ämnena har fått höga betyg i de kliniska.Humvida detta gäller genereUt vågar jag inte yttra mig om. Men det viktiga här är att det bUr små möjligheter att tahänsyn tiU praktiska sjukvårdserfarenheter och praktisk lämplighet försjukvårdsarbete samt att en tillsättning av dessa tjänster eftermarknadsmässiga principer och dessutom av respektive sjukvårdshuvudman kommeratt leda till att det blir en viss typ av medicinare som får de mest eftersöktatjänsterna. Genom den ensidiga inriktningen på teoretiska meriter äventyrasläkarutbUdningens syften. Det kom flera motioner i denna fråga, och flerapartier var inbegripna. Men av någon anledning har man på sina håll sprangitifrån sina yrkanden, och i socialutskottet blev det bara herrar Carlshamre ochÄkerhnd och min partikamrat vilka yrkade på det system som ensåvitt jag vet enhällig medicinar-opinion har krävt, nämhgen ett centralttUlsättningsförfarande och lottning i stäUet för betygsmeritering när flerasöker samma tjänst. Sedan skulle det självfallet finnas möjlighet att tasociala hänsyn när sådana är dominerande. Jag yrkaraUtså bifaU tUl reservationen 3. På några punkter är den framlagda propositionen oklar. Detblir två slags underläkare: dels underläkare under aUmäntjänstgöringen -AT-läkarna -, dels underläkare under fortsatt vidareutbildning, alltså förspecialistkompetens. AT-underläkarna kommer helt naturhgt att lämna khnikemaoch den öppna vården efter det att de fullgjort sina föreskrivna månader. Menavsikten är tydUgen att också de övriga underläkarna ovillkorhgen skall bortsedan de fullgjort den tid de behöver för att få sin kompetens. Det ärsjälvfallet bra att det är en rotation på dessa fiänster inom vissa gränser, såatt alla har tUIfälle att få de meriter de behöver. Men om detta stäUs upp somett ovillkorligt krav kommer det att bli en del personUg tragUc i det. Mängaunga läkare kommer att få en bekymmersam tillvaro de och deras familjer tvingasleva ett slags nomadUv, och många kommer mot sin vilja att få gå över från densamhälleUga vårdapparaten tUl privatpraktik. Vi kommer också att få envårdorganisation utan kontinuitet. En stor del av den vårdsökande allmänhetenupplever , åtminstone i de större städerna, att det är en ny läkare för varjesjukbesök, och under det nu föreslagna systemet kommer vården sannolikt att blilika opersonlig även vid sjukhus där det har funnits en relativtstabil läkarkår. Ett frågetecken måste man också sätta för en tredjeläkarkategori, men jag hoppas att det bara är ett olyckligt uttryck som haranvänts i propositionen. Det gäller "avdelningsläkare i medicinsktunderordnad ställning". I Sylf-Nytt nr 5 - aUtså i de yngreläkarnas tidning -har man reagerat mot denna beteckning och ställt frågan:"Var inom sjukvården har man användning för specialistkompetenta läkareutan självständigt medicinskt ansvar? I varje faU inte på de mindre enheterna i Ändring i sjukvårdslagstiftningen, m. m. Ändring i sjukvårdslagstiftningen, m. m. landsortendär den stora arbetsbördan och bakjourverksamheten ställer krav påsjälvständigt arbete och beslutskapacitet." Med bakjour menasju att en överläkare, en biträdandeöverläkare eller annan erfaren kollega finns tUlgänglig på telefon i bostadenom den jourhavande läkaren skuUe få faU som han eUer hon inte vågar ta helaansvaret för. Men jag fömtsätter att det här uttrycket, "medicinsktunderordnad ställning", är olyckligt valt och att avdelningsläkarnaformellt är underordnade läkare men att de har ett självständigt medicinsktansvar. Det är också en del andra osäkra element i den här reformen.Landstingsförbundet har i åtminstone två skrivelser kanske flera - framställtAT-läkarna som ett nytUlskott tUl sjukvården av ungefär samma storleksordningsom ett lika stort antal vanliga underläkare. Jag vill på intet sättundervärdera AT-läkarnas kompetens jag tycker att det i några skrifter frånmedicinarnas håU som jag sett funnits en viss tendens tUl det menAT-fiänsterna ingår i den reguljära läkarutbildningen. För att AT-läkarnaskall få en kvahtetsrik utbUdning krävs inte bara att de arbetar inomsjukvården med alla praktiska uppgifter. Det krävs också ett tillräckligt antalvälkvalificerade underläkare och avdelningsläkare att fungera som handledare. I vissa landsting har man tydligen varit väl medveten omdetta. I en artikel i nr 43 ges en eloge åt ett landsting, somjag gissar är , och man säger följande: "Man har där tydligen insett omöjligheten av attpressa in AT-läkarna på befintliga tjänster utan att sänkasjukvårdsproduktionen. Man räknar sålunda med en ökning av de direktalönekostnaderna vid full AT-läkar-besättning med nära 1,5 mUjoner kronor per årwfa« motsvarande utbyte i form av ökad sjukvårdsproduktion. Trots ett ansträngtekonomiskt läge är man aUtså beredd att ta sitt ansvar för AT-läkama detta troligeni förvissningen om att det i längden kommer att löna sig att satsa på engedigen läkarutbUdning." Om man överallt följer detta landstingsexempel bör detfinnas stora fömtsättningar för att allmänfiänstgöringen blir utmärkt både försjukvården och för läkarutbUdningen. HerrROMANUS (fp) kort genmäle: För det första nämnde ett fransktsystem som jag inte känner närmare till, som tydligen ansåg skullevara ett idealsystem från min synpunkt. SkUlnaderna skulle där vara mycketstora när det gäller utbildningskvaliteten för olika kategorier underläkare.Jag kan inte förstå hur hert har kunnat dra en sådan slutsats. Den harför övrigt inte något som helst intresse för oss här i , ty även omvissa AT-tjänster är mera attraktiva än andra, har vi ändå inte så storaskillnader i utbildningsväsendet. Det skulle vi inte acceptera. Jag förstårdärför inte varför blandar in den saken i debatten. För det andra hävdade att tUlgången på pengarspelar en stor roU för betygen inom medicinamtbildningen. Den som har mycketpengar kan ägna mycken tid åt utbildningen och dänned få bättre betyg. Jag vetinte om det är riktigt, och jag har inte sett att något sådant har hävdatstidigare i någon större utsträckning. Men är det riktigt, så får vi väl göranågot åt saken, eftersom betygen ju spelar en stor roll även i fortsättningen.Och det problemet löser man inte genom lottning av AT-tjänster. Om det är såatt pengar spelar stor roU för betygen, så bör vi undanröja det genom ohkastudiesociala åtgärder och lägga upp studier, prov och liknande så att pengarinte får spela någon roll för betygen. Men kanske först fårdokumentera sitt påstående litet mera, innan vi behöver vidta några sådanaåtgärder. För det tredje återkom till att man har småmöjligheter att ta hänsyn tUl praktisk sjukvårdserfarenhet, om man skaU gåefter arbetsmarknadsmässiga principer. Men, , möjligheterna i detfaUet är ju ännu mindre om vi lottar! Jag menar därför att den synpunkten dömerut ert eget förslag ännu hårdare. För det fjärde sade att man här springer ifrånyrkandena i motionema. Då vUl jag bara påpeka att varken ellerjag, som har deltagit i utskottsbehandhngen som representanter för ,har StäUt något yrkande om lottningsförfarande - och det har för övrigt ingenannan heUer gjort i rUcsdagsgrupp. För det femte, slutligen, förklarade att detvar en förflugen tanke att man i kommunisterna skulle vara emotatt det skall löna sig att arbeta. Men såvitt jag kan påminna mig har det varitså, att så gott som vafie gång vi här i har föreslagit praktiskareformer som syftat till att det skaU löna sig bättre att arbeta, så har herrTakman och hans partivänner varit motståndare till dem. Och det räcker ju intemed att bara säga att det skall löna sig att arbeta, man får ju då också stödjaförslag som syftar tUl att skapa bättre förutsättningar för det. Och harni - som jag tycker ganska konsekvent -åter gått emot de taiUcegångar somsyftar tUl att det skall löna sig för medicinstuderande att arbeta. Ändring i sjukvårdslagstiftningen, m. m. HerrTAKMAN (vpk) kort genmäle: Jag betonade i mitt förra anförande attsåvitt jag kunnat uppfatta finns det en enhäUig medicinaropinion motbetygsmeriteringen just därför att den leder tUl en utbildning av skildakvalitéer, och jag nämnde det franska systemet som ett exempel på en fantastiskoch ytterligt osund konkurrens om de bästa utbildningsplatserna. Det systemet harinte enbart lett tUl en prioritering av de mest begåvade utan tUl enprioritering av dem som har de bästa sociala och ekonomiska fömtsättningarnaatt konkurrera om de höga betygen. Att driva hnjen om betygsmeritering just förAT-tjänsterna, som hert och utskottsmajoriteten gör, är såvitt jag kanförstå att motverka syftet med läkarutbildningsreformen , nämligen bl. a.en snabb genomströmning av studenter genom de medicinska fakulteterna. Ommedicinarna kan få attraktivare AT-tjänster genom att använda ellerett år extra för att få upp betygen i ämnen som anatomi, histologi, kemi, somvisserligen har relevans men som dock mte är avgörande för den fortsattautbUdningen och yrkesutövningen, så måste detta ovillkorligen gynna inte i förstahand dem som anser att det måste Ändring i sjukvärds-lags ti ftitingen, m. m. löna sigatt arbeta utan dem som har tid att arbeta genom att de har de ekonomiskafömtsättningarna att arbeta hur länge som helst. () kort genmäle: Jag vet inte om det är helt styrkt, att enenhällig medicinaropinion är emot betygsmeriteringen. Om så skulle vara,tillåter jag mig ändå att göra en saklig prövning av förslagen. harfortfarande inte förklarat vad det franska systemet har i den här debatten attgöra. Ingen har ju förespråkat det franska systemet här. Jag kan inte riktigtförstå varför just meritering för AT-tjänster skulle vara någonting så negativtför läkarutbildningen. Även i fortsättningen av läkarens bana får man ju iblandtUlgripa meritering vid konkurrens om eftertraktade jobb. De här betygen haralltså en betydelse också för fortsättningen, och där har ni inte velat ha någonändring utan bara när det gäller AT-fiänstema. Man får nästan en känsla av atten viss svaghet för den här snabbt uppflammande medicinaropinionen har varitvägledande. Om nu ett sådant system som föreslås i propositionenkommer att leda till att studenterna skaffar sig något fördjupade kunskaper ivissa teoretiska ämnen, är det väl inte enbart en olycka. Vi får väl då försökase till att det inte kan ske enbart om man har mycket pengar utan att studiernaläggs upp så att pengarna spelar en underordnad roll. Men om dessa farhågor är befogade och omsjukvårdshuvudmännen verkhgen kommer att fästa det överdrivna avseende vid justde teoretiska ämnena - anatomi osv. - som påstår, vet vi inte ännu.Det är möjligt att sjukvårdshuvudmännen har en praktisk syn på det här ochlägger en viss vikt vid studenternas färdighet i de kliniska ämnena. (vpk) kort genmäle: Jag fäster inte nägon avgörande vikt vidlottningen.