prot · FV09114 · 1972-12-31 00:00:00 — Sammanfattningsvis fortsatte : "Om en nationskall kunna utvecklas får vi inte ställa stad och land mot varandra utan i enövergripande solidaritet gemensamt förbättra villkoren." Jag villverkligen uppmana att begrunda detta yttrande. Vi i storstadsregionerna förstår väl de problem ochsvårigheter som finns i andra delar av riket och vill medverka till att lösadesamma. Det mäste pä sikt till styrinstrument som skapar riktig lokaliseringav sysselsättningsobjekt. Översysselsättning på någon ort är givetvis lika felsom undersysselsättning på nägon annan. Vi i storstadsregionerna anseremellertid att ensidigheten i vår sysselsättningsbild bör beaktas och bliföremål för ingripande på samma sätt som skall ske med planeringen i övrigt. Vimåste arbeta utifrån det begrepp om solidaritet som alltid varitsocialdemokratins kännetecken. Problemlösningarna kommer vi gemensamt attfinna, om förståelse och vilja finns. Målsättningen mäste vara att brytamarknadskrafternas fria spel och ersätta dem med planhushållning i dess bästaoch vidaste bemärkelse. Låt mig sedan något beröra den aktuella situation somGöteborgsområdet sysselsättningsmässigt befinner sig i. Vi har bortemot4 000 arbetslösa i . saknar I 500 byggnadsarbetarejobb, och är siffran säkert 2 000. Vid SKF har mananställningsstopp, och det innebär en reduktion av antalet arbetsplatser medbortemot 1 000 . Avskedanden för omkring 300 tjänstemän vid SKF:sGöteborgsfabrik har redan aviserats. Till dagens svåra situation kom för envecka sedan det mycket bekymmersamma meddelandet om nedläggningen avFacitkoncernens Original-Odhnerfabrik i , där sammanlagt 600 kommer attföriora jobbet , om man inte kan finna en lösning på dagensproblem inom företaget. Låt mig mot bakgrund av den redovisning över utvecklingenav industrisysselsättningen som jag lämnat slå fast att det är en synnerligenbekymmersam för att inte säga hopplös situation för de avskedade fiänstemännen-vid SKF och personalen vid Original-Odhner. Det finns inga jobb för dem att fåi . Äv de anställda vid är 390 kollektivanställda och210 fiänstemän. är , och av kvinnorna är i50-årsåldern. Fabriksledningen i har varit synnerligen angelägen attbereda handikappad personal möjlighet till arbete, varför ett flertal äldrehandikappade och rullstolsbundnablir utan jobb, om man inte lyckas rädda Original-Odhner. Jag har personligen, liksom de som är utan jobb ellersom fått veta att deras jobb försvinner , reagerat mottalet om att det inte skulle vara så farligt att bli arbetslös i . Somjag sade tidigare är det ingen skillnad om man är arbetslös i en storstad ellerom man är det någon annanstans. För den det drabbar är det lika svårt. Vem tror kammarens ledamöter att de arbetslösabyggnadsjobbarna i vänder sig till, de uppsagda fiänstemännen vidSKF;s fabriker eller de anställda vid ? Inte är det tillmoderaterna, som tror att om man avstår frän att höja arbetsgivaravgiften, sälöser man alla problem. Och inte vänder man sig till foUcpartiet åtminstoneinte de som är anställda vid . För övrigt har kommunstyrelsensordförande, starke man i , sagt att vi avser frånkommunens ledning på intet sätt att ingripa i situationen. Inte heller vänder man sig till , därför attcenterpartiet vill ju dämpa expansionen i storstadsområdena, och där kan maninte förvänta att man får något stöd. Nej, det är tUl de socialdemokratiskakommunalpolitikerna i , det är till de socialdemokratiska riksdagsmännenoch det är till industriministern och regeringen man vänder sig, därför att detär endast genom att man får ett kraftfullt ingripande från regeringen, medspeciella mot styrda åtgärder, som man kan dämpa svårigheterna. Låt mig till slut, herr talman, uttrycka den förhoppningsom de anställda vid hyser, nämligen att en lösning i fråga omföretagets fortlevnad kan komma fram, och låt mig ocksä framföra byggjobbarnaskrav på ytterligare åtgärder för att öka sysselsättningen inom byggnadsbranscheni . 1 detta anförande, under vilket herr talmannen övertogledningen av kammarens förhandlingar, instämde herrar i (s) och (). Hert ÅSLING(c) kort genmäle: efterlyser exempel, som hansäger, på ett enda företag som etablerat sig i eller lokaliserats till enstorstad. Ja, , jag vet inte i vilka företag alla de norrlänningarär sysselsatta som, med den flyttningspohtik som regeringen bedrivit under1960-talet, flyttat till . En stor del av de inflyttade är i vafie fallverksamma i industriföretag. Det är med andra ord kanske av mera intresse attse till den grad av expansion som den industriella och den administrativaverksamheten i storstäderna varit föremål för . Detta är enföljd av regeringens omflyttningspolitik, som gynnat denna expansion. Att dennautveckling har skapat problem i storstaden säväl som i glesbygden torde herrHugosson inte kunna förneka. Den omständigheten att det tyvärr står tommabostäder i våra storstäder är bara ett belägg för att planeringen i dettaavseende har varit felaktig. Av speciellt intresse är dock inte storstäderna utan deregioner som storstäderna utgör en del av. Där sker en fortgåendebefolkningsökning, ochregeringens regionalpolitiska handlingsprogram förutsätter en fortsatt ickeoväsentlig koncentration av människor till dessa expansiva regioner av vårtland. Detta leder till att servicenivån i vissa andra delar av landet kan kommai fara till följd av ett alltför lågt befolkningstal. starkaengagemang i denna fråga är kanske befogat ur lokalpolitisk synpunkt, men omman ser den totalt, alltså med tanke på regionalpolitiken i stort, gäller detatt skapa förutsättningar för en sä jämn fördelning av resurserna som möjligt.Därmed åstadkommer man förutsättningar för en så människovänlig miljö sommöjligt både i storstäderna och i glesbygden, vilket är målsättningen förcenterns riksplan. HerrHUGOSSON (s) kort genmäle: Jag har inte sagt att det inte har flyttatnågra norrlänningar tiU storstadsområdena. Jag sade att det var fel och att detvar en falsk verklighetsbeskrivning när man från sida i går gjordegällande att industriföretag har lokaliserats till storstadsregionerna som enföljd av regeringens engagemang. Jag skall gärna medge att planeringen kanske har varitdålig i . Men låt mig dä slå fast att pä har det iGöteborg varit borgerlig majoritet under 10 är. Därför fär väl sig till sina egna kamrater i den borgerliga flocken i detta fall. Sedan vill jag fråga varför jag inte skulle engagera migför de människor som har det svårt i storstadsområdena. Varför skulleinte jag vara engagerad när det gäller att undvika att skapa motsättningarmellan land och stad? Det har jag väldigt svårt att förstå. Man kannaturligtvis inte frigöra sig frän bekymren pä hemmaplan, . Det kaninte jämtlänningarna heller. Men jag har försökt föra ett principielltresonemang och säga att det är farligt att skapa motsättningar mellan människori städerna och människor pä landsbygden. Vad slutligen gäller lokaliseringen till storstadsområdenavill jag fråga: Hur är det med närstående organisationer i det fallet?Hur många av jordbrukets organisationer är lokaliserade till ? Ochvart lokahserade man Böndernas hus i ? Jag har för mig att det var tillMalmö. Den koncentration till storstadsområdena som närståendeorganisationer har gjort kan inte pä något sätt jämställas med vad regeringeneventuellt kan ha medverkat till. () kort genmäle: En följd av de regeringsdispositioner somherr talar om är ju ändå den starka koncentrationen till de tre storstadsområdenaunder . Det kan väl inte förneka? Den kraftigafolkomflyttning som då ägde rum har drabbat samhället i form av ökade anspråkpå investeringar och samhällsservice m. m. och har det är ett obestridligtfaktum - gynnat en okontrollerad expansion i storstadsregionerna. De har ocksäskapat de planeringsproblem som vi brottas med och som vi här bordediskutera sakligt i stället för att försöka skapa motsättningar mellanstorstäder och landsbygd, som med sitt inlägg förefaller strävamot. Här gäller det ju ändå att samlas omkring en översiktligplanering som innebär ett maximalt tillvaratagande av de resurser som finns iskilda delar av landet. De sysselsättningssvårigheter man har,t. ex. i , är beklaghga, men de är till en del följden av en felaktigsamhällsplanering . Jag föreställer mig att , när han betänkerdetta, måste erkänna att mot den bakgrunden är regeringens regionalpolitiskaprogram inte mycket att yvas över. Där finns svagheter som jag här harpekat på och därmed tyvärr begränsade möjligheter att föra en kraftfull regionalpolitik. Hert () kort gemäle: Befolkningsutvecklingen sammanhänger i mycketstor utsträckning med näringslivets behov av arbetskraft. Jag redovisade vadsom har hänt pä industrisektorn ochkonstaterade att i det närmaste 2 500 industrijobb har försvunnit iStorgöteborg. Enligt de siffror vi fick fram har i helaområdet 10 000 industriarbetsplatser försvunnit . Menherr Åslings beskrivning stämmer in på det som kännetecknade . Jag tycker inte att det är något fel att vi iGöteborgsområdet fick möjlighet att suga av arbetstillskottet till den offentliga sektorn, till kommun ochlandsting, för att klara ett ökat vårdbehov. Jag tycker det är felaktigt närcenterpartiet i sin agitation målar ut våra storstadsområden som urmiljösynpunkt och andra synpunkter farliga områden för människorna. Det är ettled i strävan att skapa motsättningar mellan storstadsområdenaoch den övriga delen av landet. Jag tycker att det är allvarligt att man gördet. Jag vill fråga: Har räknat på hur många nyaindustrijobb som skapats i andra delar av landet genom att lagt en mycketstor del av sin expansion i småorter, bl. a. i , hur många industrijobbsom skapats genom att SKF har lagt sin expansion till andra delar änGöteborgsområdet, för att nu ta några andra exempel? Herr talmannen anmälde att anhållit att tillprotokollet få antecknat att han inte ägde rätt till ytterligare replik. HertKARLSSON i (s): Under den utdragna debatt som snart harpågått i har från åtskilliga håll anförts krav pä åtgärder motarbetslösheten och mot regional obalans. Skall vi lyckas tillmötesgå kraven påsamhällsåtgärder mäste vi ha ett starkt samhälle som kan medverka istyråtgärderna den faktor som människor ställer sina förväntningar till bhrofta samhället. Det krävs solidaritet för att skapa ökad jämlikhet såväl mellanenskilda människor som mellan ohka delar av landet. Det krävs åtgärder byggdapä realistiska krav och strävanden för att skapa mer likartade förhållanden förhela landet. Det har talats om att vi skulle behöva ett rundare , ochdet är en vällovlig sak att satsa på. hur vi änförsöker att åtgärda problemen så har vi kvar våra långa avstånd och våra mångaytmässigt stora kommuner. Detta gäller inte bara i utan ocksä iDalarna. Jag tycker det finns anledning att påminna om att har områdensom är glesbygdsområden med stora avstånd och alla de svårigheter somkännetecknar mänga Norrlandskommuner. Skall regionalpolitiska satsningar varatill verklig nytta måste de naturligtvis sättas in i de områden där de bästbehövs. De särskilda regionalpolitiska satsningar som gjorts inom det inrestödområdet är därför verkligt välkomna; de har ocksä gett resultat. De inredelarna av landet har haft de största svårigheterna och kräver därför destörsta insatserna. Behov av vissa justeringar av det inrestödområdets gränser föreligger dock. I har och kommuner stort behov avatt föras tUl det inre stödområdet. Dessa kommuners geografiska läge ochnäringslivsmässiga struktur hoppas jag skall kvalificera dem att föras till detinre stödområdet. förutsätter jag att det inte krävs några speciellaåtgärder från i denna fråga utan att kommande regionalpolitiskabeslut och de bemyndiganden som Kungl. Maj:t redan fått av möjliggören sådan områdesändring genom ett senare beslut av Kungl. De lokaliseringspolitiska satsningar som skett i Dalarnahar varit stora och gett goda resultat, men ändå har vi fått vidkännasbefolkningsminskningar tidigare är. Jag hoppas att den trenden nu skall brytasoch att vi fär en befolkningsökning. Sker en sådan ändring, måste förtjänstenhärav till stor del tillskrivas de lokaliseringspolitiska insatser som skettinte minst inom centralregionen och i Moraområdet. behövs naturligtvisytterligare satsningar även pä dessa områden. Men aUdeles särskilt finner jagsatsningar nödvändiga i den norra och västra delen av länet för att där tryggainvånarnas framtid. Jag vill ocksä påminna om behovet av åtgärder i norra delenav länet för att trygga transporterna. Det gäller både persontransporter ochgodstransporter, varvid även råvarutransporterna -jag avser då närmast skogstransporterna bör beaktas. Sådana åtgärder är nödvändiga om man inte skall skapasvårigheter som medför ytterligare arbetslöshet. Jag hoppas att stödåtgärder även i fortsättningen skallsättas in för att stödja utlokaliseringen från våra större befolkningscentratill de områden där näringslivet behöver en breddning. Därvid bör Dalarnaihågkommas. Min förhoppning är att denna framtida satsning skall visa sig varatill nytta för hela . Det behövs ett solidariskt stöd.Därvid måste samhället säkerligen medverka i resursskapandet för att alla delarav länet skall fä tillräckliga resurser för en tillfredsställande framtidautveckling. Ett starkt samhälle och de anställdas insyn ochmedbestämmanderätt i företagen kommer säkerligen att skapa en bättre regionalbalans och större trygghet för människorna i olika delar av landet. Med anledning av den tidigare debatten härvill jag 10 protokoU 1972. understrykaatt politik syftar just till att minska motsättningarna mellanstad och landsbygd, meUan de människor som bor i städerna och de som bor pålandsbygden. Jag upplever det som vår styrka att vi kan gå ut med samma budskaptill land och stad. Strömningarna har, inte minst under senare är, gått motcentern. Vi försöker se verkligheten och lyssna till människornas behov - bådei stad och på landsbygd. Jag tycker nog att de strömningar vi ser talar sittspråk. 1 program som antogs i mars1970 står följande: "Arbete är grunden för försörjning och trygghet.Samhället skall garantera att principen om trygghet för individen till arbeteoch inkomst kan förverkligas. Rätten till arbete skall vara inskriven igrundlagen." På den socialdemokratiska partikongressen sade enligttidningsreferat statsrådet följande; "Vi kan aldrig accepteratesen att endast somliga skall få och ha rätt till arbete, medan andra avspisasmed kontant ersättning. Vi har höjt ambitionsnivån från full sysselsättningtill allas rätt tiU arbete." Det är glädjande att socialdemokraterna nu har kommit framtill en ambitionsnivå, som synes ligga nära . Den första fömtsättningen för att vi skaU kunna komma tillrätta med den stora och besvärande arbetslösheten i vårt land är att vi kännerarbetslösheten i hela dess omfattning. Det gör vi inte . Varken vi här iriksdagen eUer regeringen eUer arbetsmarknadsmyndigheterna vet och kan säga hurmänga människor som är utan arbete . Ingen känner den doldaarbetslösheten. Hur kan vi över huvud taget tala om allas rätt till arbete, omvi inte strävar efter att först och främst få ett underlag som ger en faktiskbild av verkligheten? Vi fär som bekant mätningar av arbetslösheten frän bådeAMS och , och skillnaderna mellan de olika resultatenär betydande beroende på att olika metoder används. a. har kritiserat AMS statistik och har sagt att arbetslösheten vid någottillfälle kunde vara dubbelt så hög som den av AMS redovisade statistiken. Mot denna bakgrund är det kanske inte underligt att deåtgärder som regeringen sätter in för att råda bot på arbetslösheten inte ärtillräckliga. En adekvatmätning av arbetslösheten behövs. avslog en motion om kartläggning avden dolda arbetslösheten. Den berör i stor utsträckning kvinnorna. Allt tal omjämställdhet mellan man och kvinna faller, tycker jag, platt till marken om viinte först vidtar de grundläggande åtgärder som är nödvändiga för attförverkhga målsättningen allas rätt till arbete, alltså även kvinnornas rätt. Den arbetslöshet vi har är en annan arbetslöshet än vihaft tidigare, en strukturarbetslöshet. Den stora frågan är: Hur kommerstrukturarbetslösheten att utvecklas under det här årtiondet? Skall den pågående utvecklingen fortsätta, där vi behöverytterligare färre människor och ytterligare fler maskiner för att åstadkommaproduktionsökning? Industrin redovisar ju en ökande produktion som den mänskliga insatsen minskar. minskadeden mänskliga insatsen med ungefär 70 000 personer, vilket är mer än 10 procentav hela industriarbetarstyrkan. Inom skogsbruket exempelvis räknar man med enminskning av sysselsättningen enligt tidningsuppgifter.Domänverket redovisade i gär i pressen ett förslag tiU organisationsutveckhng,som innebär en kraftigt bantad organisation med vidgad produktion. Av 5 880anställda 1971 -detta enligt tidningsuppgifter - minskas antalet anställda mednästan 2 000 fram tih 1980, vilket är nästan en tredjedel. Många från industrin friställda har hitills kunnatplacerats inom den offentliga sektorn, som har expanderat kraftigt. Man kanräkna med att bortåt en fjärdedel av landets alla arbetande är sysselsatta inomden offentliga sektorn. Men hur ser läget ut för den sektorn framöver? Ja, detkänner vi alla till. Vi har åtstramning i kommunerna, rationaliseringar inom förvaltningarna socialvården t. ex. och det talas om skattetak. Den offentliga sektorn behöver byggas ut på servicesidan iframtiden - vi har bl. a. förskolans förverkligande, som kräver insatser -, menmåste vi ändå inte pä den här sektorn framöver räkna med en motsvarandeutveckling som inom industrin, kanske inte så kraftig, men likartad, nämhgeninnebärande en ökad volym av arbete utfört av en minskande skara personal?Vården kan dock naturligtvis inte rationaliseras hur långt som helst. 1 varje fallkan vi inte räkna med att i samma utsträckning som ytterligarebortrationahserade från industrin skall kunna beredas plats inom den offentligasektorn. Den tredje sektorn, servicesektorn, har en stor andel avden totala sysselsättningen. Kan inte ocksä den bh utsatt för samma utveckling rationaliseringar, som innebär minskning av den mänskhga insatsen? Som statsministern påpekade i debatten i går trodde manför några är sedan att brist på arbetskraft skulle bli det stora problemetunder det här årtiondet, och långtidsutredning sysslade ocksä med dentanken. Tänk om det är fel! Tänk om det i stället är så, att vi framöver kan fästora och bestående svårigheter att sysselsätta alla människor i vårt land! Jagtror det är angeläget att alla berörda parter sätter sig ner ochförutsättningslöst diskuterar utveckhng och målsättning för arbetslivetframöver med utgångspunkt i den utveckling vi befinner oss i. Det ärmöjligt att vi måste tänka om, att vi måste ompröva våra värderingar, se på hurvi på bästa sätt skall kunna fördela våra resurser. Vi behöver en ny helhetssynpå politiken för arbetslivet och arbetsmarknaden. Det finns många åtgärder som är tänkbara i en svårarbetslöshetssituation. I den proposition som kom i går har redovisats en heldel åtgärder som man är beredd att vidta. Arbetslösheten måste naturligtvisangripas på många sätt - genom en bättre ekonomisk politik, genom arbetsmarknadsåtgärderoch genom utbildning. Jag skall därtill framställa ett förslag, eller kanskerättare sagt ställa ett krav. Det är ett krav som inte är nytt det harframförts mänga gånger av - men nyheten med det är att det försfram som en åtgärd mot arbetslöshet. Kravet är: pensionsåldern från 67 tiU65 är! Jag lägger alltså nu inte i första hand sociala synpunktereller jämlikhetssynpunkter på en sänkning av pensionsåldern frän 67 till 65 är därhänvisar jag till de synpunkter som mitt parti har fört fram iriksdagen och som givetvis är grundläggande, men jag ser ensänkning av pensionsåldern som ett instrument i arbetslöshetssituationen. En sänkning av pensionsåldern med innebär att istort sett två årsgrupper förs ut ur produktionen. Hur många det kan röra sigom kan inte exakt sägas. Enligt hade vi i oktober i år22 500 personer och 32 000 personer pä 65 är som förvärvsarbetade. Detär sammanlagt ungefär 55 000. Hur stor del av dessa 55 000 arbetstillfällen somkan öppnas för nyrekrytering är naturligtvis svårt att säga. Även om 65 årfastläggs som pensionsålder, bör det enligt min mening finnas en viss rörlighetoch individuell valfrihet till pensionering, vilket kan innebära någonminskning av de angivna talen. Man åstadkommer mycket positivt med en sänkning avpensionsåldern. Man får mänga tiotusentals arbetstillfällen, man skapar bättrerättvisa och jämlikhet mellan människorna i vårt samhälle och man visar denuppskattning som man är skyldig de människor som lagt grunden till allt detgoda vi har i värt samhälle och dem som ändå aldrig helt fåttkompensation för allt de tidigare fått försaka. Ungdomsarbetslösheten är beklämmande stor, och vi hartalat mycket om den i kammaren här . Det säger allt om att vi allaupplever den som ett stort problem. Av åldersgrupperna visar det sig att16-24-åring-arna redovisar den procentuellt sett klart största ökningen iarbetslöshetstalen, trots att utbudet från den gruppen minskade kraftigt. Ensänkning av pensionsåldern skulle ha effekt också för ungdomsarbetslösheten. Påmånga sektorer inom näringslivet har det varit en ringa naturlig avgång, ochavgången har ofta inte alls stämt med de prognoser som gjorts.Skogsarbetarförbundet gjorde t. ex. en prognos över den naturliga avgångenbland skogsarbetare, men den har visat sig inte hålla. Är det svårigheter ocharbetslöshet på arbetsmarknaden, minskar naturligtvis avgången, eftersom detblir osäkert och otryggt med nya arbeten; man vet vad man har men inte vad manfär. Därigenom blir nya arbetstillfällen för ungdomen färre än de annars skuUeha varit. Ätt vara ung och arbetslös är naturligtvis plågsamt. Detskapar svära problem nu och för framtiden. Då jag emellertid under eninterpellationsdebatt med inrikesminister utveckladesynpunkter och önskemål på åtgärder mot ungdomsarbetslösheten, skall jag inteytterligare ta upp tiden och här gå in på den frågan. Den har dessutomingående diskuterats här i kammaren . Jag vill bara understryka en sak som är viktig, nämligenutbildningen. Man kanske kan förstå att det inte uppfattas som ett gott råd avde ungdomar som just avslutat sin utbildning och som framför allt vill haarbete och fiäna pengar, men pä litet är dock en utbildning A och Oför ungdomens möjligheter . HerrHUGOSSON (s) kort genmäle; Med anspelning på det meningsutbyte som herrÄshng och jag hade sade inledningsvis att man i villeminska motsättningarna mellan stad och land. Därför, sade hon, kan vi gå ut medsamma budskap till alla människor, oavsett var de bor. ocksånågot med tanke på de vackra opinionssiffror hon tydligen läst någonting om.Men när man går ut med ett budskap, skall man beskriva verkligheten som den är.Jag försökte i mitt anförande göra gällande att det är en falskverkUghetsbeskrivning som man ger, och det är också ett budskap. utmålar i agitationen ute i landetstorstadsregionerna som undermåhga ur mUjösynpunkt. Det är ingen hejd på hurdåligt människoma har det i storstadsområdena. Men hur mänga är det av de friställda göteborgarna, trorfru , som vill lämna denna enhgt undermåliga miljö? När det var stor bostadsbrist istorstadsområdena, hur ställde sig till människorna då? Ni villedämpa bostadsbyggandet i storstäderna. När vi från socialdemokratisk sida säger att vi måstetygla de fria marknadskrafterna för att fä en vettigsysselsättningslokalisering över hela landet, dä vill inte varamed. När vi i storstadsregionerna kräver åtgärder för attgarantera sysselsättningen, dä visar man på lokalt häll, t. ex. frän denborgerliga majoriteten i , inget intresse. Man säger i en aktuellsituation, att man inte avser att ingripa. , om man skall gå ut med ett budskap skall manbeskriva verkligheten som den är. Lät mig ocksä uttrycka den förhoppningen attcenterpartiet går ut med samma budskap till föreningsrörelsen. HerrBRÄNNSTRÖM (s): Planeringen för skogslänen skall gmndas på eni stort sett oförändrad folkmängd .