prot · FV09133 · 1972-12-31 00:00:00 — I enlighet härmed blev följandevoteringsproposition uppläst och godkänd: Den som vill att kammaren bifaller civilutskottets hemställani betänkandet nr 32 punkten 18 röstar ja, den det ej vill röstar nej. Vinner nej har kammaren bifallit reservationen nr 9 a av herrar Wennerfors och . Vid omröstning genom uppresningförklarades flertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Dåherr Wennerfors begärde rösträkning verkställdes votering medomröstningsapparat. Denna omröstning gav följande resultat: § 2 Föredrogs betänkanden: Nr 41 i anledning av motion angående interpellationsrätteni landsting Nr 42 i anledning av motion om reglering av motionsrättenm. m. inom kommunfullmäktige Nr 43 i anledning av motion om lagstadgad anmälningspliktvid förlust av behörighet som förtroendeman Nr 50 ianledning av motion angående den kommunala lånerätten Nr 52 i anledning av motion ominrättande av en , m. m. Kammarenbiföll vad utskottet i dessa betänkanden hemställt. § 3Ökning av minimiantalet ledamöter i nämnd Föredrogs konstitutionsutskottetsbetänkande nr 53 i anledning av motion om ökning av minimiantalet ledamöter ikommunal nämnd. I detta betänkande behandladesmotionen 1972:799 av ra. (ra) vari yrkats att hosKungl. Maj:t hemställde om förslag till sådan ändring av kommunallagens 31 §som i motionen föreslagits, innebärande att koraraunal närand alltid skuUe haminst sju ledaraöter. Ökning av minimiantalet ledamöter i nämnd Utskottetheraställde att skulle avslå motionen 1972:799. Reservation hade avgivits av herrarHernelius (ra) och Schött (ra), vilka ansett att utskottet bort hemställa, att med anledning av motionen 1972:799 hosKungl. Maj:t skulle anhålla ora förslag till sådan ändring av dels 31 §koraraunallagen, dels raotsvarande bestämmelser för kommunala nämnder förspecialreglerad förvaltning att minimiantalet ledamöter ökades från fem tillsju. Bakgrunden till den motion om ökning avminimiantalet ledamöter i närand som behandlas ikonstitutionsutskottets betänkande nr 53 är den sammanläggning av kommuner somvi upplevt de båda . Låt mig erinra om att antalet kommuner,som uppgick till ca 2 500, nu uppgår till 464 och den I januari 1974beräknas vara nere i 272. Det betyder att antalet kommuner på två decenniernedgått till i det närmaste en tiondel. Denna våldsamma sänkning av antalet kommuner har i sin turmedfört en våldsam sänkning av antalet kommunala förtroendeposter. Om man ser enbart på antalet fullmäktige i kommunerna, såfinner man att detta minskat från 32 282 till 18 327. Minskningen av antalet förtroendeposter i olika nämnderoch kommuner är givetvis mycket stor och så mycket mer beklaglig som det ärangeläget att så mänga som möjligt beredes tillfälle att medverka i detkommunala arbetet, så att man härigenom kan minska avståndet mellan de styrandeoch de styrda. Härtill kommer att representationen av kvinnor ochungdomar är otillfredsställande och bör ges ett avsevärt störreutrymme . En del kommuner har genom höjning av antalet fullmäktigesökt dämpa olägenheten av samgåendet. Dessutom har eller 365 avlandets 464 kommuner utsett suppleanter för fullmäktige. Enligt den i motionen 799 framförda uppfattningen skulleman frärast på nämndplanet kunna vidta åtgärder som möjliggjorde för flermedborgare att delta i det kommunala arbetet. Man borde således vara generösbåde vid fastställande av antalet nämnder i kommunerna och vid fastställande avantalet ledamöter i varje nämnd. Kravet på en rationell och ekonomisk kommunalnämndorganisation skall givetvis inte noncha- Ökning av minimiantalet ledamöter i nämnd leras, mendet får aldrig väga tyngre än kravet pä ett tillfredsställandemedborgarinflytande. Kommunallagens 31 § stadgar att antaletledamöter i kommunstyrelsen och därmed i vissa andra nämnder - icke må varaunder fem. Ur de moderata motionärernas synpimkt är denna bestämmelse intetillfredsställande. Moderata samlingspartiets representanter ikonstitutionsutskottet har också föreslagit att utskottet bort hemställa"att med anledning av motionen 1972:799 hos Kungl. Maj:themställer om förslag till sådan ändring av dels 3 I § kommunallagen, delsmotsvarande bestämmelser för kommunala nämnder för specialreglerad förvaltningatt minimiantalet ledamöter ökas frän fem till sju". Tyvärr har moderaternainte fått gehör för sin uppfattning utan stannat i minoritet. De har avgivit enreservation för sin ståndpunkt. Jag ber att få yrka bifall till denna reservation. FruTHUNVÄLL(s): Jag förutsätter att reservanterna har sammamening som utskottsmajoriteten, att kommunerna såvitt möjligt skall få bedrivasin verksamhet i de former och på det sätt som kommunerna själva finnerlämpligt. Beträffande många nämnder har kommunens fullmäktige full rätt ochfrihet att bestämma sammansättning och antal ledamöter och jag kan skjuta beträffande sammansättningen gäller detta också för antalet kvinnor ochungdomar. Det ankommer ju på partierna att se till att de blir placerade. Förfakultativa nämnder finns det inga bestämmelser om minimiantalet ledamöter,inget förbud mot att utse suppleanter och inga föreskrifter ora hur det därskall vara ordnat. Det ankommer på koraraunema själva att bestämma den saken.Och efter att ha varit med om att organisera en storkommun - om jag såfår säga - kan jag vitsorda utskottets uttalande att ofta betydligt fleraledamöter utses i nämnderna för specialreglerad förvaltning än det föreskrivnaminimiantalet. Om man har utsett suppleanter har de också möjligheter attnärvara vid sammanträdena och där erhålla information samt, under vissaförutsättningar, även att yttra sig. Kravet på en rationell och ekonomiskkommunal nämndorganisation med medborgarinflytande, som motionärernaefterlyser, anser därför utskottet liksom givetvis också jag själv - kunnauppfyllas inom nu gällande komraunallagstiftning. Jag yrkar bifall tillutskottets hemställan om avslag på motionen 799. HerrSCHÖTT (m): Även vi reservanter anser att man ute ikommunerna bör ha största möjliga handlingsfrihet, men vi tror trots detta attdet vore lyckUgt med ett beslut om att öka minimiantalet ledamöter i de nämnderdet här gäller frän fem till sju. Jag vill emellertid gärna medge att utskottetsskrivning är sådan att den indirekt kan anses vara en rekommendation tiUkommunerna att frivilligt se till att man inte får för lågt antal ledamöter inämnderna. Vår motiontorde på det sättet redan ha gjort en viss nytta och få en Jag skall därför inte ta ytterligare tid i anspråk här utan ber baraatt än en gäng få yrka bifall tiU reservationen. Överläggningen var härmed slutad. Propositioner gavs på bifall tilldels utskottets hemställan, dels reservationen av herrar och ,och förklarades den förra propositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedanherr Schött begärt votering upplästes och godkändes följandevoteringsproposition; Den som vill att kammaren bifaller konstitutionsutskottetshemställan i betänkandetnr 53 röstar ja, den det ejvill röstar nej. Vinner nejhar kammaren bifallit reservationen av herrar och Vid omröstning genom uppresningförklarades flertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Dåherr Schött begärde rösträkning verkställdes votering med omröstningsapparat.Denna omröstning gav följande resultat: § 4 Föredrogs betänkande nr 54 ianledning av motion om en utredning angående den kommunala nämndorganisationen. Utskottets hemställan bifölls. § 5 Den ekonomiska planeringen Föredrogs finansutskottets betänkande nr 38 i anledning avmotioner angående den ekonomiska planeringen. I dettabetänkande behandlades motionerna 1972:399 av ra. (c) vari hemställts attriksdagen hos Kungl. Maj:t skulle anhålla om skyndsam parlamentarisk utredningom formerna för en långsiktig reformplanering i enlighet med motionens syfte, 1972:401 av m. fl. (fp)vari, såvitt nu var i fråga, hemställts att dels begärde att Kungl.Maj:t uppdrog åt en parlamentarisk utredning att lägga fram förslag tillförbättrad och utbyggd statlig ekonomisk planering, dels begärde att Kungl.Maj:t tog initiativet till en samordnad verksamhetsplanering, där väsentligavinster skulle uppstå genom större satsning på förebyggande åtgärder, bättrehushållning och sparsamhet på områden med gemensamma uppgifter för stat,landsting och primärkommuner. 1972:813 av herrar () och () vari, såvittnu var i fråga, hemställts med hänvisning till motiveringen i motionen 1972:812att beslutade att hos . Maj:t anhålla att en parlamentariskutredning tillsattes med uppgift att utarbeta riktlinjer för en ekonomiskplanering i enlighet med vad som anförts i motionen 1972:812. 1. beträffandeparlamentarisk utredning rörande ekonomisk planering med avslag på raotionerna1972:399, 1972:401 och 1972:813, de båda sistnämnda såvitt nu var i fråga, somsin mening gav Kungl. Maj:t till känna vad utskottet anfört, 2. beträffandesamordnad verksamhetsplanering skulle avslå motionen 1972:401 såvitt nu var ifråga. Reservation hade avgivits av herrarLöfgren (fp), i (c). (), Åsling (c),Fågelsbo (c). (ra) och i (fp), som ansett att utskottetbort hemställa, 1. beträffandeparlamentarisk utredning rörande ekonomisk planering med bifall till motionerna1972:399, 1972:401 och 1972:813, de båda sistnämnda såvitt nu var i fråga, hosKungl. Maj:t skulle anhålla om skyndsam parlamentarisk utredning om formernaför den långsiktiga samhällsplaneringen i enlighet med vad reservanternaanfört, 2. beträffandesamordnad verksamhetsplanering raed bifall till motionen 1972:401, såvitt nuvar i fråga, hos Kungl. Maj:t skulle anhålla om initiativ till en samordnadverksamhetsplanering i syfte att åstadkomma en ökad satsning på förebyggandeåtgärder och bättre hushållning med offentliga medel i enlighet med vadreservanterna anfört. HerrKRISTIANSSON i (c): betänkande nr 38 gällerbehandlingen av motionen 399 av m. fl. och motionen 401 av herrHelén m. fl. I den förstnämnda motionen hemställs att hos Kungl.Maj;t anhåller om en skyndsam parlamentarisk utredning av formerna för enlångsiktig reformplanering i enlighet med motionens syfte. I den senaremotionen begärs i den första att-satsen att Kungl. Maj:t uppdrar åt enparlamentarisk utredning att lägga fram förslag till en förbättrad och utbyggdstatlig ekonomisk planering. Motionerna är sålunda i sina yrkanden samstämmiga,och det gäller också i stora drag motiveringarna, som är ganska utförliga. Jagskall inte gå in pä dem. Jag vill hänvisa till dem i trycket. Vad det gäller här är sålunda inte frågan om en nyutredning beträffande samhällsekonomin, utan det är frågan om en parlamentariskutredning vi har kommit fram till det i reservationen om hur den framtidalångsiktiga reformplaneringen skall bedrivas i vårt land. Vi tror motbakgrunden av behovet och angelägenheten av en god planering att det ärväsentligt att raan också är på det klara med hur den här planeringen skallske. Sektor för sektor är samhäUet ganska väl täckt avutredningar. Det gäller nog alla delavsnitt. Vi har därtill också enlångtidsutredning som förser oss kontinuerligt med ett basmaterial som är brasom ett bra grundmaterial. Men vad det här är fråga om är sålunda en planeringav övergripande art. Jag tror att behovet av en sådan är mycket starktmotiverat, beroende på inte minst samhällets struktur och med tanke på deförändringar som vi sannolikt har att emotse. Den offentliga sektorns tillväxtpå senare år nödvändiggör naturligtvis i sig själv en mycket god planering. Viställs dessutom alltmer inför behovet av prioriteringar framöver, inte minstmed tanke på det trånga ekonomiska utrymme som till synes blir rådandefraraöver. Här blir det sannolikt nödvändigt raed avvägningar mellan dels denoffentliga och dels den privata sektorn men naturligtvis också avvägningar ochprioriteringar inom den offentliga sektorn, på både kort och lång sikt. De här motionerna har ju blivit i vederbörlig ordningremitterade dels tUl statskontoret, dels till . Ävenom utskotts-majoritetn här skriver att statskontoret stannat för att man skulleställa sig avvaktande, vill jag ändå utläsa en positiv syn på motionerna såvälifrån statskontoret som ifrån . Utskottsmajoritetenerkänner behovet av en god planering och samordning Jag skall här citera vadutskottsmajoriteten skriver: "Den långsiktiga planeringen har ökat starkt iomfattning . Det gäller såväl i som utomlands. Detgäller för staten, kommunerna och inom det privata näringslivet. Till en delförklaras detta av att beslutsfattarna i dagens samhälle i större utsträckningän tidigare möter valsituationer där ställningstagandet har konsekvenser långtin . Men det torde också till en del förklaras av att man merallmänt kommit till ökad insikt om de långsiktiga följderna av beslutsfattandetpå olika områden. Behovet av långsiktigt beslutsunderlag har därigenom blivitstörre. har kraven på konsekvens och samordning av planering ochbeslutsfattande inom samhällsekonomin skärpts." Det är således majoritetensskrivning. Också i fortsättningen är skrivningen sådan att den lika väl, tyckerjag, kunde ha utmynnat i ett tillstyrkande av raotionerna. Vi skiljer oss självfallet på en punkt, nämligen i frågaom hur denna utredning skall ske. Majoriteten förklarar att arbetet skallklaras av inom Kungl. Jag vill inte på något sätt betvivla har eller kan skaffa sig resurser för detta, men vi reservanter menar nogatt en sådan här övergripande utredning bör göras sådan att parlamentarikerna fårinsyn i den. Det är där den stora skillnaden ligger, i varje fall som jag harkunnat finna. Jag vill hävda - det är reservanternas syn - att det ärväsentligt att göra en sådan här översyn med parlamentarikerinslag. Då får manfrågan allsidigt belyst. Det är det ena skälet. Det andra skälet är att raandärtill får frågan på ett annat sätt förankrad inom de olika politiska intressegrupperingarna. Med det sagda, herr talman, vill jag yrka bifall till denreservation som är fogad till utskottsbetänkandet. HerrBRUNDIN (m): i har redovisatreservationens innehåll, och i kommer att göra detytteriigare. Jag skall därför inte uppehålla mig alls vid reservationen somsådan. I stället ber jag att få göra en Uten jämförelse. Ett förslag från Kungl. Maj:t behandlas inäringsutskottet. kommer att få ta ställning till frågan under nästavecka. Behandlingen i näringsutskottet är inte klar, men jag vågar ändå göraden gissningen att i fullständig enighet kommer att besluta i enUghetmed Kungl. Maj:ts förslag att det skall åligga företagen i vårt land att tillsamhället - i första hand till länsstyrelserna - redovisa sina kortsiktiga ochlitet mera långsiktiga planer. Enligt det förslag som föreligger skall man ett par gångerom året redovisa femårsplaner. Länsstyrelserna skall sedan samla ihop alladessa planer och ha dem såsom bedömningsunderlag. De skall distribuera dessaplaner till de kommunstyrelser som är närmast berörda av planerna. Det ärplaner beträffande företagens investeringar, utbyggnad samt utökning ellerreduktion av arbetskraft etc. Sannolikt kommer att i enighet beslutahärom. Vad vi reservanter nu föreslår är att också staten skallgöra en mera långsiktig planering av sin verksamhet och redovisa den. Då sägersocialdemokraterna nej. Det vill man inte vara raed om. Man säger att det ärsvårt, och det håller jag gärna med om. Det är också därför som förslaget harfått formen av ett förslag om en utredning, som skall ha till uppgift attskyndsammast möjligt framlägga förslag om formerna för den långsiktigasamhällsplaneringen. Det gäller alltså vilka prioriteringar som skall göras, t.ex. imder en framför oss liggande femårsperiod, prioriteringar som gäller t.ex. industriella investeringar, sparande, vilka reformer som skal! genomföras,vilket utrymme som enligt planerna kommer att finnas för privat konsumtion etc.Det skulle vara informationer som skulle ha stor betydelse för företagen när deskall göra upp sina femårsplaner, lika väl som företagens femärsplaner är avbetydelse för samhällets planering. Reciprociteten finner jag vara alldelesnödvändig, men den vill socialdemokraterna inte gå med på. Det finns många osäkerhetsfaktorer i företagens bedömningav den framförliggande femårsperioden. Många företag måste ta hänsyn till denekonomiska utvecklingen på främmande marknader eller produktutvecklingen hoskonkurrenter, både inom och utom landet, för att nämna ett par exempel. En annan osäkerhetsfaktor som företagen har när de såsmåningom skall verkställa det beslut som sannolikt fattar nästavecka gäller frågan om vilka planer samhället har . Jagtycker det vore ganska rimligt att samhället i möjligaste män undanröjde denosäkerheten genom att ställa samma ktav på sig självt som det ställer pånäringslivet. Man kan naturligtvis säga att det är ofantligt mycket lättare attöverblicka utvecklingen i ett enskilt företag än i helasamhället. Ja, det är möjligt att det ligger en viss sanning i det, men det ärockså en väldig skillnad mellan den kapacitet ett enskilt företag kan mobilisera för en sådan planering och denkapacitet som Nr 133 samhället kan mobilisera i form av expertis. Därförskulle jag gärna vilja den till utskottsmajoritetens talesman ställa frågan: Varför i all rimlighets namn skall det vara sådan skillnad mellan de krav man riktar mot näringslivet och dekrav man riktar mot samhället? Finns det ingen kommunikation mellan desocialdemokratiska ledamöterna i finansutskottet och deras kolleger inäringsutskotfet? En sådan kommunikation hade kanske gjort att de i det härärendet inte behövt komma fram till skilda meningar. HerrMÖLLER i (fp): I en rad har man numera ekonomiskalängtidsplaner sora anger statsmakternas viljeinriktning. I har vi inteens det. Den planering som finns hos oss sker till stor del ilångtidsutredningens form. Som bekant utgör dessa långtidsutredningar ingaprogram som regering eller riksdag har antagit, utan de är expertprognoser,alltså förutsägelser grundade på försök att inom vida ramar gissa sig tillvilka avvägningar mellan olika delmål sora statsmakterna måhända skulleföredra. Ändå gäller vad formulerat :"Planering kräver auktoritativa beslut. Den är sålunda politisk ochviljemässig snarare än abstrakt och akademisk." Detta är den ena stora bristen i svensk långtidsplanering:bristen på poUtisk viljeanknytning till flerårsplanerna. Den andra stora bristen är att det saknas rullandeplanering. De femåriga långtidsutredningarna blir av naturliga skäl allt sämreförankrade i verkligheten då de fem åren lider mot sitt slut. Framför alltunder av en femårsperiod är dels def återståendeperspektivet för kort, dels har mycket hänt under de föregående tre åren sominte var förutsett och sora nu ändrat situationen. Det armed tanke på detta somvi i partimofionen 1972:401, vilken nu behandlas liksom partimofionen 1972:399,trycker på behovet av en rullande planering, där feraårsplanerna förnyas varttredje år. Den tredje bristen i flertalet av längtidsutredningarnabestår i avsaknaden av ett perspektiv på raycket lång sikt. Med norskt mönster,sora i många hänseenden borde vara ett föredöme för oss och som presenteras pås. 15-18 i den först nämnda motionen, borde vi ha s. k. perspekfivanalyser pälängre sikt, t. ex. pä 10 å 20 är. För vissa enskilda sektorer i ekonomin skernu en sådan skissbetonad planering, men någon fullständig täckning är def intefråga om och någon sammanvävning av delplanerna sker inte. Ändå är det barautifrån en bedömning av den verkligt långsiktiga målsättningen avsamhällsutvecklingen som varje femårsplan kan konstrueras, utgörande en förstalänk i en lång kedja. Jag vill fråga utskottets ordförande, som talar härnäst,om infe finansutskottets besök i gav vissa intryck som kunde vara tillnytta för den svenska ekonomiska planeringen, bl. a. på denna punkt. Vi har alltså i Sverigen inga alternativakonjunkturprognoser, vilket vi diskuterade här , vi har ingenpolitisk förankring för längtidsutredningarna, vi har ingen rullande planeringoch vi har oftast ingen perspektivplanering. Def vi har är en ettårig budget och denfaktiska ekonomiska politiken och ingen som ser dess resultat kan bli glad. Avsikten raed en förbättrad planering sora ger kunskap orautvecklingen och ramar för dess styrning är inte atf defaljreglera detekonomiska livet. Det är just bl. a. för att minska behovet av attgöra olika punktutryckningar när utvecklingen har gått snett, som en bättreramplanering behövs. En bättre planering, politiskt förankrad och gärna raednågra alternativ skisserade så att man är förberedd om utveckUngen t. ex. ifråga om konjunkturerna inte blir den förutsedda, är ett sätt att bättre mötaverklighetens påfrestningar och minska behovet av improvisationer långt iefterhand då utvecklingen tagit en oväntad form. För dera sora anser attverkligheten är den största fienden borde detta vara något att begrunda. Den raångskiftande verkligheten kräver just en god ochmångsidig planering, vilket med sin intressanta uppslagsändabelyste. Utskottsmajoriteten anför några synpunkter som marginelltskulle förbättra planeringssituationen. Men i de stora frågorna är dess inställningsåsom framgår av s. 6 i finansutskottets betänkande att konkretahandlingsprogram på olika områden är ett arbete som bäst organiseras ochsamordnas inom Kungl. och att prövning av långsiktiga ekonomiskaproblem lämpligen bör göras genom direktiv eller på annat sätt av Kungl. Maj:t.Vi reservanter från de tre icke-socialistiska partierna anser dessa frågor varaså viktiga, att det klart bör sägas ifrån att de skyndsamt bör ses över av enutredning och att denna blir parlamentarisk, vilket iHarplinge poängterade. (revisorer har i det utlåtande som ärbifogat civilutskottets betänkande nr 18 dokumenterat, att inte ensdepartementsuppdelningen i kanslihuset tycks vara lämplig förplaneringsfrågorna.) Denna parlamentariska utredning borde kunna tillsättassnarast. Den kan börja med att studera de utländska erfarenheter sora finns ochdiskutera principfrågor rörande perspektivplanering osv. för att närbudgetutredningen lagt fram sitt definitiva förslag, vilket sker redan underförsta , sätta i gång med att konkret utforma sinaställningstaganden. Att man behöver vänta raed att göra någonting till dessbudgetutredningen blir färdig är därför ett argument sora inte håller. Hur viktigt det är raed en utredning som självklart börvara parlamentariskt sammansatt på detta betydelsefulla område där politikengriper in på alla sätt - framgår i sak av statskontorets yttrande, som finnsmed i utskottsbetänkandet. Där redovisas olika vägar för att lösa olikadelproblem vid planering Just därför att flera lösningar är tänkbara är detviktigt att frågorna får en samfälld behandling och inte t. ex. bara studerasinom kanslihuset - med risk för att insynen blir ringa och resultatet endastdeljusteringar. Vid all planering är det av stor vikt att en vidare syn påvälfärd utgör en av grunderna. Man fär inte bara vara hänvisad till renodlatekonomiska mått såsom BNP. Den frågan diskuterade vi i sambandmed anslagen till . Jag nöjer mig med att hänvisa tillvad som då anfördes. Låt mig i fråga ora yrkandet nr 2 i reservationen barahelt kort konstatera, att greppet med förebyggande åtgärder är väsentligt föratt ta till vara möjligheterna till besparingar. Som dessutom påpekas imotionen och även av statskontoret måste nya utgiftsönskemål ställas mot enomprövning av redan utgående anslag i pågående verksamheter. "Ompröva detetablerade" är en viktig princip för ett budgetarbete i sparsamhetenstecken. Jag ber att få yrka bifall till reservationen. Jag skall allra först svara iGöteborg beträffande de intryck som finansutskottet fick vid sitt besök i fjol. Jag har den bestämda känslan av att här i är meraimponerat av norrraännens långtidsplanering än vad norrmännen är själva. Det ärklart att vi fick många intressanta uppslag, men jag är inte alldeles övertygadom att dessa skulle utgöra lösningen på de problem sora man nu tror sig finnahär i . Det har redan tidigare under debatten framhållits att denlångsiktiga planeringen har ökat starkt i omfattning , ochdet gäller inte bara för statens del.