prot · FV0983 · 1972-12-31 00:00:00 — § 1 Justerades protokollet för den 1 O innevarandemånad. Ang. vuxenutbUdning för tidigare specialklasselever ochsärskoleelever § 2 Ang. vuxenutbildning för tidigare specialklasseleveroch särskoleelever Herr statsrådet erhöll ordetför alt besvara lierr Sirönibergs (fp) framställda interpellation,nr 102, lill herr utbildningsministern, och anförde: har frågat chefen förutbildningsdepartementet vilka åtgärder han vidtagit för atl tillgodose f, d.special-klasselevers och f. d, särskoleelevers behov av för dem särskiltanpassad vuxenutbildning. Enligt fastställd ärendefördelning ankommer det påmig atl besvara frågan. Målet för de senaste årens vuxenutbildningsreformer harvarit att nå dem som har en kort och bristfällig utbildning. Inom såvälsludiecirkelverksamheten sorn den kommunala vuxenutbildningen har därför speciellaåtgärder vidtagits för att tillgodose de utbildningsmässigt eftersattagrupperna, till vilka torde kunna hänföras f. d. specialklasselever och f. d.särskoleelever. För vissa psykiskt utvecklingsslör-da vuxna finnsundervisning i olika former. Sludiecirkelverksamheten torde vara den vanligasteformen för undervisning av denna grupp vuxna. Studiecirkel kan anordnas såvälutom som inom inrättningar för utvecklingsstörda. Vid etl flertal folkhögskolorförekommer kurser för psykiskt utvecklingsstörda. Vidare bedrivs i vissa fallsärskild undervisning för sådana vuxna utvecklingsstörda som inte kan delta iannan utbildning och som bedöms vara i stort behov av pedagogisk stimulans. Inom ramen för de arbetsmarknadspolitiska åtgärdernaanordnas arbetsprövning, arbetsträning och utbildning av svårplacerade.Arbets-pr-övningen skall genom praktiska arbetsprov kartlägga den handikappadesintressen, anlagsinriktning, fysiska och psykiska arbetsförmåga samtarbetsmotivation m. m. Arbetsträningen skall ge en systematisk upplräning avden handikappades fysiska och psykiska arbetskapacitet. Utbildningen avsvårplacerade, vilken sker vid av anordnade anpassningskurser,syftar till alt underlätta för kursdeltagarna att självständigt klara sig bådei arbete och på fritid. I anpassningsundervisningen ingår bl. a. socialträning, teoretisk och praktisk yrkesträning och förberedande yrkesutbildning. Är 1971 (propositionen 1971, ulbildningsutskottelsbetänkande nr 13 är 1971, skrivelse nr 1971) fattade riksdagenbeslut om all specieUa bestämmelser skulle gälla för alt underlätta förhörselskadade, synskadade, rörelsehindrade och psykiskt sjuka alt ge- Ang. vuxenutbildning för tid/gare specialklasselever ochsärskoleelever nomförastudier i vuxenutbUdning. Bestämmelser har senare meddelats i kungörelsen(197 1:424) om och statlig vuxenutbildning. Vidare utrederskolöverstyrelsen frågan hur man skall anordna särskild undervisning för sådanaelever som önskar studera inom den kommunala vuxenutbildningen men som på grundav handikapp, långvarig sjukdom eller liknande omständigheter ej kan delta ivanlig undervisning. Sedan höstlerrninen 1970 bedriver enförsöksverksamhet för vuxna psykiskt utvecklingsstörda. Försöksverksamhetensyftar till alt ge underlag för väl avvägda program och lämplig organisationför untlervisningen av vuxna psykiskt utvecklingsstörda. Som en central uppgiftgäller att finna undervisningsformer för dem som inte kan erbjudas pedagogiskstimulans i någon av de redan etablerade formerna. Försöksverksamheten avserdels nya former, dels en samordning och systematisering av det totala utbudet. och TV i utbildningen (TRU) ochkommittén för försöksverksamhet med vuxenutbildning (lÖVUX) genomför ocksåförsöksverksamhet i syfte att underlätta för handikappade att delta ivuxenutbildning. Till statsrådet .Moberg ber jag atl få framföra ett tackför svaret på min interpellation. 1 en motion till riksdag tog jag upp frågan omvuxenutbildning för dels elever som lämnat den obligatoriska skolan från någonspecialklass, dels de elever som fått sin undervisning i särskolan. Redan nu vill jag för att undvika missförstånd säga attjag varken i motionen eller nu diskuterar de elever som gått i specialklass pägrund av t. ex. syn- eller hörselskada. Problemställningen är där ganska annorlunda. Motionen skickades på remiss till SÖ som understöddeförslagen. I svaret slår bl. a.: "SÖ vill därför starkt understödjamotionärernas hemställan om förslag rörande vuxenutbildning för f. d. elever iden obligatoriska skolans spccialklasser och i särskolan och vill ocksämedverka till att ytterligare stödåtgärder kommer till stånd inomfolkbildningsarbetet och i den kommunala vuxenutbildningen." Utskottet underströk kraftigt önskvärdheten av atl man pålämpligt sätt tillgodosåg dessa elevers behov av för dem särskilt anpassadvuxenundervisning. Mot denna bakgrund tycker jag att myndigheterna som gått gjort ganska litet för att hjälpa ifrågavarande elever. 1propositionen 1971, som statsrådet nu hänvisar till, talas om dehandikappade som en viktig grupp men knappast om de grupper jag här berör. Elever som tidigare gäll i specialklass eller särskola harsvårt att komma in i vår nuvarande vuxenutbildning. Elever från särskolan ärdessutom i princip utestängda genom gällande behörighetskrav. Vissa möjlighetertill vuxenutbildning finns genom studiecirklar, folkhögskolekurser,anpassningskurser m. rn. De ungdomar som lämnat skolan från en specialklass ellerfrån särskolan har i allmänhet ett betydligt sämre utgångsläge än andra.Dessutom blir gärna utbiklningsklyftan alltmer besvärande i ett snabbiföränderligt samhälle. Den nuvarande vuxenutbildningen anknyter i regel tillförkunskaper och använder en studietakt, som är främmande för dessa ungdomar.Resultatet blir atl man drar sig för att söka sig till vuxenutbildningen.Dessutom är dessa elever vana vid en mer individuell undervisning än denvuxenutbildningen norriialt medger. Det finns i vuxenutbildningen en ideologisk bakgrund - ochjag vill tacksamt notera att statsrådet i sitt svar anknöt till denna - somsäger att en av de viktigaste frågorna är hur man skall nå dem som har korteller bristfällig utbildning. De ungdomar som jag talar orn tillhör verkligendem som har en sådan bakgrund alt de bör prioriteras. Med rätta kan man fråga sig: Varför har departementet ochSÖ inte inom den kommunala vuxenutbildningens ram i större omfattning ordnat Ang. vuxenutbildning för tidigare specialklasselever ochsärskoleelever .-xtra insats här är dessutom utbildning för dessa ungdomar? motiveradav både pedagogiska skäl och rättviseskäl. När det gäller de elever som gått i specialklasser igrundskolan har primärkornrnunerna ansvaret både för untlervisningen igrundskolan och för vuxenutbildningen. Lör särskoleeleverna ligger ansvaret förden grundläggande utbildningen på onisorgsstyrelserna. Något motsvarande ansvarför ornsorgsstyrelserna i fråga om vuxenutbildningen föreligger såvitt jag vetej. När det gäller att nå ifrågavarande ungdomar är detsynnerligen angeläget att den uppsökande verksamheten fungerar. Lämpligasteorgan för detta borde vara det sonr haft ansvaret för den grundläggandeutbildningen. l-',nlrgt rnin uppfattning borde del vara möjligt all geifrågavarande ungdomar ett betydligt större utbildrringsutbird. Sarrrlidigt börvi sträva efter att undvika den nuvarande splittringen pä flera huvrrdrnän,ulan klart avgränsade ansvarsområden. Mot denna bakgrund och i klart medvetandeom det positiva som låg i statsrådet svar vill jag ställa två frågortill statsrådet . Är statsrådetberedd ta initiativ till åtgärder för alt underlätta för f. d. elever ispecialklasser att få lämplig undervisning inom den kommunalavuxenutbildningens ram? Vill statsrådetmedverka till sådan ändring av nuvarande regler atl orn.sorgsstyrelserna färansvar för vuxenutbildning av f. d. elever i särskolan? Med hänsyn till uppLiggningav koiirrnenlaren till mitt svar ångrar jag något att jag inte irlveckladelitet rner ilet som slår i andra stycket av svaret, där jag ger en allmänbeskrivning av målsättningen för vuxenutbildningsreformerna. Låt rnigkomplettera vad jag där säger rned några konkreta upplysningar som bakgrundtill det svar jag skall försöka ge på de nya frågor ställde. Ang. vuxenutbildning för tidigare specialklasselever ochsärskoleelever Lör del första vill jag peka pä attfolkbildningsorganisationerna -bl. a. för ,att underlätta för den typ avpersoner sorn åsyftar, när han talar om specialklasselever sominte är att betrakta som hörsel- eller synskadade - har fått speciellt storaresurser till de prioriterade cirklar som ger ungefär samma irtbildning sonrgrundskolans högstadium i de centrala ämnena svenska, matematik,samhällskunskap och engelska. har beslutat att statsbidragentill dessa prioriterade cirklar skall höjas till hela ,vilkel innebär atl rnan rner än fördubblat bidragen tUl decirklarna. För det andra vill jag erinra om att sedan ett par årutgår speciella bidrag till s. k. stödundervisning i den kommunalavuxenutbildningen, bidrag som utgör av statsbidraget för kurser pågrundskolenivå i den kommunala vuxenutbildningen och som är särskilt avseddaatt underlätta starten i den kommunala vuxenutbUdningen för personer som harett sämre irtgängsläge. Till den kategorin kan rnan räkna de ungdomar som herrStrömberg avser rned beteckningen specialklasselever sorn inte har de närnndafysiska handikappen. Lör det tredje vill jag påpeka att man, för att nå dessamänniskor och erbjuda dem den service som den kommunala vuxenutbildningeninnebär, också givit ett särskilt bidrag till uppsökandeverksamhet. Det beloppet utgår med 2 procenl på den utbetalda lönesumman. Lör det fjärde pågår inom den kommunala vuxenutbildningenen rad pedagogiska försök som syftar till att bättre än nu få med de personersom visat sig ha speciella svårigheter att följa med i den i ganskahög grad (raditionellt givna undervisningen. 1 t. ex. pågår försökatt i större omfattning än vad sorn är vanligt ersätta klassundervisningenrned seminarieundervisningsformen. Slutligen vill jag nämna de mera långsiktiga åtgärder somvidtas inom ramen för del pedagogiska utvecklingsarbetet. har i åretsbeslut särskilt poängterat önskvärdheten av insatser pä detta område förvuxenutbildningens del. Med hänsyn till och regeringens intentioneri fråga om vuxenutbildningens inriktning räknar jag med atl den långsiktigapedagogiska verksamheten i hög grad skall bedrivas just med tanke på demänniskor åsyftar. Därmed har jag gjorl ett försök att någotkomplettera mitt svar med avseende på den kategori av människor som herrStrömbergs kommentar i första hand gällde. Men låt mig göra ett principiellttillägg i sammanhanget, , och det är följande, I dennaverksamhet, liksom i all verksamhet för ungdomens del, är det särskiltangeläget att rnan om möjligt får med dessa personer i den normalaverksamheten, orn vi skall använda det uttrycket. Att placera en pojke ellerflicka i specialklass, vilket i skolan skett med dessa ungdomar, är ennödfallsåtgärd som man tillgriper först sedan det visat sig att barnen inteklarar undervisningen i den vanliga klassen tillsammans med kamraterna. Närdessa specialklasselever är vuxna och skall slussas in i den kommunalavuxenutbildningen, i folkbildningsverksamheten, är det angeläget att i förstahand om möjligt få dem rned i de vanliga cirklarna, i de vanliga klasserna, såatt de inte liksom i sin ungdom även som vuxna blirbehandlade som särfall. Del vill vi under alla omständigheter söka undvika. Därför är det inte någon primär strävan att sökaåstadkomma speciella insatser för denna typ av personer, som alltså inte ärgravt handikappade i något avseende, vare sig fysiskt eller psykiskt, men somhaft en allmänt dålig förutsättning alt klara sig och ofla dåockså senare i livet. Man vill försöka om möjligt få dem med iden vanligavuxenutbildningen. Mitt svar på första fråga blir därför allvår strävan fortsättningsvis icke är - detta är icke heller innebörden avriksdagens uttalande - att göra speciella insatser i någon störreomfattning just för dessa personer. Man inriktar alla insatserna påvuxenutbildningens område på ett sådant sätt att de i första hand kommer depersoner till godo som har den sämsta utbildningen och den sämsta socialastandarden. Bland de människorna finns i vafie fall flertalet av den kategorimänniskor som huvudsakligen talade om i sin kommentar. Den andra frågan om huruvida jag skulle vara beredd attnär det gäller de psykiskt utvecklingsstörda vuxna verka för altomsorgsstyrelserna skulle få ansvaret för deras vuxenutbildning, så är det enfråga som jag måste vidarebefordra lill socialministern. Den frågan liggernämligen inom hans ansvarsområde. Jag vill dock påpeka, , att när det i rriittsvar i näst sista stycket talas om försöksverksamhet sedan1970, så ligger huvudansvaret för den försöksverksamheten när del gäller dessorganiserande ute på fältet på ornsorgsstyrelserna. Jag förmodar attsocialministern på den frågan skulle ha svarat ungefär att den försöksverksamhetsom pågår skall utvärderas, och då blir det i sinom tidtillfälle att ta upp till prövning den speciella fråga som riktadetill mig. Jag lovar,herr talman, att vidarebefordra frågan till socialministern. Ang. vuxenutbildning för tidigare specialklasselever ochsärskoleelever Jag är tacksam för de konimentarer och desynpunkter som statsrådet lämnade i fråga om den konkreta situationenoch de olika slags verksamhet som statsrådet beskrev. Jag vill uttrycka minLrppskatlning och säga att jag delar de allmänna synpunkter som statsrådet iden senare delen av sitt anförande lade på frågan om vuxenutbildningen förberörda elever. Men jag vill betona en sak - och jag gör det med mångårigbåde lärar-och skolledarerfarenhet bakom mig - sorn egentligen är den verkligtsvåra knuten. Det är inte bara att säga att dessa elever skall in i den vanligavuxenutbildningen. Det är ett mål, men det krävs insatser för att få dessaungdomar dit. Del ligger i allmänhet en ganska besvärlig situation bakom derasplacering en gång i specialklass i eller i särskolan. Densituationen måste samhället på alla sätl anstränga sig för atl reda upp.Ungdomarna har fått en något annorlunda utbildning, och man kan inte vänta sigatt dessa elever utan vidare skall kunna anpassa sig till den normalavuxenulbildningen. I enmolion 1970 redovisade jag efter särskilt tillstånd en undersök- Ang. vuxenutbildning för tidigare specialklasselever ochsärskoleelever ning som gjortspå detta område, den stora uppföljningsundersökningen i av professorHusen. Det torde vara den mest omfattande undersökning på detta område somgjorts i världen - åtminstone var den det då. Där visas klart att dessa eleverhar en betydande svårighet när de skall böfia med vuxenutbildningen. Det är,svårt att få dem att själva ta initiativet. Därför måste vi försöka hjälpa dem över denna tröskel. Detär detta sorn jag tror är det stora problemet, och därför menar jag att ettstörre ansvar härför borde läggas pä den kommunala vuxenutbildningen. Dåanknyter man till det obligatoriska skolväsendet, som tidigare i grundskolanhar haft kontakt med dessa elever. Där skall man då försöka att dels leta redapå dessa ungdomar, dels lägga upp undervisningen medhänsyn till den situation som just dessa elever befinner sig i. De har i mångaavseenden haft en helt annan undervisningssituation än de flesta andra elever.Dessutom har deras undervisningssituation varit i högsta grad individuell.Därför måste man mer än i normala fall försöka att individuellt lotsa demigenom den första svära tiden. Tyvärr har många av dessa elever enligt den undersökningjag nämnde upplevt den i vanlig vuxenutbildning som utomordentligtbesvärande. De som kommit över de första svårigheterna och kunnat klara av eneller ett par terminer - ofta tack vare en utomordentligt tung extraarbetsinsats och extra energi - har i allmänhet lyckats bra. Jag har pekat på behovet av uppsökande verksamhet och påatt dessa elever är vana vid en något annorlunda utbildning med lärare .sornlägger upp undervisningen på annat sätt än rnan kanske normalt gör i denkommunala vuxenutbildningen. Jag tror därför att man i större utsträckningborde försöka utnyttja de speciallärare som finns i . De kan dennametodik, de är vana vid den. När vi böfiade den kommunala vuxenulbildningenanvände vi lärarna från och den gymnasiala skolan, och kan vipå samma sätt också söka använda speciallärarna. Men det är svårt , detvet jag, att skaffa lämpliga lärare, för just här har vi en bristsituation. De pedagogiska metoderna och undervisningsmaterielen ärkanske inte heller riktigt vad man är van vid. Just när det gäller desvagpresterande eleverna har vi en mycket svår situation i fråga omundervisningsmateriel, och den beror bl. a. på att den här materielenproduceras i sä liten upplaga att den egentligen inte blir lönande förförlagen. Här borde rnan kanske på ett eller annat sätt söka atl på längre siktsätta in stödåtgärder. Vidare är det betygssystem som vi har inom den kommunalavuxenutbildningen ett besvärligt hinder. Jag tror att det finns slora möjligheter att hjälpa de häreleverna ytterligare. Jag är utomordentligt tacksam för den positiva och fårjag säga mänskliga ton och den förståelse som fanns i statsrådets anförandehär. Det gläder rnig alldeles speciellt att SÖ nu enligt svaret har etl uppdragfrän departementet att ordentligt penetrera det här problemet. Jag vill vädjatill statsrådet att försöka få fram litet mer konkreta regler, förordningareller paragrafer som vi kan använda för atl driva på kommunerna på det härangelägna området. Jag tror också att det finns åtskillig erfarenhetsamlad på det här fältet. tog jag del av ett dokument somorde mig både nedstämd och glad. , ,har niiniligen tillsatt en speciell kommitté som har arbetat med problemet medvidareutbildning för de svagpresterande, och jag fick tillfälle att läsa dessredovisning. Del är en ambitiös, saklig och omfattande utredning, där bådeföräldrar-målsmän och lärare har varil med. Den visar att del finns betydandesvårigheter, men den visar också atl, som statsrådet har påpekat, mycket ärgjorl. Får jag sluta, herr talman, med den personliga lilladeklarationen att jag tror atl statsrådet har betydligt större uppgifter än denhär i departementet, uppgifter som är viktigare, lyngre, ekonomiskt besvärligareosv., men jag vågar ändå säga att just de små människorna som det här rör sigom är en grupp som politiker av alla kategorier har elt alldeles specielltansvar för. Jag tackar än en gång för svaret ocU hoppas atl vi skall kunnakornma litet längre på det här området. Överläggningen var härmed slutad. Om utflyttning av den svenska fiskegränsen inomÖstersjöområdet § 3 Om utflyttning av den svenska fiskegränsen inomÖstersjöområdet Herr jordbruksministern ordet för att besvara (rn) framställdainterpellation, nr 82, och anförde: har frågat mig om jag är bereddall medverka till en snar utflyttning av den svenska flskegränsen inom Östersjöområdettill liksom på . Enligt den fiskerikonvention som dagtecknats i den9 och som efter godkännande ratificerats av fårdellagande stater inrätta särskilda fiskezoner som sträcker sig ut till 12sjömU från kusten. har med stöd av konventionen inrättat fiskezon vidVästkusten. Konventionen omfatlar emellertid inte , vilketöverensstämmer med önskemål som framfördes av svenska fiskerinäringensrepresentanler. Av kuststaterna vid är , , ochLörbundsrepubliken anslutna till konventionen. En utvidgning avkonventionens tillämpningsområde förutsätter medgivande av samtliga tillkonventionen anslutna stater, av vUka tio saknar kust vid . Östersjöfisket har bedrivits utan någon meromfattande reglering. Enda undantaget utgör en överenskommelse till skydd förlaxen som träffades 1962 niellan , och FörbundsrepublikenTyskland och till vilken senare anslutit sig. Fisket i haremellertid numera nått en sådan omfattning att det måste göras till föremål fören allmän reglering, som tillförsäkrar strandstaterna en hög avkastning på långsikt. Denna åsikt torde delas av slrandstaterna, och frän polsk sida har mannyligen föreslagit att en konvention skall ingås i detta syfte. Från svensksida ser vi positivt på det polska initiativet. I * protokoU 1972.Nr 83-84 Om utflyttning av den svenska fiskegränsen inomÖstersjöområdet Även om en sådan multilateral reglering till skydd förfiskbestånden i enligt rnin uppfattning är den mest angelägnaåtgärden, utesluter den inte en utflyttning av den svenska fiskegränsen iÖstersjön. I överensstämmelse med vad i andra sammanhang konsekventhävdat på del internationella planet bör en sådan åtgärd dock inte vidtagasensidigt. Samförstånd med de berörda staterna måste eftersträvas, innan enutflyttning beslutas. De kommande diskussionerna om regleringen avÖstersjöfisket kan erbjuda ett lämpligt tillfälle att ta upp fiskezonslrågan. Avslutningsvis vill jag bara tillägga atl frågan i vilkahavsområden kuststaten har ensamrätt till fisket kommer att behandlas vid denhavsrättskonferens som enligt beslut av Lörenta nationernas generalförsamlingskall hållas . Jag ber att få tacka jordbruksministern försvaret på min interpellaiion, vilkel jag bedömer som i princip positivt. Det är , till skillnad mot den tid däLondonkonventionen förbereddes, ett mycket starkt intresse bland yrkesfiskarnai att få till slånd ett utökat territoriellt skydd för sitt fiske.Under senare år och inte minst - har vi upplevt ett avsevärt ökat fiskeutanför och nära intill den svenska kusten från andra länders fiskeflottor.Genom den mycket kraftiga insatsen av stora och moderna fiskebåtar, som oftahar fiskat under lördag-söndag då svenska fiskare inte är ute, har efterföljandesvenska fiskeförsök givit mycket dåligt resultat. Det myckel intensiva fiskethar t. o. m. givit anledning lill uttalanden från ansvarigt håll om atl det ärfara för direkl utfiskning av strömmingsbeståndet i i likhet med denutfiskning som har skett av sillen i och i Atlanten.Den överfiskning som där har förekommit -och del fiskeslopp som har beslutalsav den nordostatlantiska fiskerikom-missionen för viss lid av året - torde förövrigt vara den direkta anledningen till den kraftigt ökade fiskeinsatsen iÖstersjön. Mot denna bakgrund är det ett angeläget och mycket starktönskemål från yrkesfiskarna atl sä snart som möjligt få till stånd enutflyttning av fiskegränsen . En sädan utflyttning kannaturligtvis ske inom ramen för genom en utökning av desstillämpningsområde. Men utflyttning kan också ske vid sidan av denkonventionen. har ganska flyttat ut sin fiskegräns till 12 sjömilutan all anknyta lill . hävdar som bekant minstmotsvarande sjöterritorium . Det föreligger därför inget hinder förSverige att besluta om en sådan utflyttning som har gjort. Som jag serdet kan del inte heller betraktas .som en ensidig åtgärd från sida. Jag skulle vilja poängtera atl en utflyttning till 12sjömil motsvarar den allmänna uppfattningen i världen om ett minimum ifråga om fiskegräns, vilket däremot inte är fallet med den utflyttning till 50sjömil som man har beslutat sig för i och som bl. a. med rättahar protesterat emot. Det är naturligtvis inte heller fallet med denutflyttning som man har beslutat i vissa stater i Sydamerikaoch som nranförbereder i andra stater där och dessutom i . Alt allmänt accepteras framgår bl. a. avLondonkonventionen och av hur frågan behandlades vid en havsrättskonferens iGeneve 1960 av samma karaktär som den som förbereds. Där sökte man få eltbeslut om en allmän utflyttning , men den frågan föll. Delsaknades en enda röst för att man skulle få den kvalificerade majoritet på tvåtredjedelar som behövdes för att driva frägan igenom. Men den föll inte pågrund av att man tyckte atl var för mycket, utan tvärtom - det varstater som inte ville binda sig vid en så liten utflyttning som sommotarbetade förslaget, vilket alltså ledde till alt frågan vid det tillfälletföll. Mol den bakgrunden kan rimligtvis inte någol land på sakliga grunderrnotsätla sig en svensk utflyttning av fiskegränsen till 12 sjömU, Så några ord om den havsrättskonferens som FN har beslutatskall hållas 1973 i och som statsrådet avslutningsvis tog upp.