prot · FV0955 · 1972-12-31 00:00:00 — § 1 Ärendeplan för återstoden av vårsessionen Till kammarens ledamöter har utdelats en preliminärärendeplan för behandling i kammaren av utskottsbetänkanden under återstoden avvårsessionen. Planen är upprättad på grundval av uppgifter från utskotten ochefter samråd med utskottskanslierna angående den lämpliga fördelningen avärendena . I stor utsträckning kommer det att bli nödvändigt attskjuta över behandlingen av ärenden från ett sammanträde tUl ett följande, ochäven andra awUcelser från planen kan självfallet bli ofrånkomliga. Av ärendeplanen framgår bl. a. att arbetsplena måsteanordnas den 14, 21 och och , för vilka dagar i denpreliminära tidplanen angivits "bordläggningsplenum, vid behov arbetsplenum".Dessa sammanträden tar sin början . I enlighet med den ursprungligaplanen" hålls inte något sammanträde i kammaren , dvs.dagen efter . Eventuellt anordnas ett bordläggningsplenum måndagen den24 april för besvarande av interpeUationer. Ett försök har gjorts att med ledning av uppgifter frånutskottskanslierna och med beaktande av erfarenheterna från kammarens debatterunder uppskatta tidsåtgången för överläggningarna i deärenden som upptas i den nu föreliggande planen. Denna bedömning har gett vidhanden att det fr. o. m. och tUl sessionens slut med allsannolikhet blir nödvändigt att anordna kvällsplena både och torsdagar.Vissa veckor kan kväUsplena behöva hållas också , och även i övrigttorde fredagssammanträdena i många fall komma att pågå betydligt längre änhittills. Frågestunderna kommer i fortsättningen att begränsas tUlungefär och återstoden av frågesvaren uppskjutes till dessbehandlingen av utskottsbetänkanden avslutats. Likaså kommerinterpellationssvar vid arbetsplena i regel att lämnas efterärendebehandlingen. den 11 aprU 1972 Ang. remissförfarandet i anledning av stort lokalt ellerregionalt intresse remissförfarandet lokalt eller regionalt intresse anledning av utredningsförslag av stort Herr civilministern erhöllordet för att i ett sammanhang besvara dels () den 14 marsframställda interpellation, nr 89, dels i (vpk) ikammarens protokoll för intagna fråga, nr 130, och dels herrSvenssons i (vpk) den 11 aprU 1972 Ang. remissförfarandet i anledning av stort lokalt ellerregionalt intresse ikammarens protokoll för intagna fråga, nr 146, och anförde: har i en interpellation frågatmig om jag är beredd att medverka till att remissförfarandet i förslag av stortlokalt och regionalt intresse, t. ex. den fysiska riksplaneringen, utformas såatt det möjliggör ett så brett medborgerligt engagemang som möjligt. i har frågat mig om jag är bereddatt medverka tiU sådan förlängning av remisstider att kommuner bereds möjlighettUl en tUlfredsstäUande behandling av ärendena. i har frågat mig om jag anser attaktuella remisstider för stora översiktliga planförslag är tUlräckliga. Jagbesvarar interpellationen och frågorna i ett sammanhang. Remissförfarandet är ett viktigt led i reformarbetet ivårt samhälle. Regeringen söker därför beräkna remisstiderna för offentligautredningar och departementspromemorior så att remissinstanserna fårtillräckliga möjligheter både för beredning och för handläggning i ansvarigainstanser. På grund av kommunernas vUctiga roll i en mängd samhäUsfunktioneroch deras behov att behandla många remisser på flera beslutsnivåer tas särskildhänsyn tUl kommunerna när remisstiderna fastställs. Vid bestämmande avremisstider måste emeUertid också beaktas att åtskilliga av de utredningar ochförslag som remitteras berör ämnen i vilka dröjsmål med beslut måste ansesmedföra betydande olägenheter. En avvägning mellan önskemålet om en lång remisstid ochangelägenheten att snabbt föra frågan till rUcsdagens behandling har skett idet fall som interpellanten nämner som exempel, remissen av departementspromemorian(SOU 197 1:75) Hushållning med mark och vatten. Regeringen har bedömt det somangeläget att underställa årets riksdag förslag om riktlinjer, lagstiftning ochorganisation för en fortsatt fysisk riksplanering. En senare läggning avpropositionen skulle enligt regeringens bedömning medföra betydande olägenhetergenom att fördröja den fortsatta planeringen i län och kommuner och en fortsattcentral utredningsverksamhet. Vidare skulle en senareläggning allvarligtförsämra möjligheterna till samordning med riktlinjerna för regionalpolitikensom utarbetas inom inrUcesdepartementet. Det har bedömts möjligtatt lägga fram en proposition om den fysiska riksplaneringen till höstrUcsdagenefter en remisstid på . För kommunerna är remisstiden någotkortare. Att kommunerna har fått kortare remisstid motiveras av attlänsstyrelserna bör känna till kommunernas bedömning när de avger sinayttranden. Denna arbetsgång, som jag generellt anser viktig, är i det härfallet av särskUt stor betydelse eftersom fullföljandet av den fysiskariksplaneringen i stora delar har föreslagits ske genom en samverkan mellankommuner och länsstyrelse. Det bör även från kommunernas synpunkt vara av stortvärde att de får möjlighet att presentera sina stäUnmgstaganden förlänsstyrelserna. har anmodat länsstyrelserna att gekommunerna längsta möjliga remisstider. pekar på att en kompletterandedepartementspromemoria om vissa lagstiftningsfrågor (Ds C 1972:1) först nyligendistribuerats till remissinstanserna. Jag vUl i anledning därav anföra attpromemorian, som presenteradesden och behandlar lagstiftningen i anslutning tUl en fysiskriksplanering, innehåller dels en mera detaljerad utformning av lagförslag somi sina huvuddrag fanns presenterade redan i den promemoria som offentliggjordesi , dels förslag till lagstiftning som rUcsdagen begärde idecember 1971. Över den senast remitterade promemorian, som alltså inte avsernågra länsvisa bedömningar, har kommunerna möjlighet att yttra sig direkt tilldepartementet som de övriga remissinstansernas yttranden skaU varainkomna. Jag vUl vidare erinra om - framhåUer det ocksåi sin interpellation - att de beslut som skaU förberedas väsentligen avserprinciper, medel och organisation för en fortlöpande fysisk riksplanering ochinte ett konkret och preciserat ställningstagande till planeringens alladetaljer. Som jag har antytt förut kan en sådan konkretisering beräknas skeefter hand, bl. a. under medverkan av kommunerna. Diskussionerna om den fysiskariksplaneringen är aUtså inte slut i och med att remisstiden går ut. Enfortlöpande debatt kommer att bli nödvändig. Vid bedömningen av bl. a. de kommunala förtroendemännensmöjligheter att ta ställning i de nu aktueUa frågorna bör också beaktas denomfattande information i olika former som lämnats tilLkommunerna bl. a. genominsatser från civUdepartementet och . En omfattandeutåtriktad informationsverksamhet har också inletts. Sammanfattningsvis vUl jag hävda att den aktuellaremisstiden med hänsyn tiU de förhållanden som jag har pekat på visserligenställer betydande krav på kommunerna men ändå bör ge möjlighet tiU entillfredsställande behandUng och medborgerlig förankring i kommunernasbeslutande organ. Ang. remissförfarandet i anledning av stort lokalt ellerregionalt intresse Jag ber att få tacka statsrådet för detfylliga svaret på min interpellation. Jag vill också understryka konstaterandetatt remissförfarandet är ett viktigt led i reformarbetet i vårt samhälle.Tyvärr händer det ju ibland att remissförfarandet inte tillmäts den betydelseman skulle önska. Jag hoppas nu verkligen att så inte blir fallet i den frågajag närmast utgått från när jag ställde min interpellation, nämligen denfysiska riksplaneringen. Förmodligen har det under innevarande rik,sdagssessioninte diskuterats någon politisk fråga av sä stor, genomgripande och långsiktigbetydelse för utvecklingen i vårt land som den fysiska riksplaneringen.Statsrådet erkänner också att denna fråga ställer betydande krav på kommunernaoch de kommunala resurserna. Som remissförfarandet utformats ger det dockenligt min uppfattning inte möjlighet till en tillfredsställande behandling ide kommunala organen. Den fysiska riksplaneringen och den därmed intimtsammankopplade regionalpolitiken är en fråga av så grundläggande karaktär församhällets fortsatta utveckling att ingen möda borde sparas för att informerahärom och bereda tillfäUe till debatt på bred bas som underlag för denkommunala beslutsprocessen. Det är betecknande för hur den här frågan handlagts attden kompletterande departementspromemorian om vissa lagstiftningsfrågor i den 11 aprU 1972 Ang. remissförfarandet i anledning av stort lokalt ellerregionalt intresse anslutningtill den fysiska riksplaneringen presenterades först för litet drygt en månadsedan. Även om en del av detta material tidigare offentliggjorts och även omdenna promemoria inte innefattas i remissförfarandet beträffandedepartementspromemorian om hushåUning med mark och vatten, kan det intebetraktas som tiUfredsställande att inleda ett remissförfarande utan att allaakter i målet är helt kända. Det kan inte ha undgått civUministem att man påkommunalt häU är mycket kritisk tUl det här förfarandet. CivUministerns huvudargument mot en förlängd remisstid äratt ett dröjsmål skuUe medföra betydande olägenheter och fördröja den fortsattaplaneringen i län och kommuner och försämra möjligheterna till samordning medrUctlinjerna för regionalpolitUcen. Det är i och för sig glädjande attregeringen nu inser att miljöfrågorna kräver snabba och målmedvetna insatserinte minst på planeringsområdet. Vi har från sida länge efterlystdetta aktiva intresse. När man nu går tiU verket måste det primära kravet varaatt den fysiska riksplaneringen får en säker och naturlig förankring blandmedborgarna genom de kommunala organen. Det är uppenbart att många kommuner harstora svårigheter att behandla denna fråga på det sätt de skulle vilja medhänsyn till alla dess aspekter. Regeringen borde därför ha tagit konsekvensernaav detta och accepterat önskemål om ett längre ochgrundligare remissförfarande. Den tidsförlust detta kunde medföra skuUesäkerligen uppvägas av en smidigare och snabbare verkställighet av de åtgärdersom de principiella handlingslinjerna skall ge upphov till. Detta hade kansket. o. m. kunnat leda tiU att man också hade fått tid tUl en rejälremissbehandling av frågan om ortsklassificeringen. Jag förstår mycket väl att regeringen velat begränsafrågan om den fysiska riksplaneringen tiU vissa principer som sedan skallutformas till klart uttalade planeringsdirektiv och att man i denna strävantill upprustning av samhällets styrfunktioner ser forceringen som något av ett självändamål.Jag vUl emellertid bestämt varna för detta. Jag och jag är förvissad om attdet gäller hela miljöopinionen i samhället står bakom kraven på enlångsiktigare planering för hushåUning med våra naturresurser. Men det är enlångsiktig planering som måste ske med kommunernas och de lokala opinionernasmedverkan och inte mot. Där kan man möjligen märka en annan attityd hoscivilministern än den som jag anser vara rUctig. Frågan om den fysiskariksplaneringen får nämligen inte isoleras från andra samhäUsfrägor. Tvärtom,det är en fråga som griper in i en rad andra samhällsfrågor. Den har t. ex.kommunalekonomiska konsekvenser av stor betydelse. För att förverkligarUcsplaneringens intentioner behövs kraftfuUa msatser från kommunerna, ochdetta innebär betydande krav på kommunerna, inte minst ekonomiskt. Dessakonsekvenser hinner man i det nuvarande remissförfarandet inte närmareanalysera och överväga. Det är uppenbart också så att markdispositionerna kankomma att kräva särskilda regionalpoUtiska insatser, om riksplaneringensintentioner över huvud taget skall kunna realiseras. Det hade också funnits anledning att närmare överväga hurdet utökade samrådsförfarandet mellan och kommunerna som förutsettsbU en konsekvens av den vidgade tillämpningen av byggnadslagensgeneralplaneinstitut närmare skulle utformas i praktiken. byggnadslag,som ju nu är under omarbetning, har i vaqe faU på papperet en utpräglad demokratiskgrundfilosofi, som syftar tUl att skapa ett samhälle som genom sin fysiskastruktur inte skaU lämna den enskilde rotlös utan inordna honom i medborgerligsolidaritet och kommunikation och skapa ett medborgerligt engagemang och endebatt kring samhällets fysiska och sociala utformning. Det är välbekant attdessa intentioner i verkUgheten inte kommit att nå ut på det sätt som manskulle önskat. När vi nu är beredda att ta steget tiU en väsentlig upptrappningav våra planeringsambitioner i detta avseende, vore det också anledning atttrappa upp ambitionerna beträffande medborgarnas engagemang och inflytande pådessa centrala samhällsfrågor. Risken är annars - och jag bedömer den rätt storoch överhängande att hela detta planeringsarbete av medborgarna i gemenkommer att betraktas som en centraldirigering över medborgarnas huvuden. Ettbättre öde vore detta försök tUl planering av våra trots allt begränsadenaturresurser verkligen värt. Ang. remissförfarandet i anledning av stort lokalt ellerregionalt intresse i (vpk): Jag ber att få tacka civilministern försvaret på de två enkla frågor som det har uppdragits åt mig att motta svar på . Civilministern nämner att remisstiderna för kommunerna iregel är något kortare än för länsorganen. De är inte bara kortare utan de är iregel mycket kortare, eftersom länsorganen uppfattar sig som överorgan ochinhämtar remisser från kommunerna såsom civilministern nämnde, varförremissarbetet bara tUl dels försiggår parallellt. Följden av detta är i regel åtminstone i praktiken - attden remisstid som är tiUmätt för länsorganen skares ner för kommunernas deltill hälften eller ännu mindre. Det är inte obekant för den-som arbetat på enlänsförvaltning att detta leder tUl att man ofta får kommunerna att visaointresse, att det ibland t. o. m. kan vara besvärligt att få framreriissyttranden även i frågor som i och för sig är sä intressanta attkommunerna själva har yppat ett betydande intresse för att besvara dem men nuändå inte utnyttjar det tillfäUe som bereds dem av det skälet att de heltenkelt har anledning säga att de inte hinner penetrera frågan somstår till buds med den formella arbetsordning som är praxis ute i kommunerna.Därför avstår de eller avger så summariska remissyttranden att bådelänsförvaltningen och de själva är medvetna om att yttrandena inte ger särskUtmycket, att de är relativt ointressanta. Den fråga jag har tagit upp har naturligtivis sinspeciella bakgrund liksom interpellation i den aktuelladiskussionen om behandlingen av skissen tUl fysisk riksplan. Det är ett ärendesom arbetsmässigt om man har den målsättningen att det skall vararemissyttranden som är någorlunda fylliga och som ger någonting, som ärmeningsfyllda har den karaktären att det ingalunda bara som många andraremissyttranden kan ses ur en specifikt lokal eller praktisk kommunalpolitisksynvinkel. Det är inte heller ett specifUct fackbetänkande, ty sådana fackbetänkanden rör sig inom en relativt bestämd 1 protokoll 1972. den 11 aprU 1972 Ang. remissförfarandet i anledning av stort lokalt ellerregionalt intresse ämbetskretsoch är alltså lättare att rent sakligt penetrera för dem som skaU yttra sigöver dem. Vad man här har att göra med är ett betänkande som kanske slår allatidigare rekord när det gäller anknytningar till andra delar avsamhällsplaneringen och när det över huvud taget gäller den allmänna bredden påde frågestäUningar som där är upptagna. Om man så att säga kan utgå från att kommunerna och andraunderinstanser inte bara passivt skall acceptera betänkandets huvudprinciperutan verkUgen kunna penetrera och lägga några synpunkter på ärendet, är detvUctigt att de får på sig än vad som normalt tillmäts förstatliga betänkanden. Men särskilt mycket längre har den tillmätta remisstideninte varit i detta fall. Ytterligare en synpunkt är att kommunerna i detta fallsnarare borde ha längre och inte oväsentligt längre remisstider än vad somär brukligt. Här rör det sig nämligen om frågor som mycket intensivt engagerarden folkliga opinionen och särskilt vissa opinionsbildande gmpper som specieUtintresserar sig för miljöfrågor och markdispositions-frågor. De har så konkretanknytning i stora delar av landet att det finns skäl att räkna med attremissbehandlingen inte bör vara en intern historia för kommunfuUmäktige och dekommunala organen utan att dessa i sin tur kan ha anledning att åtminstoneinformellt diskutera med opinionsgrupper och med medborgargrupper i allmänhet. Civilministerns huvudargument mot en förlängning avremisstiden är att den skulle åstadkomma en fördröjning. Det skulle dennaturligtvis göra, men jag tycker ändå att det är fel att anföra det argumentetmot önskemålet från kommunerna om längre remisstid. Det argumentet har relevanssnarare gentemot departementet, som inlett remissarbetet så sent att man inteutan mycket snäva remisstider på det kommunala planet kan garantera densamordning som enligt uppfattning är nödvändig. Jag fäste mig också vid att civUministern nämnde attavsU I förhållande till regionalpolitiken har man emellertidanledning att granska betänkandet Hushållning med mark och vatten på det sättetatt det inte bara fyller en funktion i regionpolitiken och inte heller bararent aUmänt skall sättas i samband med den. Det kan också förhålla sig så atten översikt av mark- och vattenhushåUningsproblemen - om man gör en penetrationoch diskuterar de kontroversiella grundprinciperna kan ge vid handenallvarliga betänkligheter också mot den nuvarande tendensen i denregionalpoUtiska utvecklingen på det ekonomiska och demografiska planet.Det är möjligt att ett förutsättningslöst övervägande av den härriksplaneskissen i själva verket skulle leda många människor och myndigheterfram till slutsatsen, att här räcker det inte att den överensstämmer medregionpoUtiken; önskemålen ger kanske i själva verket anledning till betydandejusteringar och ändringar i utgångspunkten för regionpoUtiken. Därför kan inteden fysiska riksplanen anses ha enbart en passiv funktion, den är inte någotsom automatiskt hängs på den ekonomiska och demografiska delen avregionplaneringen. kommer här in bl. a. biologiska,ekologiska och markpolitiska synpunkter, som i och för sig skuUe kunna ledafram tiU slutsatsen att den delen av regionplanearbetet som påbörjades först -den demografiskekonomiska - i själva verket borde ändras i väsentliga stycken. Låt mig bara helt kort praktiskt illustrera vad som kaninträffa och vad som har inträffat i remissarbetet. Det gäller dels frågor ommark och vatten, dels en del andra frågor, däribland någon som har anknytningtill statsrådets eget departement. Jag har här korrespondens med en av landets störrekommuner. Man uppger att kommunen fick in betänkandetHushållning med mark och vatten för yttrande tUl senast den 15maj. Man bUdade då en tjänstemannagrupp för beredning för att ärendet skullekunna beredas av kommunstyrelsens arbetsutskott som generalplaneberedning vidsammanträde den 5 aprU och sedan skulle förmodade synpunkter från dessa förtroendemänkunna inarbetas och på nytt anmälas inför AU den 17 eller senast den 24 aprUoch slutligen behandlas av kommunstyrelsen . I den remisstiden låg väl med den här utgångspunkteningenting omöjligt, förutsatt att man följde den föreskrivna ordningen ochalltså lät kommunstyrelsen och inte kommunfullmäktige deltaga i beredningen-ett i och för sig tvivelaktigt förfarande när det gäller en så grundläggandeoch viktig sak som den här. Men så inträffar att genomremiss som inkommer till vederbörande kommun begär kommunens - dvs.fuUmäktiges - yttrande över departementets promemoria Ds C1972:1, som ju har ett nära samband med de frågor som behandlas i Hushållningmed mark och vatten. Som lätt inses bör och måste bägge de här ärendena på detlokala planet behandlas paraUellt, varför också det senare yttrandet i principmåste tas fram till generalplaneberedningen ett datum som intekan skjutas framåt med hänsyn tUl den tid som har beviljatkommunen. Där får man alltså den situationen att man inte hinner på ett rättsätt stäUa de här två tingen sida vid sida och ta ett ordentligt tag i helakomplexet, utan man får spalta upp de två frågorna, forcera fram ett yttrandeöver och vatten och sedan skjuta på remissyttrandet över promemorian, somändå har ett så nära samband med och vatten och som för kommunen på sittsätt rent konkret, åtminstone , kanske betyder väsentligt mera. För att ta ett par andra exempel, betydligt meragraverande, har det inträffat - jag har kopior av skrivelserna här att ettärende blir aktuellt på kommunens kansli för att enligtremisskraven hinna redovisas via fuUmäktige före , vilket ären praktisk Ang. remissförfarandet i anledning av stort lokalt ellerregionalt intresse den 11 aprU 1972 Ang. remissförfarandet i anledning av stort lokalt ellerregionalt intresse omöjlighet.Det här är någonting som i sin tur kommer helt i skuggan av förväntningarnafrån att en remisskrivelse som inkom tUl vederbörande kommunden skall hinna bli föremål för fuUmäktigebehandUng före den 31oktober, mkluderande remiss tUl fackorgan, tjänstemannaberedning där,behandling i kommunstyrelsens AU och i kommunstyrelsen samt slutligen ikommunfullmäktige. Jag tror att dessa exempel visar att nog är det ganska problematisktpå många håll och nog hade en förlängning av remisstiderna sakligt sett kunnatmotiveras och med avseende på materialets kvalitet mer än väl kunnat uppvägadet dröjsmål som eventuellt kan befaras genom handläggningstidensutsträckning. Som jag sade i mitt interpellationssvar ärdet klart att här står man inför besvärliga avvägningsproblem. Jag föreställermig att vi är relativt överens om att det är angeläget att vi kan få i funktionden här typen av fysisk riksplanering, som skall göra det möjligt för oss attfå till stånd en bättre hushåUning med mark och vatten. Jag föreställer migockså att vi är överens om att det är angeläget att vi kan samordna de härformerna för samhällsplanering med andra former av riksplanering som vi ocksåbedriver; jag tänker här närmast på den regionalpolitiska planeringen. Jag kan väl också säga att det som har varit glädjande,när man har tagit del av de synpunkter som redan nu har förts fram frånkommunalt håll, är att även när man har varit kritisk mot remisstiden har denenstämmiga uppfattningen varit att det är angeläget att vi får till stånd denhär typen av planering. Jag tror att där finns en ganska stor och bred enighetbland människor som sysslar med de här frågorna, och jag är övertygad om attdet aktiva intresse för miljöfrågor över huvud taget som vi har hos våramedborgare också innebär ett stöd för angelägenheten av den här planeringen. Jag sade i mitt svar att det är klart att den härremisstiden, som vi har fått väga av mot bakgrunden av olika önskemål som härkommer fram, kommer att ställa krav på kommunerna. Jag menade självfalletsådana krav som att man nödgas prioritera den här remissbehandlingen blandandra uppgifter som man är sysselsatt med. Sedan beträffande uppgiften vid remissbehandlingen i denhär omgången: Uppgiften är ju i den här omgången att ta ställning tiUuppläggningen i stort och principiellt. Som redan sagts redovisades här den 15december själva huvudpromemorian. Där fanns då också i huvudsak och i principde lagstiftningsförslag redovisade som vi menar att man nu skall remissbehandlaoch som skall få ta ställning till för att vi skall kunnakomma i gång. Men så fick vi ju vid rUcsdagsbehandlingen vissabeställningar av som gjorde det nödvändigt att överarbeta förslagen iden lagstiftningspromemoria som var aviserad i huvudpromemorian och som skullekomma, litet mera detaljerad, . Det är utan tvivel så att denna lagstiftningspromemoriakan diskuteras också i särskild ordning ute i kommunerna. Man har möjligheteratt i sambandmed huvudpromemorian yttra sig över principerna i stort för uppläggningen, ävenmed avseende på lagstiftningen. Vill man sedan litet mer i detalj utveckla sinasynpunkter på lagförslagen är, har vi sagt, naturUgtvis kommunerna väUcomna attdirekt till departementet avge sådana remissyttranden. Då gäller för dessaremissyttranden det önskemål som hade framfört, nämligen atttiden skall framflyttas till .