prot · FV0917 · 1972-12-31 00:00:00 — I ett samhällsekonomiskt läge,då alla eftersträvar att dämpa den offentliga utgiftsstegringen, förefaller detmig som om det mest förnuftiga i dagens situation vore att avbryta elleruppskjuta arbetet med utlokalisering av statliga verk och myndigheter, tUl dessman har råd med sådana förhåUandevis onödiga utgifter. När jag lyssnade pä i ,som inledde detta avsnitt av debatten , och när jag sedan lyssnade påherr blev jag medveten om att det mäste föreligga rätt betydandesvårigheter att fä en borgerlig enighet kring det regionalpohtiska programmet. Regeringens intentioner när det gäller målsättningen förden fortsatta regionalpolitiken efterlystes i går av centerpartUedaren och av i . CenterpartUedaren sade - och jag tror att herrNilsson sade detsamma att vi helt enkelt hade förbisett denna fråga i åretsstatsverksproposition. Jag blev förvånad när jag hörde det i går och undrade vadcenterledaren egenthgen hade haft för sig när vi samlades och lyssnade tUltrontalet. Han måtte inte ha haft uppmärksamheten skärpt, för redan där blevdet sagt; "Strävandena att åstadkomma en jämnare fördelning avsysselsättning och näringsliv mellan landets ohka delar samt en bättre miljöfuUföljas. kommer förslag tUl regionalpolitiskthandlingsprogram att föreläggas Eder." Och visst är det ämnet behandlat också istatsverkspropositionen, där det sägs; "Med utgångspunkt i länsprogrammenoch annan dokumentation pågår inom arbete med att utformaett regionalpolitiskt handlingsprogram för hela landet. Detta program avsesskola föreläggas under nästa budgetår. I anslutning härtUl har enöversyn av medlen i den regionala politiken påbörjats." Att man inte i statsverkspropositionen kan gå in i alladetaljfrågor i det här sammanhanget hör naturligtvis samman med att vi nuhåller på med ett mycket intensivt arbete i departementet just för att utformadet riksomfattande regionala handlingsprogrammet. Jag kan nämna att när manlägger aUa länsplanerna samman utgör de ett arbete på över 15 000 sidor. Det gernågon uppfattning om vad det egentligen rör sig om och hur pass omfattande dethär arbetet är. Men den ideologiska gmnden för regeringens regionalpolitiskasträvanden fanns ju redan fastlagd proposition, där det slogs fastatt regionalpolitiken med kraft måste inriktas på att åstadkomma en sådanfördelning av välståndet att människorna i olika delar av landet fårtUlfredsställande ekonomiska, sociala och kultureUa förhållanden. De beslut som togs vid riksdag utgjorde såledesen första etapp i utformandet av en mera konkret regionalpolitik. Det sadessamtidigt att förutsättningarna för att kunna nå fram tUl en ännu bättrekonkretisering låg i att man kunde basera det fortsatta handlandet på de meranoggranna studier som gjordes ute i länen i de olika länsplanerna. hggerprogrammen på bordet, och vi har, som jag sade, ett omfångsrikt material att taitu med. Jag är emellertid övertygad om att vi skaU kunna återkomma tUlriksdagen med ett program. Jag ställer mig ganska optimistisk också tUl möjligheternaatt få samhng kring ett sådant program. När jag tar del av folkpartietspartimotion ser jag att där tycks man åtminstone i det väsentliga ha accepteratde tankegångar som har redovisats frän regeringen. Även icenterpartiets partimotion konstaterar jag att det finns mycket som ärvärdefuUt. Men jag är litet överraskad över att man från sida sådefinitivt tar avstånd från de s. k. storstadsalternativen. De var ju någontingsom växte fram under den förra länsplanen. Då uttalades från många håll att manskuUe sprida den statliga verksamheten. Nya institutioner osv. skuUe kunnafördelas mer jämnt över landet. Man talade om att det finns orter som bordekunna vara goda alternativ till storstäderna. Det är de tankegångarna som centerntydligen inte längre anser värda att ge något stöd. Det här vill jag inte göraför stor affär av, för det är ju egentligen inte fråga om själva vokabulären,om beteckningen på olika ortstyper; sådant kan man lämna därhän. den 3 febmari 1972 den 3 febmari 1972 syftet,tanken som ligger bakom det som har kallats storstadsalternativ, har ändå varitatt försöka åstadkomma en bättre fördelning av välståndet och möjhgheterna ivårt land. Jag skall inte gä in på medlen, även om någon tidigare idiskussionen snuddat vid detta. Men jag tror vi kan få anledning att återkommatill det längre fram. Jag har ett material som kommit frånarbetsmarknadsstyrelsen och som visar effekterna av de insatser som gjorts isysselsättningsskapande syfte på olika områden. Jag skall, med hänsyn tiU attdet är sä mänga anmälda på talarlistan, avstå frän att redogöra för det. Jagantar att materialet kommer att finnas tillgängligt i annan form. Men jag kansäga att redogörelsen visar att vi inte överdrivit när vi istatsverkspropositionen redovisat effekterna som skuUe kunna åstadkommas påbyggnadssektorn eller genom de industribestäUningar som gjorts. De siffror vinu fått tyder på att vi i det avseendet nått de effekter som avsågs. Man kanockså utläsa av statistiken, såväl när det gäller arbetslösheten som ledigaplatser att vi har kommit in i en ny situation. Om man gör en säsongrensning avde uppgifter som föreligger är det alldeles tydligt att vi haft en ökning avantalet lediga platser under de senaste tre fyra månaderna. Att det ocksåinträffat en omsvängning i arbetslösheten, som den mäts vidarbetsförmedlingarna, redan för tvä månader sedan är alldeles uppenbart. Vi harsåledes anledning säga att vi i det här avseendet kunnat nä effekter med vårainsatser. Det kanske finns anledning ändå att framhålla en sakbeträffande beredskapsarbetena, som har diskuterats i olika sammanhang. Jagsatt och lyssnade på de inledande talarna i debatten i går och märkte att detfanns litet olika värderingar i fråga om betydelsen av den här formen avsamhällsinsatser för att bereda människor sysselsättning. Jag vill erinra omatt det här inte rör sig om pengar som helt försvinner, utan som deger inkomster åt människor ger de också bättre vägar, bättre reningsverk,kommunala servicelokaler och en mängd andra nyttiga investeringar kommer tUlstånd, ting som kanske eljest skulle skjutas långt på framriden. Skogsvård ochnaturvård är viktiga sektorer. Kvinnornas sysselsättning har också nämnts idebatten. Av intresse i det här sammanhanget är särskilt denförsöksverksamhet som ägt rum med beredskapsarbete inom nya områden. Jag vUlhär understryka, inte minst när det gäUer ungdomen och den akademiskaarbetskraften, att vi har all anledning att .så noga som möjligt utvärdera deresultat som nåtts de här månaderna. Jag har därför varit i kontakt medarbetsmarknadsstyrelsen, och man har lovat återkomma med enredogörelse för hur de kommunala beredskapsarbetena, som kommit tUl stånd numed en kraftig stimulans frän statens sida, har utfallit. Detsamma gäller dentyp av beredskapsarbete som jag framhöll, som närmast gäller servicesektorn ochdär vi onekligen fått till stånd en verksamhet över ett betydligt bredare fältän förat och där vi har anledning förvänta att vi också kan få en bättreberedskap för framriden. Herr talman, det finns ett avsnitt som jag gärna skullevilja säga något om, nämUgen arbetsmarknadsutbUdningen. Det är också en frågasom varit uppe tidigare i debatten här. Där har jag lagt märke till att manfrån oppositionen kanske särskUt från , men jag har en känsla av att det också gäUerkommunisterna - har en något ringaktande uppfattning omarbetsmarknadsutbUdning. Låt mig där konstatera att behovet av kompletterandeyrkesutbUdning sannolikt är mycket större än vi i allmänhet gör oss en föreställningom. Att genomgå yrkesutbUdning måste ju vara en väldigt nyttig sysselsättningvid ett tillfäUe då arbetslöshet eljest är alternativet. Tankegången attarbetsmarknadsutbildningen skulle vara ett sätt att döljaarbetslöshetssiffrorna kan möjligen vara någonting som föresvävar talesmän förmoderaterna eller kommunisterna, men det har ingenting att göra medregeringens intentioner. Jag bedömer utvecklingen så, att vi också pä längre siktfår räkna med att hålla en hög volym av arbetsmarknadsutbUdning. Strukturomvandlingen,som vi erinrade om i statsverkspropositionen, är en företeelse som förekommer ivårt land liksom i alla länder som befinner sig i utveckling, och den skaparproblem av olika slag - det var här som försökte göra sig lustig.Att det uppstår problem kan vi inte undvika ens i goda tider även dä har viju fått uppleva att det varit många som kommit till utbUdningen inomarbetsmarknadsstyrelsen. Det skuUe naturligtvis vara mycket tacknämligt om vikunde räkna med att varje enskUt företag kunde ta hand om sina anstäUda och attföretagen själva, i den män de stäUdes inför svårigheter i fråga om produktion,också kunde vara ute i så god tid att de kunde organisera det så, att ingen avderas anställda blev överflödig utan de som fristäUdes kunde slussas över tiUnya uppgifter. Jag är litet förvånad över att man just från moderat hållattackerar arbetsmarknadsutbildningen, eftersom alternativet ju vore att viställde mycket skärpta krav på företagen. Jag tror emellertid att det icke ärreahstiskt att räkna med att vi kan begära ett sådant ansvar av helanäringslivet. Jag vill gärna betyga att det finns många företagare som läggersig vinn om sin arbetskraft i hög grad och som försöker att ordna på bästasätt. Men det är alldeles tydligt att företagen icke har resurser att i allasituationer ta på sig det ansvaret. Jag säger att det vore tacknämligtom företagen kunde ta på sig detta ansvar. Vi har försökt att genom en serie avlagstiftningsåtgärder o. d. utkräva ett störte ansvar av företagen. Jag kanerinra om skyldigheten att iaktta längre varseltider, om det ökade skyddet vidföretag som går i konkurs osv. Det har varit en medveten strävan att försökastärka arbetskraftens ställning pä arbetsmarknaden och över huvud taget förbättraarbetstagarnas sociala situation. Men som sagt: Jag tror icke att vi under överskådlig tidkan komma till rätta med det här problemet utan att det allmänna tar på sig enbetydande uppgift i sammanhanget. Dessutom finns det ju också i värt samhällemånga som bestämmer sig för att i vuxen ålder gå ut i arbetslivet, och dåfyller just arbetsmarknadsutbildningen en väsentlig uppgift. Jag tror således att det kommer att vara nödvändigt attägna uppmärksamhet ät det här området även sedan konjunkturen vänt. Vi kommerdä att få en annan sammansättning och en annan inriktning på UtbUdningen än denvi har under lågkonjunktur. Men vi skaU inte räkna med att vikan komma tillbaka tUl de låga tal som gällde . Jag ärövertygad om att vi kommer att stäUas inför nya problem, inte minst därför attdet gäller nya grupper av arbetssökande med en förhållandevis smal sektor pävUken de kan ta arbete. Ett resultat av våra höga ambitioner är också att vifår göra större ansträngningar för att tiUgodose individernas önskemål ochkrav. Detta blir särskUt påtagligt när det gäUer de handikappade och äldre.Även där försökte emellertid på sitt vanliga sätt att dra nerdebatten, och han UppehöU sig inte vid de allvarliga problem som det ändå härrör sig om. Vi vet att samhället inte är så skapat att vi kan räknamed att de äldre och människor med handUcapp själva kan tillvarata sinaintressen på arbetsmarknaden. Där måste samhället hjälpa tUl. Under en långföljd av år har regeringen också gått in för att stödja de grupperna och gör såäven . Jag vUl gärna här deklarera hur angeläget det är att samverka mednäringslivet för att klara de problemen. Jag har tidigare erinrat omäldrelagstiftningen och vUl nu också hänvisa tiU att det kommer att ges ökademöjligheter för företagen att ha handikappade i sin tjänst genom att statsbidragetutformats på annat och i flertalet fall också mera generöst sätt än tidigare.Jag uttrycker förhoppningen att man både på arbetstagarsidan och i löntagarnasorganisationer skall verka för att ta tUl vara de nya möjligheter som där ges. Liksom de tidigare talare som stått i dennatalarstol skaU jag försöka respektera önskemålet att inläggen begränsas. Låtmig bara säga att jag med stort intresse lyssnade på inlägg.Det är välkommet att även representanter för storstäderna här säger sin mening,och det har väl också skett i ett par tidigare inlägg. Beträffanderegionalpohtiken om jag helt kort får återknyta tiU den - gällerdet att försöka utforma både målsättning och medel på sådant sätt att vi vinner förståelse för våra åtgärder såväl i tätorterna, inklusive storstadsregionerna, som ute på landsbygden. Sedan har jag också fått en fråga som jag här vUl svarapå. i önskade i egenskap av ordförande i invandramtredningenklarare besked av mig om hur regeringen tänkte handla med den utredning somherr och hans kamrater av vilka flera är ledamöter av Låt mig då säga att jag tycker det är ett bra förslag sominvandramtredningen har lagt fram. Jag sympatiserar med det och tycker attmålsättningen i det programmet är god. Jag tror också att tiden nu är mogen attta ytterligare ett steg för att ge invandrarna bättre utbildning. Och därföransluter jag mig till vad själv sade, nämligen att när vi uttalardetta, så kan vi säga, att vi inte behöver skämmas för de åtgärdersom vi vidtagit. Om man utnyttjar de timmar som stäUts till förfogandeför innevarande budgetår, så tar staten där pä sig en kostnad på 50 mUjonerkronor för undervisningsverksamheten. Staten finansierar organiserandet avstudiecirklarna och svarar för lärarlöner och övriga kostnader för dennaundervisning. Det är mera generöst än när det gäUer bidrag tiU annan frivilligutbUdning i vårt land. Men även om jag konstaterar det, säger jag, att tiden nuär mogen för att vi skall gå vidare. Även om i sade att dethär förslagetär så utformat att kostnaderna blir, som han beskrev det, ganska måttliga eUersmå för kommunerna, så har man ju inte på kommunalhäU haft den uppfattningen.Det är riktigt att i princip anslutit sig till förslaget. Menman pekar på kostnadsfaktorerna, och speciellt när man läser yttrandena från debortåt tiotalet kommuner vilkas synpunkter framgår av bUagor tUlKommunförbundets yttrande visar det sig att man där betonar att det rör sig omganska betydande kostnader som vissa kommuner här får ta på sig. Vi kunde inte under den korta tid som stod tUl buds klaraut de här frågorna på ett tiUfredsstäUande sätt. Det var inte möjligt att ta inett förslag i statsverkspropositionen. Förslaget från utredningen kom, som herrMöller vet, , och dä skickades det ut på remiss. När vi inleddebudgetarbetet, hade vi inte fått in alla remissvaren. Det var inte möjligt attvid den tidpunkten kunna tUlfredsställande bearbeta bl. a. de härkostnadsfrågorna. Vidare tillkommer att i varje fall jag har ställt migfrågande till hur vi skaU ordna med utbUdningen för vissa grupper som söker sigtill vårt land inte primärt för att söka arbete. Det gäller sådana som avhumanitära skäl får stanna här men som inte kommer hit genom en organiseraduttagning av flyktingar utan på annat sätt. Det är förenat med vissaproblem att kunna placera in dem på arbetsmarknaden. Jag har frågat om vi interiskerade att komma i den situationen att det kan bh ökade svårigheter att fåett arbete för sådana personer som vi gärna önskar skaU kunna komma in påarbetsmarknaden. Det är ett speciellt problem där i varje fall jag vidpenetreringen av de här frågorna sagt att vi måste veta litet mer om hur detkommer att verka. Det finns några sådana punkter som gör att vi inte kunde blifärdiga. Men jag försäkrar, att det är min förhoppning att jag skall ha möjligheteratt komma tiUbaka tUl under det här året med ett förslag i dennafråga som vi alla anser angeläget att få löst. hoppas jag ätt jag med den här deklarationen harskingrat en del misstankar och missförstånd som kan ha uppkommit genom uttalandensom gjorts av personer som känner så starkt i de här frågorna att de kanskeinte kunnat iaktta den balans som varit påkallad. Jag har inte för min del anledning att ytterligarekommentera den frågan. Jag tror att mitt inlägg på den här punkten bör kunna hagett ett tiUfredsställande svar. HerrLIDGARD (m) kort genmäle: Jag vet inte om lade märke tUlatt jag i mitt första anförande talade om tre olika åtgärder som jag tyckte varsärskUt viktiga för att begränsa akademikerarbetslösheten eller i varje fallunderlätta för de människor som är berörda av den. Den andra punkten i den katalogen handlade just om arbetsmarknadsutbUdning,sä att herr statsrådet kan glädja sig åt att det finns åtminstone en moderatsom uppskattar arbetsmarknadsutbildning. tror jag att herr statsrådet i ochför sig har fel dä han säger att vi inte uppskattar den. Det gör vi nog alla. Om jag serpå de akademikergrupper som jag känner tUl och som har den 3 febmari 1972 fåtttillfäUe till arbetsmarknadsutbUdning, kan jag konstatera, att det i samtligafall har rört sig om människor som, när de gick till utbildningen, vararbetslösa. De föU då bort ur registreringen som arbetslösa i och med att degick under utbUdning. Denna situation har naturligtvis förts över på ett vidarefält och skapat en viss funderation för att uttrycka det försiktigt -huruvida den nuvarande arbetslöshetsstatistiken redovisar den faktiskasituationen på ett ärligt sätt. Jag anförde själv några exempel, bl. a. de sominte lämnar utbildningsanstalterna därför att de inte kan få jobb; de är ju irealiteten arbetslösa men inte registrerade någonstans. Andra går tiUbaka tillutbUdningsanstalterna för att komplettera sin UtbUdnmg därför att de inte ficknågot jobb; även de är i reahteten arbetslösa. Det finns en flytande sektor av arbetslösa människor somman inte riktigt vet hur stor den är. Det ligger naturligtvis i herrstatsrådets intresse att visa upp så låga arbetslöshetssiffror som möjligt,medan vi vill beskriva situationen sådan den verkligen är. Det är klart att herrstatsrådet då kan komma tUl de slutsatser han gjorde när det gällerarbetsmarknadsutbUdningen. Jag är helt övertygad om att den kritik som kanha förekommit inte har riktat sig mot utbildningen som sådan; på detta områdeliksom på andra kan det förekomma missbmk, och då är det motiverat att manpåpekar det. (Med anledning av bifallsyttring från åhörarläktaren erinrade herrtredje vice talmannen om att sådana ej var tillåtna.) HerrLORENTZON (vpk) kort genmäle: Jag är litet förvånad över inrikesministernsagerande ; han bmkar vara rätt framåt och behärska sitt departement. Detvar en rätt dov stämning över hans framträdande i kväU jag begriper det mycketväl; vi har svårigheter just . Vad kan man egentligen ha med sig i säcken närmolnen blir aUt tyngre? Inrikesministern talade om negativainstäUning tUl arbetsmarknadsutbUdningen och yrkesutbildningen och sade, atthan liksom hade en känsla av att även kommunisterna har en negativ instäUning.Det är ju alldeles uppåt väggarna, herr inrikesminister! Vi har i en motion tiUdenna riksdag föreslagit mer pengar till yrkesutbildningen. Hur kan man dåsäga att vi är negativa till denna? Det förvånar mig storligen! Den äldre och handikappade arbetskraften klassas ut. Detvet vi som ute i landet möter dessa människor, och det vet aUa; det framgår avpropositionen och av handlingar vilka svårigheter somständigt är för handen för dessa människor. Företagarna, arbetsköparna,kapitalisterna eller vad man viU kalla dem avgör själva vem de skall sparka.Visserligen kan man förhandla om detta, men företagarna har alla lagar på sinsida. Den han kan heta , Lorentzon eller vad som helst - ärinte produktiv, och honom behöver jag inte mer! Då skall samhället träda tiUoch betala hans lön. 400 000 människor, eller av den produktivabefolk- ningen, ärenligt mer eller mindre handikappade. Det kan man intekomma ifrån, ! I gårdagens debatt sade att han inte var nöjdmed den höga arbetslösheten i vårt land. Man kunde ta det som ett uttryck försjälvkritik; regeringen var missnöjd med att den inte lyckats! Delar herrHolmqvist den uppfattningen? Gör han det vill jag ställa en följdfråga: Hurstor arbetslöshet vill ni då ha? Jag skall bara be att läsaigenom vad han sagt nu och vad han sade i en tidigare debatt just omarbetsmarknadsutbildningen. Då kanske han ändå får klart för sig vad jagmenade. För mig ger det föga tröst att bara kritisera ett system,att säga att det har svagheter och vänta på att det skall ske en förändring.För mig är det angelägnare att kunna medverka till att de människor som leveroch verkar får en bättre ställning. kan som sagt stUlafundera över vad jag har menat när jag ändå tagit med kommunisterna i det härsammanhanget. Jag har inte yttrat mig om antalet arbetslösa och har såledesinte heller anledning att göra det i detta inlägg. (vpk) kort genmäle: Det är alldeles riktigt, herrinrikesminister, att man inte bara kan kritisera förhållandena som de är, manmåste ha anvisningar också. Vi anser att det under nu rådande förhållanden ärsjälvklart att dessa äldre skall hjälpas i alla avseenden. Men man kan inte ievighet häUa pä med att bara spmta in miljarder tUl storfinansen. Ju mer den desto mer vill den ha. Jag avslutade mitt förra anförande med att sägaatt svårigheterna kan bli så stora att de växer regeringen över huvudet tillslut. I motioner har vi också ställtfrågan om lagstiftning om allas rätt tUl arbete, även den människas rätt tillarbete om vilken företagaren säger att han är handikappad och inte längreprofitabel. Det är människovärdet det gäller, herr inrikesminister! FrökenPEHRSSON (c): Låt mig först säga några ord tiU herrWictorsson, som i sitt anförande ondgjorde sig över att viU hejdastorstadsregionens tillväxt. Jag tror dock att även de flesta i storstädernasjälva inser de stora olägenheter som uppstår, om dessa områden får expanderalika våldsamt som hittUls. redovisades för övrigt på ett vältaligt sätt iTV 2;s Rapport hur många negativa effekter som vållas dem som tvingas leva istorstädernas hårt exploaterade höghusområden, och det gäller inte minstbarnen. Vi har de här dagarna hört flera talare säga att det ärväldigt viktigt att skapa trygghet för människorna i vårt samhälle. a. två grupper i samhället som mer än de flesta känner otrygghet, otrygghetbeträffande sysselsättning och möjligheterna till försörjning. Jag avser då deäldre arbet.stagarna och även de handikappade. densvenska arbetskraften eller omkring 400 000 människor är äldre eUerhandikappade, som enhgt AMS-chefen är svårplacerad arbetskraft i dagenssysselsättningsläge. Det har konstaterats att de äldre går arbetslösa längretid än övriga åldersgrupper. De har dessutom svårare att få ny anställning. Enmöjlighet att underlätta för denna grupp att erhålla nytt arbete vore att görasom föreslagit i motioner befria arbetsgivaren från ATP-avgiftför den äldre arbetskraften. Det skulle förbättra de här människornas situationoch ge en god trygghet. Arbetsmarknadspolitiken måste särskilt inriktas på attbereda de här grupperna, de handikappade och de äldre, ökadesysselsättningsmöjligheter. Företagen bör åläggas ökat ansvar för dennaarbetskraft. har inlett en försöksverksamhet för attfrämja arbetsplatsens anpassning till arbetskraften, Avsiken är att genomanpassningsåtgärder inom företagen förebygga friställningar och beredasysselsättning för äldre och handikappade personer. Dessa åtgärder hälsar vimed tillfredsställelse, och de kommer säkert att hjälpa en hel del av de nämndakategorierna. Vidare vill jag påpeka att det är angeläget att statligaoch kommunala organ föregår med gott exempel när det gäUer sysselsättning föroch anställning av här nämnda grupper. Sedan var det också en annan sak som jag gärna viU ta upp.Det är ett problem som irriterar och bekymrar många människor - jag tänker påkollektivanslutningen tUl politiskt parti. har , liksom tidigare, imotioner berört denna fråga. Vi har i vårt land ett demokratiskt styrelseskick, som vimed rätta är stolta över. Det fömtsätter vissa grundläggande fri- ochrättigheter, åsikts-och tankefrihet, förenings- och församlingsfrihet samtyttrande- och tryckfrihet. Dessa fri- och rättigheter är avgörande förmedborgarnas möjligheter att genom opinionsbUdning och deltagande i de allmännavalen påverka beslut och samhällsutveckling,