prot · FV09111 · 1972-12-31 00:00:00 — Detta sammanhänger mera med monopolmakten inomdet svenska näringslivet än med låga vinster, som de borgerliga partiernapåstår. Detta är den ena sidan av saken. Den andra sidan av saken är att en allt större del avsparandet i samhället sker inom instititutioner över vilka offentliga organ harinflytande, främst i ÄP-fonderna. Men om man sammanställer dessa bägge fakta måste det ledatill slutsatsen att ÄP-fonderna i betydande utsträckning mäste tas i anspråkför att säkra en utveckling av näringslivet i . Det bör ske just pä detsätt kommunisterna länge föreslagit, genom anläggning avstatliga industrier, finansierade med medel ur ÄP-fonderna. Ätt de anställda -vilkas pengar det ju handlar om - skaU ha ett avgörande inflytande över dessaföretag är för oss en självklarhet. När vi först ställde detta krav var det geografisktbegränsat till skogslänen. Vi säg det som ett viktigt led i en nyregionalpolitik. Stagnationen inom ekonomin har gjort attvi nu ställer detta som ett allmänt krav gällande industriutbyggnad i landetsom helhet. Det är löntagarnas pengar som finns i ÄP-fonderna. Löntagarna böranvända dessa pengar för att skaffa sig makt. Det får de inte genomkapitalmarknadsutredningens förslag om att man skall köpa aktier på fondbörsenför en del av ÄP-fonderna. Det förslaget syftar bara tiU att skaffa friskapengar åt kapitalisterna de som redan missköter ekonomin. De industrier vi vill skall byggas upp har vi kallatbasindustrier för att markera att de skall bli en grundval för näringslivet iolika områden. Vill man ha konkreta exempel på sådana basindustrier kan vi pekapå . Men man kan givetvis inte begränsa anläggningarna tillde traditionella produktionsfälten. Det viktiga är och det har vi hela tidenframhållit - att skapa företag på modern teknisk basis. Petrokemi, träkemi,elektronik, verkstadsindustri är några områden som nämnts. Om inte staten gårin pä detta sätt och börjar en direkt och omfattande anläggningsverksamhet närdet gäller nya industrier, finns det ingen möjlighet att heller genomföra varesig en fysisk riksplanering eller en ny regionalpolitik. Vi inbillar oss inte att man löser alla problem genom deåtgärder jag här nämnt. Kapitalismens grundläggande motsättningar kommer attfinnas kvar. Men man har börjat kampen för den nödvändiga förändringen avsamhället med utgångspunkt i de konkreta problem som är så brännande förlöntagarna, för de arbetslösa, för folkets majoritet. Ekonomin är en alltför allvarlig sak för att fä skötas avkapitalister. Kraven ställs allt starkare av arbetsplatsernas folk påmakt i företagen, av bostadskvarterens folk på bestämmanderätt över planeringen,av skogslänens folk pä rätt till arbete och blomstring av hembygden, avungdomar, kvinnor och män pä rätt till en hälsosam arbets-, bostads- ochfritidsmiljö. Dessa krav kan inte avvisas. Deras genomförande betyder engrundläggande förändring av samhället. Därför försöker en del partier attkanalisera dem i oskyldiga fåror så att inte storfinansens makt skaU hotas. Nyaslagord används för att suga upp missnöjet med det kapitalistiska systemet. Ettsådant slagord är decentrahsering, flitigt brukat av . Små företag, små banker, ökat inflytande för den enskilde, och detlåter ju fint. Men sä lägger den svenska storfinansen på förnägon vecka sedan fram sitt nya ekonomiska och sociala program. VUken är denförsta punkten i det programmet? Jo, just decentrahsering. Man kan nog med tillsannolikhet gränsande visshet utgå ifrån att direktörer intesärskilt tänkte pä småföretag när de kläckte sitt nya slagord, möjligensmåföretag att köpa upp. Om Thorbjöm och menar någontingannat än Wallenbergarna med decentralisering bör de snabbt skilja ut sig. Den verklighet som slagorden försöker dölja avslöjades änen gäng genom uppköp av Facit. Detta är tydligen innebörden närIndustriförbundets män talar om decentralisering. Vi andra vill nogkarakterisera det pä annat sätt. De stora fiskarna äter upp de små fiskarna stora slukar hlla . För en billig penning 64 miljoner ären liten summa för storbolag lägger finansimperiet beslag på en värdefullindustri som byggts upp genom fina insatser av arbetare, tjänstemän ochtekniker. "Åt den som mycket har skall mer varda givet", fick vi läraoss redan i småskolan. Huset kommer troligen att fiäna några hundra miljonerkronor på affären. Tusentals arbetare och fiäntemän avskedas brutalt eftermånga år i företaget. Jag kan inte dela den tillfredsställelse som regeringenuttryckt över denna affär, som ännu mera ökar kapital- och maktkoncentrationeninom näringshvet. Vad som hänt med Facit är ett illavarslande förebud om vadsom kan ske med fler svenska företag om det första steget nu tas in i EEC genomatt ställer sig bakom det avtal regeringen redan underskrivit. Ochjätten , som äter företag och kastar ut anställda i arbetslöshet,kommer inte alltid att framträda under svenskt namn utan under tyskt, franskt,italienskt, engelskt, amerikanskt. Om avtalet med undertecknas, försvårardet möjligheterna att skydda mot de stora multinationella företagensmanipidationer. Det minskar den svenska rörelsefriheten när det gäller attvärna sig mot störningar pä valutaområdet. Avtalet innebär att möjligheternaatt genomföra en riktig regionalpohtik försvåras. Den svenska utrikeshandelnkommer att ännu mera koncentreras pä de kapitalistiska länderna i ,och handeln med de socialistiska länderna och med försvåras. Men detär ju pä dessa områden som handeln i stället främst borde utvecklas. Regeringen söker framställa avtalet med som någottämligen oskyldigt. Men avtalet binder vid kapitalismens ekonomiskasystem. Det kommer att ytterligare förstärka de drag i den svenska ekonomin somframkallar massarbetslöshet, koncentration och avfolkning. Därför bör avtaletavvisas. Jag har i detta inlägg starkt koncentreratmig till vissa bestämda områden. Ändra företrädare för värt parti kommer attbehandla andra aktueUa frågor regionpolitiken, riksplaneringen, kampen motpris- och hyresstegringarna, arbetsplatsernas problem. I fråga om den oerhörtviktiga internationella utveckling som pågår skall jag fatta mig ytterligtkort och endast beröra två punkter. För det första; bör utan något som helstytterligare dröjsmål uppta diplomatiska förbindelser med Tyska demokratiskarepubliken. För det andra: Alla goda krafter måste enas i kravet attFörenta staternas president skall underskriva det avtal för fred iVietnam som redan ligger färdigt. Varje ytterligare dröjsmål, varje ny dag avanfaUskrig mot folk är en ny förbrytelse mot mänskligheten. Utgångenav presidentvalet i leder till en bestämd slutsats; Världens folk mästemångdubbla stödet till folk och påtryckningarna pä Förenta staternasregering att den skall upphöra med sitt anfallskrig mot folken i . Under detta anförande övertog herr förste vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. tog pä sluttampen upp ett ioch för sig reellt problem om maktkoncentration, sysselsättning ochslagkraft. köp av Facit innebär utan tvivel en ökadkoncentration. Ett mycket stort företag köper ett relativt stort - eftersvenska förhållanden mycket stort - företag. Men skall man ha klartför sig att båda dessa företag i utgångsläget var internationellt sett smä ochatt det sammanslagna företaget förblir litet internationellt sett. Jämfört medjättar av typen AEG, och andra kommer även attvara ett litet företag. Men det skall hävda sig pä enhård världsmarknad, kunna klara forsknings- och utvecklingsarbete och ha enmarknadsföringsorganisation över hela världen. Dä mäste det lilla landet, somär beroende av en världshandel, ha efter våra förhållanden stora ochslagkraftiga enheter. Under sädana förhåUanden får man acceptera att dessaenheter växer fram i viss utsträckning, och att använda slagord omdecentralisering är bara att ta bort vissa grundläggande fakta om ett litetlands ställning i världsekonomin. Det man får göra är att sätta en demokratiskkontroU över dessa privata maktkoncentrationer dels genom samhälletsinflytande, dels genom de anstäUdas eget inflytande. Detta är den väg vi måstegä. I det här fallet var det dessutom två företag som arbetade inom relativtnärbesläktade områden. Övertagandet var alltså lätt att genomföra och kundeleda till vinster eller fördelar. För regeringen gäUde det ju 2 400 människor som hade blivitavskedade och 7 000 eller vad det var som hotades av avskedande . Vikände en mycket betydande oro över vad som skuUe ske med detta företag. Det varsvårt att göra ett direkt statligt ingripande, eftersom Statsföretag inte haren produktion som ligger i gränsområdet tiU Facits produktion. Ur densynpunkten var det bra för de anställda och deras framtid och för stabihteten idet här företaget att tog över, och vi får inrUcta våraansträngningar pä att skydda de 2 400 människor här som hotas av ett direktavskedande. Detta är ett långsiktigt problem också som det visasväldigt litet intresse för från borgerhgt håll - att skall vi kunna hävda osspä världsmarknaden som liten nation, dä klarar icke mänga av dessa från svensksynpunkt stora kapitalistiska företag denna utveckling med de resurser de kanmobUisera. säger att dä är det bara att överta detta ochavskaffa kapitahsmen. Men så enkelt är det inte. Skall vi ha kvar ettblandekonomiskt system tvingas det fram ett positivt samarbete mellan statenoch det enskilda näringslivet på utvecklingsområdena, av typen Uddcomb,ASEA-Atom och andra, för att vi skall kunna följa med i utvecklingen och kunnahålla oss framme pä världsmarknaden. Visst är det här ett uttryck för en svaghet i detkapitalistiska systemet. Detta var ett företag som verkligen inte hade brist päpengar, inte hade nägon brist pä lönsamhet, inte hade nägon brist pä alla deenligt borgerlig uppfattning goda ting som de har ropat pä här . Men detföljde inte med i utvecklingen, det sköttes inte. Jag skall inte läggaytterligare sten på dessa bördor det tjänar ingenting till. Då ställsmänniskorna och en hel bygd inför problemen, och dä finns det ytterst ingenannan garanti än samhället, dvs. medborgarnas gemensamma solidaritet. I det här fallet tyckte jag det var bra att ett annatprivat företag gick in och klarade upp en del av problemen. Samhället färkoncentrera sig på resten, därför att ytterst har vi ansvaret. Och i enförebyggande politik det har jag åtskiUiga gånger sagt mäste det enskUdanäringslivet utan skygglappar inse att ett konstruktivt samarbete för att hävdadet hlla landets ställning på världsmarknaden är en oavvishg förutsättning förframtiden. Då får man acceptera att ocksä löntagarnas representanter sitter medvid bordet. 1 övrigt kom med en hisklig klabbaduska omatt vi här gav julklappar tiU storföretagen. Huvuddelen av våra sysselsättningsåtgärderligger på stödet till miljövården och kommunerna, på beredskapsarbetena och påsärskilda insatser för ungdomar och kvinnor. Men där fanns ocksä sådant somstimulerar framåtsyftande - för att här ta ett uttryck som använts och offensiva företag att bygga ut. Vi säger att i detkonjunkturperspektiv vi har är det bra om företagen kan tidigarelägga sinainvesteringar i stället för att göra investeringarnasenare i en överhettningsperiod. Och får vi också använda morötter för attstimulera dem att göra det. Bland de åtgärder som vi annonserat ingår också attvi skall titta pä exportkrediterna. Även där har vi ett område där vi måsteacceptera verkligheten. Jag har haft mänga angenäma samtal med min kollega iPolen, och flera av oss har varit i . Där får man numera sågynnsamma krediter vid affärer med de stora kapitalistländerna och demultinationella företagen, att samtalen i hög grad kom att röra sig om justkrediter. Det är alltså en så att säga marxistisk verklighet som vi tvingas attacceptera, eftersom man i dessa länder säger att "ni måste hjälpa densvenska storfinansen med krediter, så att man kan sälja till oss". Viskall se närmare pä den saken. Vad gäller talet om att våra åtgärder skulle vara sågynnsamma för storföretagarna ber jag komma ihåg attlöntagarandelen i den svenska ekonomin har ökatpåtagligt. Det har ju ocksä varit orsaken till en hel del missnöje som kommertill uttryck här och där i denna debatt. I samband med skattereformen i vårashöjdes som bekant arbetsgivaravgiften. Förspelet till detta känner ni redan,och jag kanske återkommer till det . Det uttrycktes ingen speciellentusiasm frän de svenska företagarnas och arbetsgivarnas sida, när denavgiften höjdes. Dä sade jag, kanske här i men i varje fall i och i TV, att beroende på hur konjunkturutvecklingen blir får vifram pä höstkanten hitta pä nägon metod att kompensera företagen för att dehåller sig med så tossiga vapendragare i det politiska arbetet. Det menade jagockså allvar med. Då hade vi ett utrymme, och jag tyckte att man därför kundesätta in stimulansåtgärder på sådant som bär mot framtiden, t. ex.investeringar i nya maskiner, byggen som vi har behov av ,exportkrediter, forskningsarbete osv. Det är ett slags kompensation som jagannonserade och som jag tycker är sakligt rimlig i nuvarandeläge. Men där ligger inte alls tyngdpunkten i förslagen. Detta för mig över till kolleger inomoppositionen. Alla de tre oppositionstalare som här har haft ordet förklaradeatt med en borgerlig politik skulle sysselsättningsläget nu ha varit bättre.Ja, jag skaU inte här tröska om den debatt vi förde i dessa frågor för ett ärsedan, men även om det känns htet oförsynt mäste jag ändå riva sönder några avde myter som ni försöker bygga upp i dagens debatt. I fiol gjorde vi denstörsta insats vi någonsin gjort, , för att främjasysselsättningen. Det gav ocksä 200 000 arbetstiUfällen eller något sådant, ochdet ledde tiU att i denna konjunkturnedgång - tiU skillnad mot alla tidigarekonjunkturnedgångar sjönk inte sysselsättningen,även om arbetslösheten inte gick ner sä mycket som vi hade önskat. Men vivisste med säkerhet att ätgärderna skulle ha effekt. Ovanpå detta lade oppositionen så fram förslag om storagenerella skattesänkningar för företagen och konsumenterna. De skulle betyda 4miljarder ; skulle kostnaderna ha varit uppe i 6miljarder kronor. Men dä skulle allting ha varit bättre, säger ni. Om detta kanemellertid vare sig oppositionen eller jag veta någonting, eftersom förslageninte genomfördes. Jag tror inte att det hade haft någon nämnvärd effekt päsysselsättningen. I har man prövat just ett stort generellt pådrag ien sådan här situation, och det är den enda måttstock vi har för att avläsaeffekten. Det skall inte förnekas att ätgärderna har haft vissa gynnsammaeffekter på produktionsutvecklingen. Men som en följd av detta ramlade Englandsnabbt in i den ena valutakrisen efter den andra och i en inflation som tordevara dubbelt så stor som den svenska. Detta hände i . Jag tror jag kanaldrig bevisa det, men jag kan åtminstone hänvisa till ett åskådningsexempel att om vi hade fallit undan och gjort detta enorma påslagovanpå regeringens förslag hade vi glidit in i en engelsk situation.Arbetslösheten hade inte minskat mycket, om ens något, men värdet av den svenskakronan hade gått all världens väg och prisstegringarna hade blivit mycketstörre än de faktiskt har blivit. Det är min ärliga övertygelse att detta hadeskett, men jag medger att ingen kan bevisa det eftersom ätgärderna dess bättreinte fick prövas. Ett annat bevis är att ni själva drabbades av eftertankenskränka blekhet mycket snabbt. Det var som riksdagenavvisade de borgerliga förslagen. inträffade det närmast sagohka att enmånad senare, , hade ni övergivit alla era förslag. Jag frågade vidvårsessionens remissdebatt gång på gång: Stär ni fast vid ert förslag omkonjunkturstimulans frän hösten? Det gjorde ni inte. Det var alltså bara enuppvisning det borgerliga paketet, en picture show, som det har sagts. äraderiksdagsledamöter, hur ett förslag som föddes och dog i januariskulle kunna rädda sysselsättningen aren fullkomlig gåta. Ni säger nu att ni ville göra vissa saker och attni hade en annan konjunkturbedömning än vi. Jag har försökt forska litet ihävderna. Enligt ett TT-referat uttalade att möjligheten av enöverhettning inte kunde uteslutas och att därför den stathga upplåningsom angavs i budgeten skulle vara för stor. Samma tanke återkom i högerns storamotion. Ni ville strama åt eftersom ni trodde på en konjunkturuppgång. Även ordförande sade om budgeten att maninte i utgångsläget kunde tänka sig en högre upplåning för hela denna period.På en direkt fråga om konjunkturbedömningen redovisade han ingen annanuppfattning än regeringens. uttalanden och de åtgärder somföreslogs visar samma sak, nämligen att man i stort var överens . Visade då att om utvecklingen går långsammare än vi hade tänkt så fär vi göra ettpådrag , 1 den mån det har funnits en konjunkturbedömning fränoppositionens sida har man väl snarare trott pä en överhettning och krävt enåtstramning av regeringens förslag. Denna enkla historiska redogörelse visar attargumentationen i den mån den är kritisk mot regeringen inte är särskilttrovärdig. Vi kan väl alla erkänna att en samstämmig expertis trodde pä enkraftig uppgång . Den blev inte så stark som väntat,men den är pä väg och den kommer gradvis och långsammare än väntat. Därförmäste vi gripa in nu med en rad åtgärder. Det enda förslag, utöver regeringens, som de borgerligaför fram är att man skall avstå från att höja arbetsgivaravgiften den 1januari. Jag vill inte underlåta att starkt understryka att arbetsgivaravgiftenhöjs för att betala den skattesänkning som svenska folket får . Niröstade emot arbetsgivaravgiften det är riktigt. Men ni röstade ocksämot skattesänkningen för de svenska löntagarna. kommerlandets skattebetalare att få en sänkning av sin direkta skatt. Denskattesänkningen röstade ni emot! Menar ni, när ni säger att vi inte skaU höjaarbetsgivaravgiften, att vi skall ta tillbaka denna skattesänkning? Det bliringenting av, vi höjer skatten igen är det sä ni menar? Eller tänker ni|läna pengar till skattesänkningen? Jagbegriper om man lånar till uppbyggnadsarbeten för framtiden, t. ex. tillinvesteringar och miljövård. Men att man lånar till en direkt skattesänkninghar jag inte varit med om. Och det tror jag inte heller medborgarna vill varamed om. Hur går det då med räntan, kreditrestriktionerna och allt det som nitalar om? Egenthgen kan jag inte förstå varför våra borgerligavänner är så fixerade vid arbetsgivaravgiften. Den hade ju aldrig behövt höjasom ni hade gått med pä regeringens ursprangliga förslag om finansieringen avskattesänkningen. Ni häller oändliga föredrag som handlar om att man inte skallhöja arbetsgivaravgiften, och oppositionsledarna sade igen att man skalllåta bli att höja arbetsgivaravgiften. All denna möda hade ju egentligen varitalldeles onödig eftersom ni själva skapat denna situation. frågade efter självrannsakan i det här faUet.Det var Ute av flagellant - sådana som det fanns över honom. Jagkan i viss män förstå att det är det dåliga samvetet som plågar de borgerligapartierna. Jag sade och jag vill i all vänlighet upprepa det attdet var ett ansvarslöst taktiskt spel ni drev. Ni tog ut ett halvårför tidigt, men det gick inte. Då kom arbetsgivaravgiften i stället. Visstdrabbar den näringslivet. Men inte har ni varit några vidare vapendragare åtnäringslivet. Och har vi som sagt i någon mån kompenserat näringslivet fördet som deras vapendragare i de borgerliga partierna ställde till för dem ivåras. Det kan vi göra, men vi kan icke i denna fråga rädda ansiktet på denborgerliga oppositionen. Får jagsedan säga något direkt till var och en av er. När det gäller förbigår jag skämten herrHelén håller på att bli nästan lika rolig som . Jag tror emellertidatt det var litet oklokt av att ta detta citat från VästmanlandsFolkblad. Det är riktigt att byggnadsarbetarna i tyckte att skattenvar för hög. Jag förmodar att och de andra av vårariksdagsmän i som besökte byggarbetsplatserna kunde tala om förbyggnadsarbetarna att de fär en skattesänkning den ligger för byggnadsarbetarna åtminstone på . Denskattesänkningen hade den borgerliga oppositionen förmenat dem. Jag vet intevarför tog just det exemplet. ville ha en stabihseringskonferens. Det är enständigt framförd tanke. I har en stabiliseringskonferens pågått iflera månader. Den ledde såvitt jag nu har kunnat följa pressen, till att manupphävde den fria förhandlingsrätten och införde ett lagstadgat pris- ochlönestopp, hur nu detta skall verka. Det gör att man kanske skall vara litetförsiktig med tron pä att stabiliseringskonferenser är något slags Kolumbi ägg.Det hindrar emellertid inte att man skall hälla god kontakt med aUa parter. var också inne på frågan om generella ellerselektiva åtgärder. Lät mig bara säga ett par ord i anslutning härtill. Vianvänder oss aldrig uteslutande av selektiva åtgärder. Här har vi genomförtsänkt ränta, kreditlättnader, ett stort budgetunderskott och konsumtionsstimulanser,vilket allt är generella åtgärder. Det vi har gått emot är er sänktaarbetsgivaravgift och sänkta moms. Annars arbetar vi även med generellaåtgärder och måste göra det. Men mäste tyngdpunkten hgga pä åtgärdersom direkt hjälper de människor som drabbas av arbetslöshet. Apropå detta sä säg jag ett uttalande avgeneralsekreteraren i , vilken sade; "Det är inget tvivel om att en selektiv politikavsedd att mildra arbetslöshetens verkningar bör energiskt fullföljas. Jaganser det inte vara klokt utom i en del faU att försöka minska arbetslöshetengenom att allmänt förstärka den expansiva politiken. Traditionella fiskala ochmonetära åtgärder tar att fä effekt, och om ytterligare expansivaåtgärder vidtogs skulle det enbart påskynda expansionenlångt fram i konjunkturcykeln då sysselsättningen är nästanfull. Detta skulle avsevärt förvärra inflationen." Det är som om vi själva hade sagt det. Men det sägs alltsåi . Jag vill bara göra detta enkla konstaterande. Det var ett på mänga sätt sympatiskt anförande som herrHelén höll. Det hedrar honom att han tog avstånd från sädana pop-professorersom tror att vi antingen skaU tillbaka till 1950-talet eller införa en ryskstatssocialism. Det är inte några alternativ i . Vi vill inte införa endiktatur och vi kan aldrig återgå . Jag tycker ocksä det var sympatiskt när villeframställa sin liberalism som något slags medelväg. Men i den kalla politiskaverklighet som vi lever i är det en annan medelväg som den stackars Heléntvingas trampa. talade om hur herrar och skullejämka ihop sig om den offentliga sektorn, men glömde"ingenjörn", som kallas i den borgeliga pressen. Han är juocksä med. Det är denna medelväg mellan och somär dilemma. kan inte säga för mycket om den offentligasektorn, för då blir han osams med . Han kan inte säga någonting omregionalpolitik annat än några allmänna ord, för annars får han päsig och kanske . Han kan inte uttala någonting om EEC, för där harhan både och herr har sagt "å ena sidan ä andra sidan".Herr kan inte säga för mycket om att det lönar sig att arbeta, eftersomhan med och tvingats att rösta mot skattesänkningar. Därförblir denna medelväg och detta egentligen sympatiska anslag litet bleksiktigt.Den grandiosa social-liberala medelväg som vill staka ut hämmas, omjag skall uttrycka mig milt, av den mycket jordbundna medelväg som trampar mellan och . Det är htet synd, för hade haninte dem, skulle han kanske ytterligare kunna utveckla dessa tankar, som jagfinner intressanta. anförande skildradejämmer och elände utan alla gränser i det svenska samhället. Det är inte förstagången detta inträffar, utan det har varit sä vid varenda remissdebatt som jaghar varit med om , att hela anförande går ät attskildra hur eländigt det är ställt i det svenska samhället. Han sägervisserligen varje gäng att det kanske också finns andra drag, men dem hinnerhan inte med. Det finns inte en enda ljusglimt i denna dystra skildring; detfinns ingenting som är bra i , Och detta säger han inte bara i sina talhär; jag har läst tal vid stämma och även andra avhans tal, och de innehåller alltid precis detsamma: elände över allt elände! skyUer på brevskrivare och säger att han baratolkar vad folket säger.