prot · FV0928 · 1972-12-31 00:00:00 — behöverlärure som hur en egen inre trygghet. Det är den första psykologiska fostransom behövs av en lärare för att han skall kunna förstå eleverna. Vi behöverockså lärare som har tid att studera sina elever. Man kun nämligen lära sigmycket genom utt iukttu dem, om mun inte är ulltför upptagen uv att jagu mellunmoduler på oliku håll. En ökad psykologisk mognad, mindre skolor och mindrejäkt mellan moduler tror jag skulle betyda att de personliga relationerna inomskolvärlden blev oändligt mycket bättre till gagn för skolun och för hela vårtsamhälle. Mycket av det som nu har sagtrörande de svåraste problemen i skolan har jag ingen anledning att invända mot.Det stämmer väl med den allmänna bild som vi både inom departementet och inomskolöverstyrelsen har av var svårigheterna sitter. Jug vill bura erinra om attnu av det skälet en mycket omfattande och djuplodande utredning, den s. k.SlÄ-utredningen, arbetar på en mycket bred front för att än en gång gå igenomproblemen och försöka få fram nya metoder och ytterligare möjligheter att görarelationerna mellun elever, lärare och skolledning bättre än vad de förnärvarande mångu gånger är. Att lärarutbildningen i dettu sammanhang är väsentlig ärvi ocksä överens om. Men låt mig ändå göra det tillägget, , att detkanske är väl så viktigt utt den fortbildning som i oliku former bedrivs föralla lärare i högre grad än inriktas på problem av den karaktär som vinu diskuterar. Jag har under tHlämpligt unslag i årets statsverkspropositionocksä markerat att en del av fortbildningen i dug kunske i något för storutsträckning ägnus ät detaljer inom ämnena och mindre åt de stora problem somförekommer i samspelet mellan elver och lärare. Icke desto mindre vill jag hävda att den svensku skolan päfortbildning UV sinu lärure satsar mycket storu belopp. Vi har förslag omatt närmure nästa är skall satsas på lärares fortbildningoch hur därvid markerat att just problem av den typ som tar upp iinterpellationen bör ges en större tyngd i fortbildningsarbctet. Från lärarhåll påstås det ofta att det brukar heta att detär lärurens fel när det uppkommer problem. Lät mig säga att det är nägot av enmytbildning. Jug anser att påståendet är orättvist. Varken jag upplever saken sä, när vi är ute och diskuterar, utt de personer vidiskuterur med i förstu hand skjuter på lärarna. Vi försöker ständigt klargöraden enormt svära situation som mänga lärare, särskilt pä högstadiet, kommer inär de ställs inför problem som samhället såsom sådant har skapat. Självklartär läruren inte skuld till problemen utun i stället den som skall försöka redaupp svårigheterna. Det som särskilt trycker pä, både i interpellationenoch i inlägget, är en satsning inom lärurulbildningen pä moment uvpsykolo-gisk-pedugogisk nutur. Som jug untydde i svaret, tror jag utt man kanräkna med att detta kommer att beaktas i det väntade förslaget fränskolöverstyrelsen. I senaste numret av finns ett referat av vadden arbetsgrupp som sysslur med dettu inom SÖ hur kommit frum till när detgäller uti förändra lärarutbildningen, särskilt på ämneslärarsidan. Omskolöverstyrelsen vidarebefordrar det förslaget till departementet, så tror jagatt det kommer att leda till en större satsning än på träning i demoment som särskilt talat om. Emellertid bör vi ha klart för oss utt möjligheternu trotsullt är relutivt begränsude utt den vägen lösu skoluns svåru problem.Psykologin och pedugogiken hur inte så mänga metoder att anvisa . Men ökudeunsträngningur bör givetvis görus. Och om vi fär ett förslug fränskolöverstyrelsen sä tror jug, som sugt, utt depurtementet gunska snart kommeratt på den punkten villfara önskemålen. Vad slutligen beträffur betygen är jag kunske inte avsamma uppfattning som . Jug tror inte utt det skulle liggu någotpositivt i utt differentieru betygssystemet när det gäller den här delen avbetygsättningen mer än . Jug stöder mig pä en promemoria, som översäntsfrån till departementet som underlag för besvarandet uvinterpellutionen. Enligt dennu PM är erfurenheternu inte särskilt gynnsummu avden tidigare starkt differentierade betygsskulun. Det är skrivet med sådunbestämdhet utt jug utgår ifrån att det är riktigt. Och min egen erfarenhet,både som utbildare och tidigare statistiker, säger mig utt när det gäller uttmäta något så svärmätbart som lärarlämplighet och lärarskicklighet, förbättrarman inte systemet genom att försöka utt inbilla sig själv och lärurkandiduternaatt man kan gradera dem mer än vad man i självu verket kan. Så pä den punkten men det är väl den endu skiljer sig min uppfuttning från . Ang. betydelsen av ämnena psykologi och pedagogik iläramtbildningen FruÄSBRINK (s); Jag tackar statsrådet för vänlighetenatt ytteriigare belysa svuret. Vi får hoppus att kommer med en radfruktbara uppslag, och jug hoppas ocksä att det blir ett vidsträcktremissförfarande, där man kunske skickur ut remissen till lät oss sägu heltvunliga skolor. Låt vunligt skolfolk, som går i det dagliga arbetet, yttru sig!Det uppkommer lätt ett expertvälde, och det kunske är märkburt - i vurie fullför den som är verksam inom det här området att det finns ett överflöd påexpertis inom skolan för näivarunde. Det är tacknämligt att man ägnaruppmärksamhet ät fortbildningen. Jug delur helt uppfuttningen utt man kanskeägnar sig för mycket ät detaljer. Det är tyvärr en relutivt vanlig upplevelseutt mun hör lärure säga att det inte är till mycken nytta att delta i dennafortbildning. Men jag tror att den inbördes gemenskapen, kollegialiteten ochsammanhållningen är av ovärderlig betydelse - utt lärure fur finnu varundru,diskuteru sinu problem i all enkelhet och utan experter som - vilket jag varitmed om när de skull tulu till oss i psykologi böriar med utt sägu; "Jughur med flit förenklut mitt tulesätt, så utt jag hoppas att ni skall kunnafölja med." Det är inte en särskilt lyckad upptakt till en pedugogdag. Vad beträffur psykologi och pedugogik och anmärkningen attmun inte hur sä mänga metoder, så för de dock till en skolad självkännedom,vilket väl är det väsentliga i en lärargärning. Jag hoppas att det buru är överkänslighet hos lärurnu närvi tycker utt mun oftu vill fä det därhän att det är lururnas fel. Men nog fårvi, om vi ganskur massmedia, mänga gånger den uppfattningen att man på förhund Ang. betydelsen av äntnena psykologi och pedagogik iläramtbildningen tarställning mot läraren och anser att det är han som har missat. 1 varie full urdet ulltid eleven som blir fotograferad om det händer något intermezzo. i (s); Jug tycker att det låter utomordentligt branär statsrådet talur om hur viktigt det är att tu hänsyn till denförmågu som en lärare kun hu när det gäller utt nå elever och förstå dem. Jagbura beklagur utt man vid urvalet av elever till har en heltannan uppfattning. Man anser det ganska likgiltigt med ett omdöme som vittnarom att en blivande lärure är utomordentligt väl skickud och intresserad att tahand om mycket svära elever, sädana elever som samhället i övrigt gärnu skuffurundan och inte vill ha att göra med. Men däremot är man vid lärarhögskolanmycket intresserad av betyg och detaljer i vurie ämne. Jag hoppas pä en omvändelse hos statsrådet , och jaghoppas på en liknande omvändelse hos . Som det är finnsdet ingen förståelse för det värde som ligger i att en lärure förstår sig påeleverna. Jug vill hälla med i Stockholmom utt urvalsförfurundet vid lururhögskolornu, som tyvärr har fått en allt störrevikt genom utt antalet sökande sä snabbt ökar jämfört med untulet plutser,lämnur mycket övrigt utt önska. Lät migbara nämna hur problemutiken ligger till. Vi har ända försökt att uv den förnämnstapedugogisk-psykologiska expertisen i detta land få fram metoder som skullemöjliggöra för oss vid intagning till lärurhögskolornu utt i varie full mycketbestämt uvräda dem som på förhand skulle kunna bedömas vara olämpliga somlärare. Vi har efterlyst ett s. k. lärurlämplighetstcst. Men ännu fem är efterdet utt vi guv uppdraget har våra pedagoger och psykologer inte kunnatkonstruera ett test som vi och de kan anse vuru tillfredsställunde. Dettu ärdet dilemmu i vilket vi befinner oss. Men något är gjort, och mun tur, fruEriksson, en viss hänsyn ~ om än fortfurunde alltför liten till insatser avden typ som Ni nämner. Det pågår det antyddes i mitt svar till ett arbete pä att göra intagningsbestämmelserna, bl. a. till lärarhögskolorna,annorlunda och som jug ser det rimligare än de nuvarande. Tyvärr torde detkomma att dröja ännu ett par tre är innan vi kan räkna med att ha etttillräckligt fast undertag för att kunna genomföra en förändring. I god tidkommer den frågan emellertid dä att anmälas till . Överiäggningen vur härmed slutud. § 10 Föredrogs och biföllsinterpellutionsframställningarna nr 72 och 73. § 11 Interpellation nr 74 ang. normerna för existensminimum Ordet lämnades på begäran till (vpk), som yttrade: Frågan om normerna för existensminimumhar varit förmäl för diskussion i , och kritik harfamförts mot gällunde normalbelopp liksom mot dyrortsgrupperingen för dessa. anvisningar gällande normulbeloppet förexistensminimum förär 1972 - daterade - skall tjäna tillledning vid bestämmande uv existensminimum. Av dessu frumgår bl. a. att en giftman, vurs hustru är hemmu och där familjen har två minderåriga burn och bor påen pluts som ligger inom ortsgrupp 5, skull hu ett normulbelopp förexistensminimum uv 12 600 + I 380 -I- , dvs. summunlugt 15 360kronor per är. I detta normalbelopp beräknas bostaden ingå med perår (ett rum och kök med uppvärmning), dock med ett tillägg för ytterligure ettrum, eftersom mun som normalbostud i detta fall fören familj på fyra personerräknar med två rum och kök. Med den faktiska hyresutgiften avses hyran efteravdrag av bostadsbidrag. Jämför man detta belopp för existensminimum med detsociulbidrugs-system som införts i finner mun, utt socialbidragen fördenna familj uppgår till 9 300 + , dvs. summa ,vartill (dessutom skall läggas den faktiska hyreskostnaden. En sådan jämförelse visar, att normalbeloppen förexistensminimum ligger mycket lågt. Då denna fräga senast var uppe i riksdagenunder skrev emellertid bevillningsutskottet (1970:31) bl. u. följunde; "De av CFU fastställda normulbeloppen förexistensminimum är avsedda att tjäna till ledning vid bestämmunde uvexistensminimum i det enskildu fullet. De lokala skattemyndigheterna harsåledes i praktiken möjlighet att med beaktande av nämndens anvisningar rörandeavvikelse från normulbeloppen fastställda ett existensminimibelopp, som ärhögre än normalbeloppet men som likväl inte får överstiga summan uv gällundeortsuvdrug och maximibelopp för avdrag för väsentligen nedsatt skatte-förmågu.Vid införsel är utmätningsmannen över huvud taget inte bunden av de av CFUfastställda normalbeloppen utan hur vidsträckta befogenheter att i variesärskilt fall pröva hur stort belopp som skall förbehållas gäldenären. mening synes därför det uv motionärernu aktualiserade problemet iregel kunna lösas inom ramen för gällunde lugstiftning genom en generöstolkning uv begreppet existensminimum, där sociula och undru förhällundenmotiverur detta." 1 praktiken hur det emellertid visat sig att denna"generösa tolkning" vurit mycket vurierande i olika delur uv lundet,och enligt min mening borde myndigheternu därför buttre än på ett merakonkret sätt fastställa ocksä normer för denna "generösa tolkning". Gällande praxis visar dessutom utt t. ex. restskuttcavdrugoch unnan införsel i lön görs utun utt de rekommenderade normerna för existensminimumbeaktas, såvida icke vederbörande löntagare själv uttryckligen begär att fåbehälla åtminstone existensminimum. Det är alltså löntagaren själv somalltid måste ta initiativet och begära att normerna för existensminimum mättebeaktas. Normalbeloppen för existensminimum är grupperade i dyrort4 och 5. Vi hur tidigare hävdat att dä existensminimum har ett väsentligtsumbund med skuttebestämmelserna, eftersom det gäller att fastställa en undregräns, alltså det minimum som måste garanterasen människa för att hon efterskatteuttag och införsel skall kunna livnära sig, är det brist på logik attexistensminimum dyrortsgrupperus. Lägger mun härtill att sociala reformer ärutformade enhetligt för hela landet blir bristen på konsekvens ännu större. Med hänvisning till vad jag här anfört hemställer jag omkammarens tillstånd att till herr finansministern få ställa följande frågor; Är statsrådetberedd medverka till att unvisningar utfärdas i syfte utt uppnå en meraenhetlig tolkning beträffande begreppet existensminimum utöver vud somfastslagits i anvisningar för existensminimum förär 1972? Vill stutsrådettu initiutiv till sädana instruktioner som förhindrar löneavdrag på så storabelopp att existensminimum underskrides? Är statsrådetvillig medverka till att dyrortsgrupperingen för existensminimum försvinner? Denna anhållan bordlades. §12 Interpellation nr 75 ang. verksamheten med företagsdemokrati i statligaföretag Ordetlämnades på begäran till FruMARKLUND (vpk), som yttrade: Kravet pä ett verkligt inflytunde för deanställda pä arbetsplatserna hur förts frum med särskild skärpa under senareår. Det hur gällt möjligheten utt påverka företagets produktionsinriktningliksom dess orgunisution, och det hur gällt förhållandena på den egna urbetsplut-sen. Inflytunde förutsätter makt, och därför hur den hittillsfördu kumpen för företugsdemokruti kommit utt inriktus pä att öka lönarbetarnasmakt i förhällande till urbetsköparnas. I det syftet hur stor aktivitetutveckluts för utt undanröja fortfarande gällande klasslagstiftning päurbetslivets område. Kruven om uvskuffande av 32 § i Arbetsgivareföreningensstadgar är ett exempel. Förslagen om en utformning av urbetarskydds-lugen såutt skyddskommittéerna får full beslutanderätt över arbetarskyddet och reellamöjligheter att utforma urbetsmiljön är ett unnat. Löntagarnas krav pä företagsdemokrati har mötts med olikaförslag och åtgärder. Styrelserepresentution har föreslugits som en väg utt ökaarbetarnas insyn i företagen. I statliga bolag har försöksverksamhet medföretagsdemokrati bedrivits. Just ett av de senare - det stutsägdu - har idugurna gett en illustration till hur otillräckliga genomfördaåtgärder är. Det samverkansystem som man där praktiserat har inte på långt närmotsvarat de förhoppningar man från arbetarnas sidaställde då systemet infördes. På ett område där inga tidigare erfarenheterfinns utt tillgå är det självklart att det kan krävas uv försök och attändringar av systemen kan visa sig erforderliga. Men mot bukgrunden uv hur manbl. u. från industridepurtementets sida bedömde situationen vid innunsumverkunsystemet böriade tillämpas ter det sig ändå förvånande att resultatetnu blivit att den centrale sumrädsom-budsmunnen slutat sin anställning medföljunde motivering; "Det som uvgjort att jag har slutat vid ärföretagsledningens agerande. Jag trodde utt ledningen ville jobbu för samverkunefter strejken - men i dug hur vi en djup klyfta mellan allt det fina som sagtsoch verkligheten." Förhållundena inom hur vid ett flertul tillfällenställts i rumpljuset. Inte minst skedde detta naturligtvis under konflikten vidmalmfälten . Men också diskussionen kring bolagetsberyktade 31 teser och händelserna i sambund med publiceringen uv den s. k.Duhlströmsku undersökningen har riktut uppmärksumheten pä bristernu i dettaavseende inom . Undersökningen syftade till utt kurtläggu förutsättningarnuför ökut inflytunde för de unställdu vid företaget. I ett svar i undra kammaren pä frågorsom främst rörde tillämpningen av de 3 1 teserna ansåg dåvarande industrimi nistern att "--- hör till de svenska företag somfaktiskt gjort mest när det gällt utt engagera de anställda i frågor som rörföretaget". Den aktuelle samrädsombudsmannen bedömer det också så att "möjligtvis kommit längre än de flesta andra företag". Men han serdet som en klen tröst att undru företug har det ännu sämre ställt när detgäller företagsdemokratin. Kritiken mot det nu gällande sumverkunsystemet kommerockså från gruvarbeturnus fackliga organisation, som arbetar med förslug tilländringar av detta system. Men aldrig så genomgripande ändringar kun inte ledutill någon avgörande förbättring om inte grundinställningen fränföretagsledning och ytterst blir den som så mänga gångeruttalats, nämligen utt vidgu löntagarnas inflytande på ullu plun, även då detgäller arbetsförhållanden, investeringsbeslut, ekonomisk planering osv. Med hänvisning till det anförda ber jug om kummurenstillstånd utt till herr industriministern fä ställa följunde fråga; Har herr industriministern uppmärksammat de iinterpellationen påtalade förhållandena, och föranleder det i så fall herrindustriministern att föranstalta om en översyn uv verksamheten medföretagsdemokrati i statliga företug? den 24 febmari 1972 § 13 Anmäldes och bordlades Kungl. Maj;ts proposition nr20 med förslag till förordning om ändring i förordningen (1971:50) om särskiltinvesteringsavdrag vid taxering till statlig inkomstskatt. Nr 28 § 14 Meddelande ang. enkla frågor "74februari 1972 Meddelades att följande enklafrågor denna dag framställts, nämligen Nr 93 i (fp) till herrinrikesministern angående forskningen rörande industrinedläggningarna iVärmland och : beredd att tillförsäkra att den pågående forskningen angående verkningarna av industrinedläggningama i och Nr 94 () till herrkommunikationsministern angående kommunala subventioner för uppehållande uvstatlig busstrafik; Vad anserkommunikationsministern om statens järnvägurs krav på kommunala subventioner för uppehållande av statlig busstrufik i Nr 95 (vpk) till herr inrikesministern angåendeproduktionsbegränsningar inom pappers- och massaindustrin; Anser statsrådet de inom pappers- och massaindustrinvidtagna och signalerade produktionsbegränsningarna vara oundvikliga och acceptablasamt överensstämma med regeringens uttulude målsättning att klaru fullsysselsättning? § 15 Kammaren åtskildes .