prot · FV09135 · 1972-12-31 00:00:00 — Jag vet inte hur viktiga sådana faU är, men det är tydligtatt om utredningen besvärar sig med att författa en sådan promemoria, måste detfinnas mängder av sådana exempel inom ramen för den mångfald av andra system avmotsvarande karaktär, där för övrigt de ekonomiska vinster som man kan göra ärbetydligt större än när det gäller värnpliktsförmåner. Man kan se detsamma om man studerar en annan utredning den som gäUer studiemedelssystemets reformering (SOU 1971:87). Som vi redantidigare har påpekat här är gifta studerande sämre behandlade än ogiftasammanboende vare sig de har barn eUer inte. Det är bakgrunden till följandekonstaterande i utredningen; "Dessa bestämmelser i studiemedelssystemettorde i ett antal faU ha medfört, att gifta studerande formellt kan ha bosattsig på annan adress än maken, men trots detta levt tillsammans underövervägande delen av studieterminerna. De har därigenom undgått prövningengentemot makens ekonomi, vilken, om prövning skett, kunde ha diskvalificeratfrån rätten till studiemedel. Studiemedelsnämnderna har haft små möjligheteratt kartlägga omfattningen av sådant missbruk." Om åtgärder mot diskriminering av äktenskapet Om åtgärder mot diskriminering av äktenskapet Statsrådet sade, att denna utredning föreslår skall ändra systemet så att sammanboende med barn skall behandlas somgifta. En sådan ändring låter mycket bra och statsrådet försökte få det attlåta bra - men man kan ju på nytt fråga sig vad som egentligen kommer att menasmed sammanboende i sådana fall. Är det statsrådet som skall springaomkring i studenthuskorridorerna och rycka i dörrarna? Eller vem är det somkommer och kontrollerar? Är det kanske studiemedelsnämnderna, som inte ensikanhålla rätt på om gifta - som man säger här - sammanbor eller inte? Eller låt oss, , titta på självastefamiljelagsakkunnigas betänkande (SOU 1972:41). Där konstateras på s. 96 heltfrankt att "klarläggandet av den faktiska samlevnadssituationen kandäremot vålla utredningssvårigheter, särskilt om parterna har ohkauppfattningar". Det är en intressant möjlighet. Då kanske statsrådetOdhnoff vill fälla den ena för bedrägeri men inte den andra. Hur kan dåfamiljeministern gå förbi dessa problem helt lättvindigt och tala om bedrägeriså fort man inte följer lagen? Samma förträffliga utredning konstaterar på ett annatställe följande (s. 47): "Såvitt avser likabehandling oavsett civilståndet av samma faktiska situation---- pekar de sakkunniga bl. a. på att praktiska svårigheterkan följa av nödvändigheten av att i sådana fall alltid utreda de faktiska förhållandena så snart olika regler gäller för samlevande och ensamstående." På nytt alltså; svårigheter att veta det verkliga förhål- landet. Vi kan också titta på familjepolitiska kommitténsbetänkande, som är avgivet till . Där finns ent avslutande PM, somjag har läst. Eftersom jag är lat, börjar jag bakifrån - kanskebörjar framifrån och har därför inte sett den . Arbetsgruppen talar ombostadstiUägg tiU icke-barnfamiljer. Under stora våndor, fm Odhnoff, diskuterarman hur man skall rikta stödet, om det skall vara individstöd ellerhushållsstöd, och man konstaterar på s. 641 följande: "Definitionssvårigheterär emellertid här betydande och torde inte kunna lösas på ett helt godtagbartsätt eller utan en betydande administrativ insats." förefaller detta av de olika resonemang som raan höroch av vad som står att läsa i denna PM som om man vore i färd med attkonstruera ett system med bostadstillägg till en vidgad personkrets - aUtsåäven icke-barnfamiljer och göra det på sådant sätt, att det kommer att bliännu mera oförmånligt att gifta sig genora att man då får en inkomstprövningför sina inkomster samraanlagda när det gäller sådana nya bostadstillägg. De som är så att säga till hälften sammanboende, fruOdhnoff, och som i skatte- och socialsammanhang behandlas som ensamstående kanförlora på att gifta sig bostadstillägg,daghemsavgifter, sociala bidrag, I 800-kronorsavdraget som en eller möjligenbägge parter kan förlora, förvärvsavdrag som en av partema kan förlora, denfaktiska sambeskattningen för egenföretagare, studiemedel osv. Allt detta ärsaker som gör att raan när man sätter sig ned och försöker räkna utkonsekvenserna av att ingå äktenskap finner, att det är ett fruktansvärt dyrtnöje. Det är i den bemärkelsen, , som äktenskapetär utsatt för en diskriminering, och det är, vågar jag säga, därför som medstörsta sannohkhet antalet äktenskap i sjunker så dramatiskt: folk harhelt enkelt inte råd att gifta sig. När avfärdar hela detta problem genom att talaom bedrägeri att inte registrera sig som samraanboende då man är det, då kanjag inte tycka annat än att kört huvudet så hårt in i busken attjag undrar om det någonsin kommer fram igen. För att värja sig anklagar fruOdhnoff mig för kallsinnighet mot ensamstående som har det svårt. Medhänvisning till familjepolitiska kommitténs betänkande påpekar attensamstående föräldrar som grupp har genomsnittligt låga inkomster. Det ärhelt riktigt och det kan man se i den tabell som finns på s. 240 i dettabetänkande. Men jag undrar; Är det logiskt riktigt att jämföra grupper på detviset? Är det inte riktigare att se till vilken disponibel inkomst enensamstående förälder har och jämföra med vad vederbörande skulle få om haneller hon gifte sig? Offentligt utredningsmaterial visar att en ensamståendeförälder med t. ex. två barn och i årsinkomst efter skatt ochbidrag har att leva på. Gifter sig vederbörande med någonsom saknar inkomst, får de efter skatt och bidrag att leva på,trots att de nu är en person mera. Precis på samma sätt är det också i andra inkomstlägen.Det blir då frestande att vara till hälften sammanboende hellre än att tasteget att registrera sig och bli behandlad på detta andra sätt. Det är på det viset som man diskrimineraräktenskapet.Äktenskapet, , tenderar att bli ett höginkomsttagarnöje,eftersom i dessa inkomstklasser frågan om olika bidrag ändå inte blir aktuell.Det tror jag för övrigt är en av anledningarna tUl att statistiken ifamiljepolitiska kommittén visar att de genomsnittliga inkomsterna itväförälderfamiljer-na är högre än i enförälderfamiljerna. Det finns fleraförklaringar, raen detta är en. Jag upprepar, herr talman, att genom attbortse från dessa olika svårigheter i själva verket inte har besvarat raininterpellation. Här finns ett antal stora frågetecken. Är t. ex. verkligen inte medveten om att detpå det hela taget saknas anvisningar till de många ohka myndigheter som skallavgöra vem som är sammaboende? Enligt finns endasten myndighet som har en sådan anvisning, och det är den myndighet som håller påmed familjebidragen till värnpUktiga. Läser man de anvisningarna, som jag hargjort, förstår man vilket fruktansvärt problem de har nar de skaU avgöra detena eller det andra fallet. Är inte heller medveten om att det på det helataget saknas kontrollmöjligheter inom ramen för det system som byggts upp? Påskattesidan har man byggt upp den mest fantastiska kontrollapparat, därför tUl den grad anser sig ha anledning att misstro folk. Införtjäntahundralappar granskas ju med förstoringsglas. Men vid avgörandet om vem somskall behandlas som sammanboende blir civilstånd - om man är gift eUer inte -och i övrigt egna uppgifter helt avgörande. Vi har, , ett enormt hårt skattetryck som göratt man Om åtgärder mot diskriminering av äktenskapet Om åtgärder mot diskriminering av äktenskapet måste halångtgående skattekontroll., De hårda skatterna medför att människor har svårtatt klara sig på egna arbetsinkomster och behöver bidrag. Bidragen är såkonstruerade att man kan vara säker på att hamna i en sämre belägenhet om mangifter sig. Bidragen är också så konstruerade att det berättigade i dem ärsvårt eUer omöjligt att kontrollera. På det viset uppstår faktiskt mygel med sammanboendeformeroch en diskriminering av äktenskapet. Jag talar alltså här inte om bedrägeri,eftersom jag anser att många parter är helt ovetande om det verkligaförhållandet, och myndigheterna själva har svårt att avgöra om en person ärsammanboende med någon annan. Men den som gifter sig kan alltså hamna i knipa. Ju hårdare skatterna blir och ju mera omfattande bidragenblir - för att folk skall kunna leva på grund av de höga skatterna desto merapåtagliga kommer dessa problem att bli. Jag försäkrar statsrådet att det är desluga och inte de svaga som framför aUt kommer att tjäna på de inveckladeregler eller den brist på regler - som finns. Och harstatsrådet tänkt på det här problemet? Äktenskapet ger vissa rättsregler som bl. a. fastläggervad som skall hända när äktenskapet upplöses. Tyvärr är det ju så, ,att alla äktenskap upplöses förr eller senare, och därför behövs sådanarättsregler. Genom att göra det lockande att vara till hälften sammanboendeåstadkommer man att allt flera ställer sig utanför dessa rättsregler. Eftersomreglerna väsentligen är till för att skydda den svaga parten, leder detta tilltragedier, som har påpekats från ohka håll. Familjelagssakkunniga resonerar om detta och vill lösaproblemet på det viset att de tar åtrainstone ett litet steg i riktning mottvångsäktenskap, dvs. att låta de rättsregler som gäller för äktenskapet istörre utsträckning också gälla dera sora inte är gifta, utan bara sammanbor.Men då uppstår följande problem, som är aktueUt i det sammanhang vi just nuresonerar om. Hur kommer man, , att förfara när två personereventuellt separerar och det visar sig då i domstol att man i skatte- ochsociallagssammanhang har behandlat dessa personer som ogifta, dvs.icke sammanboende, men domstolen vid granskning av frågan urfamiljelagssynpunkt fastlägger att de i själva verket skall behandlas somgifta, alltså sammanboende med barn? Skall kliva in och i efterhandanklaga dessa personer för bedrägeri? Gör man på det viset, har man verkligenskapat ett system där parterna får en stark anledning, herr talman, att så attsäga i efterhand med näbbar och klor kämpa för att visa att de alls icke harvarit sammanboende och icke skall ställas under några som helst rättsregler avdet slag som familjelagssakkunniga viU tillämpa på dem. Det vore ju olyckligtmed hänsyn till att just dessa rättsregler behövs för att skydda framför alltden svaga parten. I detta sammanhang kan man naturligtvis ifrågasätta tesenom att vara neutral till samraanlevnadsformen. Detta är i hög grad enideologisk fråga, och eftersom mitt svar på interpellationssvaret redan harblivit på tok för långt, kan jag inte ta upp den . Men det är också enpraktisk fråga som berör oss just i det här sammanhanget. Borde man inte göra det lockande att ställa sig inom derättsregler som gäller för äktenskapet? Är det inte när allt kommer omkring pådet viset att det ursamhällets synvinkel är någonting värt att man åtar sig de inbördesförphktelser som äktenskapet innebär och därigenom minskar riskerna förtragedier för den svagare parten? Under alla omständigheter borde det vara såatt man inte som hade olika regler som systematiskt gjorde att människor närde bedömer om de skall gifta sig eller inte finner att reglerna är så utformadeatt de mis.sgynnar äktenskapet. Man talar så vackert om neutralitet i fråga omsammanboendeformema, men det finns ingen sådan neutralitet, herrtalman. När man tog bort sambeskattningen, tyckte jag för min delatt det var bra, men jag har i efterhand komrait underfund med att det varväldigt olyckligt att man inte tog bort en lång rad regler sombelastade dera sora var gifta. Man tog bort förmånen - på ett principresonemang-som den tidens sambeskattning innebar, men man tog inte bort pågrundval av samma principresonemang den långa raden av nackdelar sora den härinterpellationen sysslar raed. Jag beklagar att har försökt undvika en debattom dessa betydelsefulla frågor genom att helt enkelt förneka att det finns ettproblera. Och förnekar det trots att problemet granskas i en serieav offentliga utredningar. Det är inte bara så att en moderat riksdagsman, somfru tycker Ula om, har hittat på detta, utan jag tar för givet att fruOdhnoff har läst alla dessa utredningar och är medveten om att problemetfaktiskt existerar i sinnevärlden och inte bara i moderata huvuden. Jag hoppasatt viU återkomma i en replik och diskutera dessa frågor. Och närfru återkommer och om hon dä fortfarande vill förneka min utgångspunkthär, nämligen att det finns en ekonomisk diskriminering av äktenskapet, undrarjag om i sin egenskap av familjeminister skulle kunna vara i ståndatt ge en alternativ förklaring till den dramatiska nedgång som har skett iäktenskapsfrekvensen i det här landet och som saknar motsvarighet i andra nordiskaländer. Om åtgärder mot diskriminering av äktenskapet har här fört en våldsamsifferexercis. Kanske är det en reminiscens från den försvarsdebatt som hanspartiledare förde från denna talarstol. Beträffande sifferuppgifterna om antalet giftermål så kandet väl i och för sig inte vara något självändamål att stå och diskutera dem,men eftersom dessa siffror tycks vara så intressanta, kan vi väl göra enytterligare kommentar till dem. Om hade orkat gå litetlängre tillbaka än tUl 1966, så hade han funnit att vi då hade en avsevärtlägre siffra för ingångna äktenskap. 1960 redovisas t, ex, 50 000 ingångnaäktenskap. Med anledning av tal om attäktenskapet är ett fruktansvärt dyrt nöje vill jag hänvisa till att jag redan imitt interpeUationssvar visat att det verkligen inte är korrekt att påstå någotsådant på det genereUa sätt som här vill göra. Orsakernatill förändringarna i äktenskapsfrekvensen är naturligtvis en intressant fråga,som man kan uppehålla sig vid. tog bl, a, uppfrågan om det kan röra sig om en attitydförändring. Om åtgärder mot diskriminering av äktenskapet Hanavvisar emellertid det orsakssamband sora ändå framstår som helt klart när manhar nära kontakt med ungdomar, nämUgen att dessa ser samlevnaden som en etiskfråga, som djupast sett bara berör dem själva. Jag tror inte att man skallvifta bort ungdomarnas moraliska funderingar på det vis som tycks vilja göra. Jag tror att samvetsäktenskap för parterna ställerminst lika stora krav på inre hänsyn och på motståndskraft raot yttrepåfrestningar sora konventionella äktenskap. Att man sedan från samhälletssynpunkt ser det som angeläget att skapa regler, som värnar om den svagareparten - antingen det gäller en hemraafru som ägnat en stor del av sitt liv åtsin mans välbefinnande eUer det gäller ett barn - är en annan sak, sombehandlas av famUjelagssakkunniga, När det gäller de förändrade attityderna till äktenskapettror jag att man skall understryka att dessa förskjutningar avser det formellaäktenskapet. Jag tror inte att denna attitydförändring i allmänhet är förenadraed någon negativ inställning till famiUen som samlevnadsform. De som väljeratt leva tUlsararaans och att skaffa sig barn tUlsammans anser sig i regel ändåsora en familj. Ingenting tyder heller på något annat än att de i allmänhet ärberedda att stå för att de lever tUlsammans, Försäkringskassorna har förfamiljepolitiska kommitténs räkning frågat föräldrar till nyfödda barn bl, a,ora de lever tillsammans. Av föräldrarna tUl de barn som varfödda utom äktenskap svarade två tredjedelar att de sammanlevde. En annan orsak till att de formella äktenskapen avtar iantal kan vara att det är någon katastrof att få barn utomäktenskapet. När man ser hur formalistiskt bygger upp sinargumentation måste man fråga: VUl återskapa det socialastigma som inte minst barnen i dessa fall tidigare fick lida för? Det skulle juindirekt vara ett sätt att främja äktenskapet. Är alla barns lika rätt tillgoda uppväxtförhållanden en målsättning som vill geavkall på och viU han begränsa den tUl att avse barn vilkas föräldrar är gifta?Är det fel att samhället genora skatteavdrag och sociala förmåner försöker attförverkliga denna målsättning också för barn i enföräldersfamUjer? Alla barn har ju en far och en mor. Samhället kan intetvinga fram en alla barns rätt att få växa upp tillsamraans med sin far och sinmor, även ora vi allvarligt skaU ställa oss frågan om vi kan åstadkomma raer pådetta område. Men samhället bör gå så långt som möjligt för att ge alla barnlikvärdiga ekonomiska och sociala viUkor. Och var skall vi sätta gränsen i dettaavseende? VUka barn är det som inte är välkomna i ? tar vidare upp frågeställningar somhänger samman med den ekonomiska argumentering jag förde i svaret. Jag förstodinte vad det var för myt han talade om och som jag skuUe ha avskaffat. Detframgår ju helt klart av svaret att det i stort är en ekonomisk fördel förmänniskor att gifta sig. Om man som jag har gjort självklart utan anspråk påatt till sista kronan ha givit en fullständig redovisning försöker vägasamman fördelarna och nackdelarna, så överväger starkt fördelarna föräktenskapet. tar upp frågan om invalider ochandra pensionärer som flyttar saraman och som gifter sig. Det är alldelesriktigt att inkomstprövningsreglerna för kommunalt bostadstillägg för giftapensionärer kan vara mindre förmånliga än för ogifta, nämligen om båda harsidoinkomster. Däremot ger de fördelar för gifta, om bara en av makarna har ensidoinkomst. Vi kan också notera att pensionstillskott utgår oberoendeav civilstånd och vidare att det kommunala bostadstillägget ofta och då isynnerhet i de större kommunerna är kopplat tiU den faktiska hyran och därförav mindre betydelse i det här sararaanhanget. Om en invalid gifter sig med en icke invalidiserad person,förändras inte förtidspensionens storlek. Däremot påverkar giftermålet detkommunala bostadstillägget. Om det är mannen som är invalidiserad, förvärvarhustrun genom äktenskapet rätt till änkepension. Frågan om civilståndets betydelse inom folkpensioneringenhar efter flera motioner i ämnet varit föremål för behandling , har uttalat sin principiella anslutning till tanken att folkpensionsförmånerna skaU göras oberoende av den försäkrades civilstånd. Utskottet har konstaterat att ett steg i den riktningen togs 1969, då pensionstUlskotten, sora infördes detta år, gjordes oberoende av civUståndet. Men konstaterar ju utskottet att det skulle vara en utomordentligt kostnadskrävande reform att på detta sätt jämställa gift och ogift inom folkpensioneringen - man räknar med en merkostnad på meUan 460 och , och därtill kommer kostnadsökningar för förtidspensioner och kommunala bostadstillägg. Den faktiska sambeskattningen har besked om. Jag nämnde den i mitt svar, även om inte uppmärksammade det. En gift person som driver jordbruk ellerrörelse med biträde av maken får inte dra av lön tUl denne. Inkomsten avverksamheten är i sådant fall resultatet av båda makarnas arbetsinsats, och denbeskattas i sin helhet hos den ene av makarna. Det förhållandet kallas faktisksambeskattning. Den make som beskattas har rätt tUl skattereduktion med I 800kronor och om hemmavarande barn finns därutöver förvärvsavdrag med I 000kronor. Den faktiska sambeskattningen ger inte någonskatteskärpning totalt sett, om den medhjälpande makens arbetsinsats ärrelativt liten, upp till ett värde av 5 000 å . Om den medhjälpandemakens arbetsinsats är stor, kan den faktiska sambeskattningen vara oförmånlig.Skälet till att den individuella beskattningen inte utsträcktes också tUl denhär gruppen av inkomsttagare var främst kontroUsvårigheterna. Man ville undvikaregler sora skulle underlätta för de sluga att sko sig på de svagas bekostnad om förstår vad jag menar. Risken för obehöriginkomstuppdelning är naturligtvis stor ora avdrag för raakelön medges.Regeringen är ändå medveten om att den faktiska sambeskattningen i vissa fallkan leda till oförmånliga resultat. 1972 årsskatteutredning fått i uppdrag att se över reglerna i det här avseendet. När herrBurenstam sedan koraraer in på frågorna ora mygel. Om åtgärder mot diskriminering av äktenskapet Om åtgärder mot diskriminering av äktenskapet som tycksvara väldigt kära för honom, visar han - det måste jag konstatera -en stor kallsinnighet mot de ensamståeende. Han har htet svårt att reda utbegreppen ömsom är det alltför invecklade regler, ömsom är det brist påregler, och lyckades koppla ihop dessa två förhållanden iett andetag. När man hör det här talet om lagstiftning om socialaförmåner, som gynnar de sluga och inte de svaga, tänker man gärna på bl. a. denfamUjepolitiska utredningen, som också tycks ha gåttigenom. I familjepolitiska kommittén har man sett på det direkta stödet tillbarnfaraUjerna, och vi kan konstatera att den enda punkt där de borgerligaledamöterna har kunnat ena sig om en gemensam reservation var den där desocialdemokratiska ledamöterna vUle ha rättvisare regler för inkomstprövningenav bostadstilläggen. Det belyser partivänners intressenför de svaga i det här sammanhanget. Vi skall inte fördjupa oss i familjepolitiska kommitténsförslag, men jag kan lova att korama igen i frågan om atttäppa till smyghålen för de sluga. Jag vill klart slå fast att missbruk avsociala förraåner inte har något stöd i vår politik Uka litet sora missbruk avskattereglerna. När det gäller skattefusk och skatteflykt har finansministernnyligen i ett interpeUationssvar till redogjort för denkontroll som genomförs och planeras. Det förekommer naturligtvis fall avmissbmk av sociaUagstiftningen även ora det uppenbarligen är ett mycket litetsamhällsproblem jämfört med de summor som undandras genom skatteflykt ochskattefusk. Missbruket av sociallagstiftningen skall självfallet ändå raed allkraft motverkas, och så sker också, inte minst genom de utredningar som arbetaröver det socialpolitiska fältet och som vi redan har varit inne och talat om. intresse i detta sammanhang harvarit väl dolt hittUls, raen jag lovar att inte skallsakna tillfälle att få leva upp till sina nyvunna målsättningar, för om manvill värna om en bättre ordning på det här området och det finns inte minst iherr eget parti många som säkert vill det - skall man nogakta sig för att nojsa raed de här problemen genom att falla för frestelsen attge dem raljanta benämningar. Skattefusk och socialbedrägeri är inte mygel, detär brottsliga handlingar som snarare bör läggas fram för allmän åklagare änutnyttjas i politiska indignationsnummer. Och jag vänder mig raot att herrBurenstara vill förringa raitt resoneraang om att detta skuUe varabrottsliga handlingar, som självfallet bör ställas under aUmänne åklagaren. Efter den långa diskussion om definUioner och reglerbeträffande samraanboende sora för från olikautgångspunkter frågar man sig, om verkligen vUl attförmånerna för de ensamstående skaU försämras. Det låter som om han betraktarregler som självändamål. Han är mindre intresserad av faktiska förhållandet,att ensamstående med barn raåste ha ett effektivt ekonomiskt skydd genomsamhället. Här koramer vi väl till den sista punkt som drog upp skUlnaden mellan vad som existerar i sinnevärlden och vad soraexisterar i den moderata hjärnan. Det har varit föga lyckosamt för moderaternanär partiledningen har gjort inhopp på det socialpolitiska fältet. Omtanken omde små i samhället tycks inte ha varit något nära och självupplevt tema förmoderata ledare, även ora partiet i kammaren har kunniga och engageradeföreträdare på den familjepolitiska sektorn. () kort genmäle: Jag har till mitt förfogandeoch hinner inte göra någon genomgång av statsrådet replik. EgentligenskuUe man kanske kunna klara det , eftersom den -fömtom en delnedsättande personliga koramentarer ora mina strävanden och syftningar ipoUtiken inte gav så värst mycket svar på de allvarliga spörsmål som tas uppi interpellationen. Jag har emellertid anmält mig på talarlistan och fårtillfäUe att komma tillbaka. För att den fortsatta debatten inte skall komma fel vadbeträffar den faktiska bakgrunden tiU de siffror som jag har nämnt vill jagfästa uppmärksamheten pä vad statsrådet började med att säga, nämligen att"om bara hade orkat gå Ute längre tillbaka hade hanmärkt art t. ex. 1960 var antalet äktenskap 50 000". skulle aUtsävara någon topp, som statsrådet viUe beteckna som exceptionell. Nåväl, fmstatsråd, jag har orkat gå tillbaka ända tUl 1860 för att se hur det faktisktförhåller sig, så jag vet precis hur det är.