prot · FV09114 · 1972-12-31 00:00:00 — Förhandlingarnaleddes tiU en början av fru andre vice talmannen. § 1 Allmänpolitisk debatt (forts.) Hert i (s): Anledningen tiU att jag förta veckan anmäldemig till ett inlägg i denna debatt var den situation som mträffat i samband medatt Facitkoncernen meddelat, att 2 800 anstäUda mäste friställas. Äv dessa har450 sin sysselsättning i . och tUlverkningen består av räknemaskiner. Original-Odhner ärden största industrin i norra och helt naturligt är oron för framtidenstor. Förhandlingar mellan Facit och har inletts ochöverenskommelse har träffats om sammanläggning under fömtsättning attaktieägarna godkänner överenskommelsen. Nägon garanti för att de 2 800 sommäste lämna företaget i fortsättningen kan fä arbete inom har ickelämnats, men troligt är att 250 anställda i fär stanna kvar. Arbetstillfällena i norra är fä. Konservindustrinhar varslat om uppsägningar, och i upphör Abba-Fyrtornet med allverksamhet. Därmed bhr ett fyrtiotal anställda utan arbete. Nya arbetstiUfällenmåste tUlföras den norra delen av , om inte utflyttningen av den yngrearbetskraften skaU bh sä stor att åldersfördelningen bhr ännu mer omöjlig änden är . uppgår pensionärernas antal till avbefolkningen. Propositionen 111, Hushållning med mark och vatten, kommerom nägon vecka att utskottsbehandlas. Mycket stort utrymme har i propositionenreserverats för att belysa problem. De orörda kusterna i norraBohuslän skall lämnas fria från påverkan av behandlad industri, Däremotföreligger inget hinder för miljövänlig industri att etablera sig inom området.Frän regeringens sida har bl. a. påpekats följande; "I den mänriktlinjerna för hushåUningen med mark och vatten innebär restriktioner motlokalisering av miljöstörande industri till vissa områden kan detta t. o. m.stärka motiven för ett regionalpohtiskt stöd tiU etablering av annan industriinom områdena. Detta understrykes särskilt i propositionen, där det ocksäframhålls att huvuddelen av dessa områden ligger i regioner därlokaliseringsstöd har ansetts kunna utgå." Jag vill särskilt understryka att för de kommuner somenligt riksplanen kommer att få s. k. bevarandeområden mäste detta uttalandetillmätas den aUra största betydelse. Det är icke några vUdmarker eller glesbygderdet här är fråga om, utan det är bygder med aUa förutsättningar att utvecklas. Jag vill gärna påpeka att de åtgärder som regeringenföreslagit i form av förhöjda statsbidrag till kommunerna för att utföra olikaslag av anläggningsarbeten är mycket välkomna. I första hand kommer sysselsättningatt kunna ordnas, och för kommunerna ges det möjligheter att igångsättabyggandet av bl. a. avloppsreningsverk, vattenanläggningar osv. Sysselsättningen inom stenindustrin har under många årvarit vikande. Konkurrensen frän utländska stenfirmor med tillgång till billigarbetskraft är besvärande. När det gäUer upphandhng för offentliga byggnaderär det angeläget att alla vägar prövas för att de svenska stenarbetarna skaU fäsysselsättning. Jag har velat påtala dessa problem icke minst därför att närsysselsättningar är i fara hoppas sä mänga på att regering och riksdag ingriperoch tar ansvaret för insatser som de enskilda och de privata företagen ickeförmår att göra. HertSTRINDBERG (m): Det är ofrånkomligt att det i en debatt somdenna blir en hel del upprepningar. Men det är en sak som faktiskt tål attupprepas och det är att all arbetslöshet är oacceptabel ur såväl sociala somekonomiska synpunkter. Detta gäller i aUra högsta grad arbetslösheten bland deunga, som drabbas mycket hårt, dels genom sin ålder, vilket skapar speciellasociala problem, dels genom att de i stor utsträckning saknar försäkringsskydd.En tiUfällig arbetslöshet efter avslutad skolgång eller mUitärtjänst kan ibörjan möjligen upplevas som en förlängd ledighet men om arbetslösheten fårvara som oförmåga från samhällets sida att klara derassituation. Under denna påtvingade sysslolöshet tillgriper alltför många avdessa ungdomar djupt olyckliga utvägar om man skall kalla det utvägar. Genomsnatteri och andra brott söker en del lösa bristen på pengar, och i gänget avkamrater i samma trista situation hamnar mänga dessutom i missbrak av sävälalkohol som narkotika. Jag beklagar djupt att unga människor råkar in i sådanaförhållanden som kan åstadkomma skada och märka dessa ungdomar förlivet. I den framlagda propositionen 125 redovisas endel åtgärder, som syftar tiU att minska arbetslösheten bl. a. bland våraungdomar. Detta är i och för sig att hälsa med tUlfredstäUelse, och jag hoppasverkligen att ätgärderna skall leda till resultat, men låt oss och detta ären vädjan tiU socialdemokraternas företrädare vid sidan av de insatser somföreslagits ändå sätta in alla de generellt verkande medel som vi förfogar överför att sä snabbt som möjligt kunna ge sysselsättning åt alla. Det har i olika sammanhang påpekats att skillnaden mellanden registrerade arbetslösheten och den verkhga är stor, och detta gäller inteminst ungdomsarbetslösheten. Det har flera orsaker. Ungdomarna kommer oftadirekt frän sin utbUdning, och i avsaknad av praktik finner många det i längdenhelt meningslöst att gå till arbetsförmedlingen. Där finns ju ändå ingentingatt få. Detta bekräftas av en intervju med en arbetsförmedlare i enav eftermiddagstidningarna . På frågan hur ungdomarna skall få jobb svararhon: "För det första fär dom inte ge upp sä snabbt. Dom ringer pä fem tiojobb. När det inte går lägger dom Domorkar inte längre. Dom måste ringa på tjugo trettio jobb. Nr 114 ellersenare går det." Detta att ungdomarna saknar praktik är ett allvarligtproblem, som särskUt mäste beaktas vid utformningen av vår framtidautbUdningspoli-tik. Mänga studerande ungdomar ingår i den dolda arbetslösheten.Trots goda teoretiska meriter, ofta ett flertal akademiska betyg, kan de intefä något arbete. I stället för att dä registrera sig som arbetslösa fortsätterde sina universitetsstudier. De har ju då i aUa faU studielän att leva pä. Denlösningen är säväl ur den enskUdes som ur samhällets synpunkt en dyrbarlösning. Med hänvisning till interpeUationsdebatten tidigare i dagkan jag avstå ifrån att närmare belysa detta med statistiska siffror. I kritiska lägen och ur arbetsmarknadssynpunkt anser jagatt vi har det - mäste samhällsansvaret gä före partitaktiskaspekulationer och bedömningar. Och detta samhällsansvar kräver av oss, oavsettvi representerar regeringsparti eller opposition, att vi inte fär lämna någonväg oprövad när det gäUer att avskaffa eller i varje fall minska dagensarbetslöshet. Vi har många tiotusentals människor som varit arbetslösalängre eller . Bakom varje enskUt faU i arbetslöshetsstatistikenstär en individ, en människa, ofta en ung människa, för vilken arbetslöshetenupplevs som en tragedi. Vi fär inte glömma bort det, när vi diskuterar dagenssituation. Lyssna på rörelsen, heter det. Ja, gärna det, men lät ossfrämst lyssna tiU individen, till den enskilde, som befinner sig i den långakön av arbetssökande, som anser sig ha berättigade krav på arbete ochberättigade krav på att ansvariga pohtiker gemensamt söker samla sig tilllösningar for att så snabbt som möjligt fä bukt med arbetslösheten. Jag har sysslat med politik ganska länge, och jag hardärför stor respekt för de insatser som svensk socialdemokrati under årens lopphar gjort pä skilda områden, men jag är besviken på dagens socialdemokrati, somintar så negativ attityd tUl åtgärder, som man rimligtvis ändå mäste inseskulle bidra till en lösning av sysselsättningskrisen inom vårt näringsliv. Utifrån såväl principiella som rent praktiskautgångspunkter vill jag hävda, att insatserna i första hand då mäste inriktaspå att förbättra näringslivets lönsamhet och investeringsvilja. Den ekonomiskapolitiken och näringspolitiken mäste primärt inriktas pä att skapa nyaarbetstillfällen och trygghet i arbetet. Det är inte att driva något ensidigtföretagarintresse att hävda detta, för på denna punkt kan inte föreligga nägonsom helst skiljaktighet mellan företagarintresset och de anställdas för attinte tala om de arbetssökandes. Vi har alltid inom moderata samlingspartiethävdat att tryggheten för löntagarna ligger i bärkraftiga företag, ochutvecklingen har understrukit riktigheten i denna uppfattning. Jag behöver, fru talman, inte gä in på de förslag sommoderata samlingspartiet och regeringen redovisat för att lösa dagens situationpå arbetsmarknaden. De har redan redovisats under debatten. Men jag kan inteunderlåta att i korthet kommentera proposition nr 125 pä en punkt, nämligen närdet gäller uttaget av ATP-avgift . Regeringen föreslår ett oförändratavgiftsuttag pä i stället för . Förslaget är blygsamtmed tanke på den snabba tillväxten av ÄP-fonderna,men det är ändå ett tecken pä ett klokt omtänkande. dristade jag migatt i konjunkturstimulerande syfte föreslå en minskning till under1973. I debatten här i kammaren fick jag dä av regeringspartiets företrädarehöra att det inte fanns anledning att under löpande avgiftsperiod ändra pä avriksdagen faststäUda avgifter. Regeringsförslaget på den här punkten är intenågot specieUt djärvt grepp, men ändå ett hälsotecken. Lät mig i det här sammanhanget med anledning avfinansministerns yttrande i går, att den uteblivna höjningen av ATP-avgiftenberor på att regeringen avser att lägga nya avgifter pä näringslivet, säga tillregeringen; Var försiktig när ni utnyttjar näringslivet som mjölkko! En ko somsinar ger inte mjölk ens om man sparkar på den. Jag sade förut att jag är besviken på socialdemokratin,som är sä fastlåst i sina positioner när det gäller förslag av mera generellkaraktär. Jag tror att den besvikelsen kommer att delas av många, om regeringenäven inte bara drar ut pä behandhngen av oppositionens förslag utanäven säger nej till dem. De arbetslösa väntar sig med all rätt att regeringenskall pröva alla tänkbara lösningar för att komma tUl rätta med arbetslösheten.Ätt vid sidan av de åtgärder som regeringen nu föreslagit ocksä exempelvisavstå från att höja löneskatten skuUe säkerligen mera långsiktigt få depositiva effekter, som vi alla hoppas på. Hert (); För ett partimmar sedan hörde jag i samband med familjedebatten en moderat säga här italarstolen, att förslaget att förkorta arbetstiden är utmärkt. Det var förstagången, mäste jag tillstå, som jag hört något sådant ifrån det hållet. Men detvar inte detta jag skuUe tala om . En av våra rationaliseringsexperter i det här landet, Ulfaf , har sagt att oavsett vilken regering vi har sä är vi nu i ensituation där vi antingen måste gå över tUl hel statssocialism med fuUständigtreglerad produktion, eller gå tUlbaka till vad som gällde pä . Ompåståendet görs för att döva samvetet med tanke pä alla människor som slås utfrän sin försörjning eller om det är ett medvetet provocerande uttalande vetjag inte, men det leder mig ändå att tänka på den roUfördelning som vi har isamhället och om inte tiden är mogen för en scenförändring. Företagen rationaliserar bort människor av för demnaturliga företagsekonomiska skäl utan att veta var de avskedade skall få nägonny anställning. Samhället mäste ta hand om de utslagna utan att veta om nägonny anställning finns för dessa människor. Hela proceduren är pä något sättomänsklig och ovärdig ett välfärdssamhälle som värt. Mänga av de utslagna harstora svårigheter att fä nägon ny anställning. Arbetsvär den måste många gångergripa in, och av dem som arbetar på våra skyddade verkstäder har upp tUl 90procent förat haft varaktigt yrkesarbete men av olika anledningar blivitutslagna. Om vi inte bara lägger företagsekonomiska aspekter pä dethela utan även försöker göra en totalkalkyl, så kanske vi finner att vi hållerpå med något som inte bara är omänskligt utan i högsta grad oekonomiskt. Exempelvis,om ett företag investerar och rationaliserar bort halva arbetsstyrkan, dä kandet vara en företagsekonomiskt sett lysande affär. Men om vi väger in vad detkostar att ta hand om de utslagna pä det ena eller andra sättet, så kanske detekonomiskt sett är en dålig affär. Den slutsats jag viU komma till är att vi mäste söka ossfram tUl en ordning där näringsliv och samhälle fungerar med mera samstämmigavärderingar och målsättningar. Vattentäta skott mellan stat och näringslivmåste nu brytas upp. Finns det några förutsättningar för en sådan här tanke?EUer är marknadskrafternas dynamik och ensidigt företagsekonomiskt tänkandeoskiljaktiga ledstjärnor för våra företagsledare? En multinationeU företagsledare sade i en tidningföljande: "Vinsten är enda beviset på att man lyckats. Om man bromsarmarknadskrafterna begränsar man dynamiken i företaget ochsamhället." Han fortsätter sedan och talar om hur liten makt ledarna förde mternatio-nella företagen egentligen har. "Den enda verkliga maktUnilever och andra multinationella företag har är makten att investera ellerej, att nyanlägga eUer fristäUa. Men den makten har vilken lokal företagare somhelst." Den makten har vilken företagare som helst.Frågan är bara hur vi skall lösa problemet, när den makten fär alltför negativaföljder för de anställda och för samhäUet. De borgerliga partierna har tyvärr bitit sig fast vid attger vi bara lättnader ät företagen så går aUt av bara farten. Men jag tror intepå att de borgerligas bud på 2 eller eventueUt 5 miljarder tUl näringslivetlöser den här problematiken. Utslagningsprocessen skulle ändå fortsätta likahårdhänt för den enskilda människan, och detta har jag svårt att acceptera, närjag fortfarande vUl tro att människan i alla fall är det centrala i vårtpolitiska arbete. Om vi menar allvar med talet om att utveckla vårdemokrati, sä skall vi ta vara pä det aUt större intresse för vårt näringslivsom växer fram hos stora grapper i samhäUet vUka ser pä näringslivet inte baraföretagsekonomiskt utan också samhällsekonomiskt och ur trygghetssynpunkt. Därför måste samhället och anställda alltmer komma in ibilden. Jag tycker att statsministern utvecklade dessa synpunkter härvidlagypperligt i går. Vi har här kommunernas intresse, och vi har framför allt deanställdas intresse, för vad som sker med våra företag. Detta intresse är heltannorlunda än det var för något tiotal är sedan. Ett företag betraktas intelängre enbart som en juridisk enhet, utan det gäller mer och mer anställda medfamiljer, som skall ha rätt att existera och känna trygghet i sitt jobb. Härräcker inte bara ensidiga företagsekonomiska värderingar. Det är mot denna bakgrund som förslag kommer att läggasfram om större insyn, om mer medbestämmanderätt osv. Jag skuUe här vilja framföraytterligare en tanke, som kanske chockerar. Vi har något som kallas kommunalförköpsrätt till mark. Varför skulle vi inte ocksä kunna ha något sådant somstatlig förköpsrätt till företag? Jag tror nu inte att en statlig förköpsrätttill företag skulle användas över hövan, men den skulle vara ett led i arbetetatt ge oss bättre insyn i vad som sker inom näringslivets ibland mycketmörklagda transaktioner. Vi har fått uppleva så mycketav dramatik och omställningar i värt näringsliv att man kan ställa frågan: Vemeller vilka krafter styr den industriella utvecklingen här i landet? Den nationella känslan är ju numer inte alldeleshundraprocentig hos våra kapitalägare, sä även i det här fallet kunde det varabra att veta vad som sker, och framför aUt vad som håller på att ske.Kommunerna har här ett påtagligt intresse, enär förflyttning eller nedläggningav en industri kan ha en förödande inverkan på berörd kommun. Många exempel pådet skulle kunna dras fram. Jag har som synes ingen övertro pä enborgerlig lösning av problemet hur vårt samhälle och näringsliv skallgestaltas, trots att även arbetsgivarna har engagerat sig hårt för attåstadkomma regimskifte till nytta för vem? En borgerlig regering, som redan har skissats i pressen,är för de grupper av anställda som jag representerar inget ljust framtidsperspektiv.Oppositionens främsta företrädare har i den här debatten på intet sätt tagitmig ur denna tro. Den fackliga och politiska arbetarrörelsen harhårt fått lära sig att gä genom vågorna av egen kraft, och jag tror det ärsäkrast att räkna med att det kommer att förbli pä det sättet. Hert (): Regeringen har sent omsider lagt fram sinproposition med förslag tiU konjunkturstimulerande åtgärder. Vi hade hoppatsatt regeringens förslag skulle ha framlagts redan vid höstriksdagens början,och dröjsmålet framstår nu som så mycket mera svårförståeligt, dä man finneratt propositionen dagtecknats . Var det möjligen så, att man inomregeringen först ville veta vad oppositionen hade att komma med, innan man slutgUtigtbestämde sig för vad man skulle föreslå? Många är kanske förvånade över att talesmän förnäringslivet inte ger uttryck för en mera påtaglig tUlfredsstäUelse, när nuregeringen synes satsa sä mycket på näringslivet för att lätta pä detbesvärande trycket och få ett ökat intresse för investeringar. De nu framlagdaförslagen innebär ju mer i ökade satsningar - och det ärmycket pengar - fömtom de åtgärder som tidigare vidtagits för att komma tiUrätta med problemen i samband med den ovanligt sega lågkonjunkturen. Varför ärman dä inte mera positiv? Enligt min uppfattning är det inte svårt att finna svaretpå en sådan fråga. Inom stora delar av näringslivet råder en bristande tro påframtiden. För att skUdra situationen i samband med regeringens åtgärder isyfte att stimulera benägenheten att göra investeringar inom näringslivet hardet inte saknats mer eller mindre fantasifulla liknelser. BUden av den törstigahästen som inte viU dricka är väl en av de bästa. Varför vill dä hästen inte dricka? Med andra ord: Varfördenna bristande framtidstro, som håUer tUlbaka investeringsbenägenheten, sommedför tveksamhet att nyanstäUa medarbetare, att satsa på nya produkter ellerge sig in på nya marknader? Om man bemödar sig att sätta sig in i de mindre ochmedelstora företagens aktuella situation, är det inte sä svårt att finnaorsakerna. Lönsamheten inom de flesta företag har nätt en oroväckandelåg nivå. Ett högt kostnadsläge och den ytterligt besvärande konjunkturen harpressat ned möjligheten att genom självfinansiering satsa . Ja, mennu går det ju sä lätt att låna till investeringar och ges ju betydandelättnader för den som vill ta chansen, kan man invända. Det är nog gott ochväl. Men våra företagare känner ett ansvar för att investeringarna skall varalönsamma även på , annars kan man inte betala sina skulder ochbehålla sina anställda - långt mindre anställa nya medarbetare. Det går inteatt avfärda denna faktor med att säga att våra företagare är benägna att kastayxan i sjön. TiU och med i avgivnarapport lägger man märke tUl ett uttalande som det kan vara befogat att beakta.Man säger där pä s. 147; "HärtiU kommer emellertid inflytande av förändringarav vad som går under namn av 'företagsklimat' och 'förtroende'-faktorer. "Visserligen tillägger man att detta inflytande svårligen låter sigkvantifieras, men även med detta försiktiga tUlägg har ett fullt berättigatkonstaterande gjorts. Vad kan vi då i göra och vad skulle regeringenkunna göra för att medverka tUl att framtidstron bland våra företag förbättras?Lät mig ge några exempel: Undvik att göra arbetskraften dyrare än vad avtalsparternaavsett. Låt bli att nu höja löneskatten. Ge våra företag särskild de mindre och medelstora - entillförsikt om att de makthavande inte kommer att ensidigt utnyttjakreditåtstramning när konjunkturen vänder uppåt. Företagen kommer aUtför välihåg den järnhärda kreditpohtiken under den föregående konjunkturuppgången,och det bör inte förvåna om man nu ser om sin likviditet i stället för attsatsa mera riskvilligt kapital. Undvik att göra län av pengar dyrare än nödvändigt.Särskilt den länga räntan kommer här i blickfältet. Förbättra möjligheterna att varaktigt få krediter särskilt för de mindre och medelstora företagen. Ge även i övrigt de mindre och medelstora företagen i ohkaavseenden det stöd som deras betydelse inom samhällsutvecklingen förtjänar. Inom dettaåtgärdsområde kan det bland annat pekas på följande; Mera hjälp tiU företagareföreningarna, tUlproduktutveckling, tiU marknadsföring inte minst för exporten och tillvidareutbUdning av företagsledare. Låt bli att göra tillvaron mer komplicerad an nödvändigtgenom undvikande av onödigt byråkratiskt trassel med blanketter, redovisningaroch svårhanterliga bestämmelser. Reklamskatten är ett exempel på hurbyråkratiskt trassel försvårar för företagen. Jag vill också nämna hur betydelsefullt det är att detillämpningsföreskrifter beträffande statliga upphandlingar, som skallövervägas av Kungl. Maj:t, verkligen ger möjlighet för mindre och medelstoraföretag att vara med om leveranserna. En annan betydelsefuU fråga är hur man skattemässigt skaUlösa de problem som uppstår dä företag skaU överlämnas till en yngregeneration. Frånsamhällets sida satsas nu på miljöförbättrande åtgärder inom industrin.Såvitt man kan bedöma innefattar emellertid inte heller de nu föreslagna,vidgade stödåtgärderna en möjlighet att fä hjälp tiU inre miljöförbättringar.Jag tänker bl. a. på åtgärder för att bekämpa buller genom kringbyggnad avmaskiner och liknande angelägna förbättringar av Ijudabsorberande art inomarbetslokaler. Här borde det vara angeläget att tänka om. I den allmänna företagsdebatten blir det lätt sä, att manfrån olika håU främst tänker pä de stora företagen, som genom sin särart har enviss given marknad. Visserligen uppstår ibland betydande problem av krisartadnatur även i sådana företag, men dä får samhället gripa in. Med hänvisning tillde ofta betydande vinstredovisningarna från stora företag är det för mängaensidiga betraktare frestande att göra antagandet, att företagen i allmänhethar nära nog obegränsade möjligheter att bära nya kostnader. Även om det förvisso förekommer fall där samhälletingriper för att rädda sysselsättningen vid mindre och medelstora företag, sominte klarar sig i påfrestningar av skilda slag, så är beståndet av de mindreoch medelstora företagen en faktor i vår produktion som i det stora hela varitoch är ovanligt härdig och i stånd att överleva kriser. En skälig lönsamhet ochsjälvfinansiering har varit hörnstenar i denna betydelsefulla del avsamhällsuppbyggandet. är det risk för en allvarlig försvagning av gmnden.Det måste vi från samhällets sida beakta och handla därefter. Det kanske kan vara överflödigt att närmare belysa demindre och medelstora företagens betydelse för vår samhällsekonomi ochsysselsättning. Låt mig bara nämna att företag med upp till 100 anställdaunder den senaste tioårsperioden har svarat för av den totalasysselsättningen och att av landets ca 200 000 företag omkring 140 000 harmindre än fem anställda. Detta bör nog vara en tankestäUare för dem somensidigt häller fast vid selektiva åtgärder som stöd och stimulans vidkonjunkturpåfrestningar. En alltför ensidigt selektiv stödpolitik får en visskaraktär av brandkårsutryckning när det redan har börjat brinna. Det brukarsägas att en klok brandchef arbetar mest framgångsrikt genom åtgärder somförebygger brand. Det ligger mycket i denna liknelse, även när det gäller värtnäringsliv och sysselsättningen. Låt oss visa vår uppskattning av våra företagares insats.Visst förekommer det misslyckanden bland enskUda företagare, som tvingasfriställa medarbetare. Fördenskull borde de kunna förskonas frän att löpagatlopp i massmedia och stämplas som hjärtlösa individer. Ä andra sidan är detlika omdömeslöst att betrakta en framgångsrik företagare som utsugare ochprofitör. Vi mäste akta oss för att idealet för en företagare skulle bli enmedelmåttigt framgångsrik person, som nätt och jämnt kan hålla rörelsenflytande. Framgångsrika företagare kan ge stabila företag, tUlglädje för både anställda och samhället. HertBLOMKVIST (s); Det är frestande att inledningsvis mycket kortkommentera de synpunkter som framförts av den senaste talaren. tänkt attavstå, men jag tycker att det finns anledning att göra några kommentarer. talade om att vi skall sätta värde på deinsatser som småföretagarna gör. Jag kan personligen deklarera att jag har denstörsta respekt för de insatser som småföretagarna har gjort och, hoppas jag,kommer att göra.