prot · FV09136 · 1972-12-31 00:00:00 — Men det skuUe ju betyda mycket mer ora saramaglädjande aktivitet hade kunnat inregistreras hos regeringen. efter 40 är har man vaknat till och utnämnt en av dennakammares värderade ledamöter till en alldeles specieU kvinnokarl, och det kanmåhända leda tUl snabba resultat. Men det må ursäktas mig om jag tycker att detverkar en aning nyraornat. Jag vUl fråga: Finns det, herr statsramister, ingatankar på mera konkreta, omedelbara åtgärder för att förändra sammansättningeni utredningarna som vi just nu talar ora? Ett löfte om skärpt uppmärksamhetfinns visserligen i svaret, men sådant bmkar ju inte ge så mycket av konkretutdelnmg. Jag hoppas att statsministern ursäktar att jag har blandatin partikongressanförandet i den här kammaren. Jag tycker att det är nödvändigtatt se det talet och interpellationssvaret bredvid varandra. Inte minst medhänsyn till att långt fler än av landets kvinnor Ang. könsfördelningen inom det offentliga utredningsväsendet Ang könsfördelningen inom det offentliga utredningsväsendet inte ärsocialdemokrater är det viktigt att även de kan få en fylligare belysning i fråganfrån landets statsminister. Jag ber också herr talmannen om tUlgift för att jaganvänt en hel del tid på den här frågan, trots att svaret varit så kort, menjag anser att kvinnornas utredningsaktiviteter inte bara är en formell frågautan framför allt en reell fråga med betydande räckvidd. Genom utredningarna kan kvinnor skolas för viktigauppgifter inom politUc och samhälle. Utredningsarbetet är ju utomordentligtlärorikt, och de sora tragglat igenom en utredning har i allmänhet i hög gradvidgat sitt vetande och sin användbarhet för nya och större uppgifter.Kvinnorna i utredningarna skuUe ju också kunna bli lämpliga källor när detgäUer att plocka innehavare till uppdrag och poster. I sådana sammanhang brukarkvinnorna bh bortglömda just därför att de inte har kommit över den förstatröghetströskeln. Kanske det rent av kan bli några fler kvinnor att vUa ögonenpå vid befordringstUlfäUena till statstjänst? I utredningarna formas också mer eller mindre framtiden.Inte minst blir en tids samhällsdebatt präglad av materialet från utredningen.Det vore inte riktigt med hänsyn till vare sig kvinnornas eller samhälletsintressen att lämna dem utanför. Sist men inte minst! På få områden finns väl en möjlighettill så snabba förändringar som på just utredningsfältet. Det fordras bara attregeringen också viU. Inga formella tjänstetiUsättningsbestämmelser binder,inga nomineringar eller provval behöver försvåra. När statsministern uttalatatt den förtvivlan över trögheten i samhällsutvecklingen som man möterhos många kvinnor är fullt förståelig, är det till stor del - jag är ledsen attbehöva säga det ett underbetyg åt regeringen för hur det här fögderiethittills har förvaltats. Vågar jag kanske nu uttala förhopp-nmgen attregeringens uppmaningar åt olika håU inte görs så svävande att de uppfattas somplatoniska och icke bindande, och vågar jag räkna med att regeringen framförallt ställer krav på sig själv? Den tiden, herr talman, är i varje fall förbinär kvinnorna lät sig nöja med enbart vackra ord. På sätt och vis är det litet synd att fruNettelbrandt skall vara så partitaktiskt argsint, men det är ettfortfarighetstillstånd som jag inte kan göra så mycket åt. I själva verket fick ett mycket positivtsvar. Hon har tagit upp ett mycket väsentligt delproblem i den allmänna fråganom kvinnans UkstälUghet. FörhåUandena just nu är inte bra utan tvärtomsnedvridna, och en förbättring av situationen kräver naturligtvis åtgärder påmycket breda fält. Man kan inte lösa frågan bara genora att ändrasammansättningen i olika utredningar därför att den sammansättningen speglarorättvisorna över huvud taget. Men jag sade i mitt svar att regeringen nu medskärpa skall ägna uppmärksamhet åt det här. Därmed skuUe man kunna säga att viär överens och med geraensarama krafter skaU se tUl att situationen förbättras.Men någon sådan reaktion var naturligtvis icke att vänta från , utan det blev en ganska surmulen och lång utläggning om det förflutna. Jag skaU inte ta upp allt hon sade. Det är klart attregeringen och det parti jag företräder måste ta sitt ansvar för att dennalikställighet i samhället icke är förverkUgad. Däremot påstår vi att kvinnansstäUning i vårt land tack vare den socialdemokratiska regimen är väsenthgtbättre än i flertalet andra tänder. I fråga om exempelvis löneutjämning har vinått mycket längre, vilket i och för sig är glädjande. Det beror inte minst påden solidariska lönepolitiken, som har bemötts med sådan surmulenhet från fruNettelbrandts parti. Vi har fler kvinnor på arbetsmarknaden , och vi har ettrimligt skattesystem, och det är möjligt att det hade varit bra om det hadefunnits en kvinna med skatteberedning. Man kanske hade uppnått ettsnabbare resultat när det gäUer särbeskattningen. Men jag konstaterar att närdenna skuUe genomföras blåste det snålt och kallt med alla möjliga kampanjer omatt det skulle vara orättvist mot exempelvis hemmafruar. Det intressanta varatt den enda tidpunkt då , som talat om särbeskattning i tioår, höll tyst som en mus det var när det blåste kallt kring särbeskattningen.Den striden fick vi ta ensararaa och den genomförde vi. säger att könsfördelningen inom detoffentliga utredningsväsendet är mycket dålig, ja sämst av aUt. Det tror jaginte är sant. Den fördelningen på ledande poster inom det privata näringslivetär ofantligt mycket sämre. Hur går det nu tUl när en utredning tillsätts? Jo, mansäger att de och de intressena skall representeras, och sedan ringer man tillarbetsmarknadens parter, man ringer till näringslivets organisationer såsomIndustriförbundet och , och säger att ni skaU föreslå enledamot. Sedan tar man i aUmänhet den som blir föreslagen. Det är en väsentligförklaring tiU den här snedfördelningen. är det möjligt jag skall allvarligt överväga det -att den här metoden leder bl. a. till ojämlikhet för kvinnorna och att vi ifraratiden från regeringens sida får trycka på dem som föreslår ledamöter ochsäga att om ni inte nominerar en kvinna så är det inte säkert att ni kommermed, eUer något Uknande. Man får alltså börja driva en mera aktivpåtryckningsverksamhet mot grupper som föreslår ledamöter i utredningar. Detär en rimlig tanke som åtminstone kan ge något. Att göra statistik är alltid förenat med svårigheter, menjag tittade på de parlamentariska utredningarna, tiU vilka aUtså de politiskapartierna föreslår ledamöter som regeringen sedan godtar. De parlamentariskautredningar som är tillsatta 1969 och 1970 omfattar tillsammans 136 ledamöter,68 socialdemokrater och 68 borgerliga. Av dessa ledamöter är blandsocialdemokraterna kvinnor, bland de borgerliga kvinnor.Av de tUlsatta kvinnorna i sådana utredningar är aUtså två tredjedelarsocialdemokrater eller dubbelt så många som de borgerliga. är vår andelockså dålig. Jag vill inte alls skryta med den på något sätt. Vi bör försökaöka den. Men när talade med så oerhört stora bokstäver ochhade så raånga hårda och så långrandiga ord att säga om regeringen så vUle jagraed denna liUa enkla statistik belysa ett område där verkUgenhar och har haft ett inflytande, nämUgen i fråga om borgerliga representanter ide parlamentariska utrednmgarna. I dessa utredningar är det aUtså barahälften så många Ang. könsfördelningen inom det offentliga utredningsväsendet Ang. könsfördelningen inom det offentliga utredningsväsendet borgerligakvinnor som socialdemokratiska kvinnor, av ett lika totalantal. Detta borde fåfru att tala med litet mindre bokstäver. Försök nu att släppa den rena partipolitikenoch säg så här i stället: Kvmnan är utsatt för många orättvisor i samhället.Dessa måste avhjälpas på grundval av en helhetssyn, med insatser på väldigtmånga områden på arbetsmarknaden, i förvaltningen, när det gäller barnstugoroch aUt annat. Orättvisorna måste angripas också när det gällersammansättningen i offentliga utredningar. Detta bör regeringen uppmärksammaoch se till att kvinnornas andel ökar. Men för att detta skall lyckas raåste vi aUa hjälpas åt,inklusive partivänner och inklusive alla olika närings- ocharbetsmarknadsorganisationer som enligt svensk tradition föreslår representanteri utredningar. Släpp partitaktUcen , , ochtänk på kvinnornas likställighet. Det gagnar debatten här , och det gagnarkvinnornas rättigheter också i det svenska samhället. Fru andrevice talmannen (): Jag skall försöka att helt bortse från deövertoner som förekom framför aUt mot slutet av statsministerns anförande. Statsministern började med att säga att jag varpartipolitiskt argsint. Nej, herr statsminister, men jag har faktiskt under enlång följd av år arbetat aktivt både i yrkekvinnoorganisationer och ännu merljust för kvinnofrågor och i detta arbete sett hur kämpigt detvarit att inora den offentliga förvaltningen följa upp olika frågor för attkvinnorna skulle få likaberättigande frågor som enligt all rimlighet borde habevakats av regeringen. Tog regeringen något initiativ med anledning av detinformationsmaterial om gmndskolan - går i som var såkompakt fördomsfullt på varje punkt i såväl tal som bild? Nej, men den fackligaorganisationen gjorde det. När och arbetsför-medUngarnadelade upp utbudet i befattningar - och det var ingen svårighet att se skUlnadmellan den ena och den andra typen av arbete meUan kvinnor och män och t. o.m. inrättade formella avdelningar för dessa grupper där det sades att ingenfrån det andra könet fick slippa in var det också de fackliga organisationernasom ingrep. Många, många fler exempel finns. Men jag tycker inte att vi skaU uppehåUa oss vid justdetta, eftersom kvinnoma själva och de olika organisationerna därvidlag genomett enträget arbete åstadkommit förändringar. Med vetskap om dessa förhållandenvågar man dock påstå att regeringens initiativ i dessa frågor verkligen ickehar varit iögonenfallande. Statsministern sade vidare att jag borde ha varit nöjd ochglad, eftersom jag i själva verket fick ett raycket positivt svar. Ja, det varpositivt i så måtto att statsministern erkände att förhåUandena inte är bra.Jag tycker att ett sådant erkännande är värt respekt, och den vill jag gärnauttala. Men man skall vara på det klara med att ora något snabbt skall hända,måste också regeringen ta på sig sin del av ansvaret - och den är mycket stor -och dessutom förklara sig beredd att inte bara skänkadessa frågor uppmärksarahet i fortsättningen utan också vidta åtgärder.Utredningar har tidigare i många faU kompletterats av olika skäl, och det bordeinte vara omöjligt att göra det även i detta sammanhang. Jag tycker att litetmera av klarhet på denna punkt skulle vara klädsamt för statsministerns svar. Sedan säger statsministern att han inte kan ändra påverkligheten bara genom att ändra sammansättningen i utredningar, och det vUljag självfaUet hålla raed om. Men det är inget tvivel om att just arbetet iutredningar i mycket stor utsträckning kan påverka kvinnornas inriktning ochderas situation över huvud taget. Jag tror att statsministern på den nivå därhan verkar glömt bort vad det betyder att kvinnorna får en insyn i frågor, somde traditionellt inte har sysslat raed, och kan föra information härifrånvidare tUl sina medsystrar och därmed skapa ett ökat intresse. Kvinnorna har också på många områden suttit fast i ondacirklar. De har t. ex. haft lägre lön därför att de måste vara heraraa ochsköta barn, och det har blivit så därför att de har denna lön och familjendärför förlorat minst på detta. Det är en ond cirkel. säger statsministern attde inte har fått uppdrag i utredningar därför att de i mindre utsträckningförekommer i organisationer och i förvaltning. Jag vUl tiUägga att de har detsvårare att få olika poster bl. a. inora förvaltningen just därför att de harfått mindre träning och i mindre utsträckning blivit upptäckta därför att deinte funnits med i utredningar. Det är en sådan ond cirkel som jag menarbehöver brytas, och ingen bör lättare kunna bryta den än just statsministernsjälv. Sedan talade statsministern om hur mycket som har gjortspå detta område. Ja, vi skulle kunna dröja länge vid olika frågor av storbetydelse för kvinnorna. Då kan jag inte låta bU att nämnavUket enträget arbete sora krävdes i för att fraratvinga ettregeringsbeslut om ratificering av Ukalönskonventionen, ett beslut som sedanverkligen kom att påverka avtalen såväl på den privata som på den offentligasektorn. Så till frågan om den individuella beskattningen. Jag vetinte vad statsministern räknar av det som har sagts i olika frågor, men omstatsministern besvärade sig med att läsa de motioner som berörde individuellbeskattning, så skuUe statsministern bli klar över att jag tiU fullotillstyrkte regeringens proposition på den punkten. Det var just därför attpropositionen bl. innebar en sådan förtjänst som ett steg över motindividuell beskattning som gjorde att man över huvud taget kunde tänka godtaden propositionen. I egenskap av ordförande i den s. k.mittenskattedelegationen hade jag alla.,; möjligheter att driva den frågan. Debåda mUtenpartierna blev också eniga på den punkten. Om det inte räknas i ettsådant här sammanhang, förstår jag inte rUctigt vad som skall räknas i fråga ompolitiska uttalanden. Det är naturligtvis riktigt att det privata näringslivet intehar ett antal kvinnor på ledande poster. Jag skulle vilja säga att man är likadålig på den sidan som man är inom förvaltningen. Såvitt jag vet, har vi ingakvinnliga generaldirektörer heller, så vi behöver kanske inte göra någon Ang. könsfördelningen inom det offentliga utredningsväsendet Ang. könsfördelningen inom det offentliga utredningsväsendet jämförelsemellan topparna på den privata och den offentliga sidan. Det är ungefär likadåligt. Men vad man från sida och från regeringens sida dnekt kanpåverka måste ju ändå vara den offentliga sidan. Man skuUe väl ändå kunnabegära att vi där föregick raed gott exempel. Sedan, herr talman, något om hur det egentligen går tillnär utrednmgar tUlsätts. Jag utgår ifrån att herr statsministern har denkommunUcationen med sina olika departementschefer att han vet att det ingalundaär så att partierna själva alltid får nominera kandidater. Det förekommer imycket stor utsträckning att vederbörande statsråd tar direkt kontakt med den iett parti som han vill ha i en utredning, och jag tycker det är ett felaktigtsystem. Men jag kan av egen erfarenhet omvittna att det har skett i flera faU. Sedan utgår jag ifrån, herr statsminister, att jag inteens blir misstänkt för att vara så enkel i min argumentering att det skuUeuppfattas som om jag menade att man borde ringa upp ett parti eUer enorganisation och säga; Får vi ingen kvinna, så får ni inte vara med iutredningen! Nej, herr statsminister, jag underströk redan i det förstainlägget att man skulle kunna ha detta som ett tilläggsönskeraål. Om man fannpersoner med tUlräckliga kvalifikationer, så kunde man naturligtvis lika välsom man efterfrågar vissa andra kvalifikationer - lägga tUl även önskemålet omrepresentation för kvinnorna för att få utredningarna så allsidiga som möjUgt. För att bUden skaU bli klar tycker jag att statsministernkunde något kommentera hur det har gått tiU när man har tillsatt vissautredningar. Ta exempelvis servicekomraittén. Åtta kvinnor och sex raän fickuppdrag att utreda just ett typiskt traditioneUt kvinnligt område. Enligtstatsministerns egna ord vid kongressen vUl man ju verkligen ha tUl stånd enförändring. När det gäller de departementssekreterare, forskningssekreterareeller andra i förvaltningen som man plockade dit, eUer de politiker ur båderegering och opposition som man plockade dit det var enbart kvinnor villjag fråga: Varför tog man just kvinnor då? Även det kan ju vara ett fel om mandärmed konserverar fördomarna. TUl sist, herr talman, vill jag i anslutning tUluppgifterna om siffrorna när det gäller de ohka partierna gärna göra deterkännandet att andelen kvinnor är liten från alla partiers sida. Jag vUl intealls på något sätt ifrågasätta det, utan jag vitsordar gärna att det förhållersig på det sättet. Men för det första har inte oppositionspartierna några somhelst möjligheter att dirigera utseendet av de parlamentariska ledamöterna frånandra partier. Och för det andra har inte heller oppositionspartiernaraöjligheter att som regeringen föreslå flera ledamöter, varav en del utanförpolitUcerkretsen, och därmed tUlgodose just allsidigheten i det här hänseendet. FruKRISTENSSON (m): Förlåt, herr statsminister, att jag gör ettlitet inhopp, men det var statsministerns replik som gav raig anledning attgöra det. Han påstod frankt att det var tack vare det socialdemokratiskapartiet som vi har det så skapligt som vi har det i vårt land när det gäller Jag skuUe vilja påstå, med mina rätt omfattande erfarenheter, att detär trots det i det här hänseendet ganska konservativa socialdemokratiskapartiet som utvecklingen ändå i viss mån är på gång. Statsministern sade som ett exempel att det är regeringensförtjänst att Ukalönsfrågan bhvit löst. Jag instämraer i vad fru andre vicetalmannen sade på den punkten. Jag viU också med mina erfarenheterfrån det fackUga området gärna säga att jag tror att kvinnorna inom LO hade enganska lång och hård kamp innan de över huvud taget kunde få LO, och sedan detsocialdemokratiska partiet, att acceptera att i varje faU formeUt tillämpalikalönsprincipen. Den tillämpas inte i realiteten överallt, det vetstatsministern lika bra som jag. Sedan säger statsministern att det socialdemokratiskapartiet ändå har fler kvinnor i utredningar än de borgerliga har. Jag har integjort någon sådan analys, men jag tror på statsministerns uppgifter. Enförklaring kan emeUertid vara att det i parlamentariska utredningar vanligensitter exempelvis tre socialdemokrater och en från vartdera av de borgerligapartierna. Kan man nominera tre personer i en utredning är det väl ganskanaturligt att man hittar någon kvinna att plocka in i sammanhanget. Frågan om kvinnans ställning i ett samhäUe är, menar jag,egentligen en opinionsbUdningsfråga. Och det är klart att den yngregenerationen tänker på ett annat sätt än den äldre generationen - i varje fallän den äldre manliga generationen. Jag bmkar i mina svarta stunder betrakta denäldre manUga generationen som en förlorad generation. Jag vUl gärna säga attjag tror att statsministern personligen är mer modern i sin åskådning änexempelvis eller - för att ta tiU någontingordentligt. Jag menar att det ändå kan ge ett visst hopp. Jag delar inte uppfattningen att man, när det gäUertillsättande av personer i utredningar, skall säga: Vi skaU ha en kvinna i denhär utrednmgen, annars blir det ingen. Det tycker jag är ett steg tillbaka. Jagpåstår nämligen, herr talman, att vi har ganska gott om skickliga, kunniga,pohtiskt verksamma kvinnor, så vi har möjlighet - bara vi liksom har siktetinställt på detta - att hitta någon kvinna som kan vara väl så lämpad i enutredning som en man. Man behöver inte alls gå den felaktiga vägen överkvoteringar eller över några slags ultimata och säga; Vi skaU ha en kvinna,annars blir det ingenting. Sedan vill jag tUl slut bara ta upp ett par småsaker. FruNettelbrandt var tidigare inne på de praktiska problem som kvinnor fortfarandehar i dagens samhälle för att kunna göra sig gäUande på arbetsmarknaden, iutredningar och i andra sammanhang. Vi har från vårt håU lagt fram någrakonkreta förslag, som innebär att arbetsgivaren skulle ta mer hänsyn tiUarbetstagarnas familjesituation och gå med på flexibel arbetstid ellerarbetstidsförkortnmg för personer som har en familjesituation som gör dettamotiverat. Vi har föreslagit att man skall börja med försöksverksamhet på denstatliga sidan i detta hänseende. Men det var inte sä rasande länge sedan somstatsministern röstade nej till ett sådant förslag och med honom hela detsocialdemokratiska partiet. En sak är alltså vad man ger uttryck åt konkret ital, en annan sak är hur man röstar här i kamraaren. Ang. könsfördelningen inom det offentliga utredningsväsendet Ang. könsfördelningen inom det offentliga utredningsväsendet Det var väldigt välgörande att lyssna tUl fruKristensson; hon införde ett tonläge i debatten som jag tycker gagnar den. Jagvill börja med att kommentera några av hennes synpunkter. Den stora och mycket djärva reform somgenomfördes på lUcalönsområdet var när redan på 1930-taletgenomdrev Uka lön för manliga och kvinnliga lärare. Den principen har sedanfått sitt genomslag i förvaltningen här i landet tidigare än i andra länder. Sedan uppstod i stället speciella kvinnolöner. Det ärmöjligt att det tidigare kunnat finnas ett motstånd inom LO mot ett tillämpandeav likalönsprincipen - jag vill inte bestrida det. Men det är kanske litetfelaktigt att säga att medan stod där fmstandeav iver att genomföra lUcalön, fanns det ett motstånd på LO-sidan. Det ärfaktiskt inte så. Motståndet från arbetsgivarsidan var också raycket starkt. Men poängen är att till slut kom raan fram till denuppgörelse om kvinnolöner jag tror det var 1960 - som har givit mycketpåtagliga resuUat. Internationell statistik som publicerades för sedanvisade att lönerna för kvinnor i relation till lönerna för raän i lågnågonstans uppåt 80 . SkiUnaden var aUtså väsentligt raindre här äni andra länder. Det visar att likalönsprincipen fått ett genomslag påarbetsmarknaden, och jag tycker nog att båda parterna bör hedras för det. Sedan vUl jag komma tillbaka till den solidariskalönepolitik som bedrivits jag har verkat. När jag försökte titta litet på dessa problem fann jag attdet stora låglöneproblemet i mycket stor utsträckning var ett kvinnoproblem.Inom hela den statliga och kommunala verksamheten, där man formellt sett harlika lön för lika arbete, var kvinnorna samlade i yrken med låga löner. Skulleman komma tUl rätta med detta kunde det endast ske genom en klart profileradavtalsrörelse till låglönegruppernas fördel och genom en solidarisklönepolitik. Man skall ändå ha fullkomligt klart för sig att utan en solidarisklönepolitik löser man inte denna gmndläggande rättvisefråga för kvinnorna. Denär ett centralt kvinnoproblem. Detta varegentligen vad jag ville säga till . var glädjande nog betydligt mer dämpad idenna omgång. Jag vet inte ora en bidragande orsak till det kan ha varit denenkla upplysningen, att om vi är dåliga när det gäller att tillsätta kvinnligaparlamentariska representanter sä är de borgerliga dubbelt så dåliga raananvänder kanske litet mindre bokstäver i sin replik efter en sådan upplysning.Det tror jag också är välgörande, eftersom det belyser att här måste vi ta itumed gemensamma krafter för att kunna förbättra situationen. Hur servicekommUtén tillkom har jag inget minne av. DentUlsattes 1967, och jag hade inte direkt med det att göra. säger att vad som blir gjort på den härpunkten ofta beror på fackliga initativ, och det vill jag bekräfta. Det ärväldigt bra att vi har vaksamma fackliga organisationer som bevakarmyndigheterna och slår till när det behövs. När det gäller vet jaginte vUket exempeldet är fråga om, men jag minns att när jag var utbildningsminister tUlsattejag en särskild arbetsgrupp inom mitt departement med uppgift att systematisktgå igenom aUa läroböcker, läroplaner och sådant för att spåra resterna av ettförlegat könsrollstänkande och mönstra ut dem. Det skedde i gott samarbete medalla organisationer. Dessutom försökte vi på olika områden stimulera flickornatill utbildning. Men på aUa stadier grinade könsrollstänkandet emot oss, somjag då sade, och det var oerhört segt och svårt att slå sig fram. Det är alltsåingen lätt problematik. I fråga om skatteutredningen menar jag bara att när det varen verkligt hård debatt med alla möjliga kampanjer och namninsamlingar ochsådant höll sig väldigt tyst. Vi fick ta den striden självaoch fick inget stöd, mer än när det blev omröstning . Något annatkunde ni inte göra i den allmänna debatten . Det behövs någotav mod att stå för sin uppfattning även när det blåser. Det är riktigt att det finns en ond cirkel på allaområden. Jag har på de olika fält där jag haft förmånen att arbeta försöktgripa mig an med könsroUsfrågorna.