prot · FV0975 · 1972-12-31 00:00:00 — En tredje modell skulle vara alt man helt enkelt med jämnamellanmm anordnade utvidgade styrelsesammanträden, som då naturligtvis intekunde vara offentliga. Där skuUe man t. ex. kunna sammanfatta de synpunkter,klagomål och önskemål som förts fram, så att en kommuniké skulle kunna lämnas,dels genom i dess program och dels genom pressen, så attallmänheten får klart för sig vilka diskussioner som förts och vilka konkretaprogramförslag som väckts. Jag vill upprepa att jag tror alt del finns andramodeller, men del är helt uppenbart att vi saknar ett fomm för denna ansvarigadialog mellan allmänheten och . Styrelsens sammanträden är ochmåste vara slutna. Här i kan vi inle diskutera programpolitik annatän i den allmänna form som vi gör . har uppgiften att enbartefterhandsgranska. Men ett monopolförelag som måste hitta enform för en ansvarig dialog med den allmänhet som finansierar Radiosverksamhet. Helst skulle jag ha sett all man från sidahade kommit så långt alt man sade: Vi vUl ta initiativ till elt sådant fomm.Sutte jagi radiostyrelsen skulle jag lycka att del vore fullständigt självklartalt i del läge som råder la ett sådant initiativ. Men del måsle naturligtvisvara slatsmakterna obetaget att föreslå atl använda sig av någonsådan form. Anebyaktionen och liknande protester är intressanta som symtom påatt många är missnöjda med programverksamheten. Den enda slutsats jag har behovav att dra är alt det är angeläget att hitta ett forum där en ansvarig dialogverkUgen kan föras. Efter anförande tror jag attjag kan fatta mig mycket kort. De traditionella frågorna leder inte lill särskiltintressanta debatter här i av skäl som i Skärstadsäkerligen är införstådd med. Jag kan självfallet som enskUd person eller sompolitiker lycka väldigt illa om programinslag i radio och TV, men jag är pågrund av avtalet med förhindrad att reagera, att försöka fåSveriges Radio atl ändra sin programpoUtik, atl uttrycka etl missnöje överprogrammens utformning. Vi har slutit del avtalet därför atl vi anser att legeringeninte skall ha sådana pätryckningsmöjligheter. Då är det naturligtvis omöjligtför mig att här i diskutera frågor av den karaktären. Jag måste mednödvändighet inskränka mig till att redovisa de principer som gäller och uttalamig i allmänna ordalag. Men i bedömningen av de enskilda programmen kan jaginte tillmötesgå eventuella önskemål om en debatt eller elt omdöme. har ocksä uttalat att han anser attriktlinjerna är bra men att det brister i hur systemet i praktiken fungerar.Jag har noterat förslag - en del framlagda tidigare, något, omjag uppfattade del rätt, innehåUande vissa nya uppslag. Jag tror all i och försig både som företag och den stora allmänheten och folkrörelsernahar intresse av att dialogen, som jag uttalade mig om, verkligen kan komma tillstånd och bedrivas i vettiga former. Jag tror inte att jag nu behöver debatteradenna fråga ytterligare. De frågor som tog upp får vi kansketillfälle att återkomma till i annat sammanhang. Ang. allsidigheten i TV-programmen HerrJOHANSSON i Skärstad (c): Jag vUl bara tillägga attutbildningsministern ändå måste vara medveten om alt situationen börjar bUbesvärlig, när många TV-titlare anser att de inte kan inneha TV-apparaten ulanmåste säga upp TV-licensen. Därmed kan de inte heller tillgodogöra sig allt delpositiva i samband med TV. Och del är en mycket allvariig utveckling. Min fråga var: Hur långt skall det gå innan den högstamyndigheten ingriper? Under alla förhållanden tar man för givet attutbildningsministern tänker på detta nästa gång avtalet skall förnyas - då harhan i aUa fall möjUgheter att säga sin mening. har jag inte möjlighetatt göra någonting av det slag som i Skärstad efterlyser. Då ärdet radiostyrelsen och radionämnden som man skaU vända sig till, och jag voretacksam om hjälpte mig i den upplysningsverksamheten. Det är juvärdefullt för människor som är missnöjda atl de vet vem de skall vända sigtill. Sedan är det klart atl när vi nästa gång skall göra omavtalet har staten möjligheter atl återigen gå in och pröva orn man vill haändringar men det är om , och därför kanske vi har tid på oss attföra den mera långsiktiga debatten. Jag utgick frän att iSkärstad var ute efter den nu akuta situationen, och då är det radiostyrelsenoch radionämnden som jag måste hänvisa till. Överläggningen var härmed slutad. Ang. förtur för handikappad vid intagning till utbildningslinje förtur för handikappad vid intagning till utbildningslinje Herr utbildningsministern ordet för atl besvara i (c) den 12 aprUframställda interpeUation, nr 116, och anförde: i har frågat mig omjag är vUlig medverka till att handikappad ges viss förtur vid intagning tillutbUdningslinje om det kan styrkas att den handikappade har ett klart behov avden aktuella utbildningen. Interpellantens önskan synes vara att garantera förturtill handikappade vid uitagning till frivUlig utbUdning. Detta rymmerbesvärliga bedömningsproblem. Jag har i propositionen 1972 angåendegymnasieskolans kompetensvärde m. m. understrukit angelägenheten av att man ien urvalssituation i viss utsträckning kan ta särskild hänsyn till sökande medfysiska handikapp av olika slag. Ett sådant hänsynstagande kan t. ex. innebäraatt handikappad, vars skolresullat bedöms ligga under vad som varit möjligtutan handikapp, kan tas in inom ramen för den fria kvoten. Enligt min mening ärdet viktigt atl de olika intagningsmyndigheterna praktiskt handlar i dennaanda. HerrNILSSON i (c): Jag ber att få tacka statsrådet för svaret.Statsrådet hänvisar tUl propositionen 84 , där det är omnämnt att del finnsen viss möjlighet att ta de hänsyn som jag har frågat efter i interpellationen.Jag kan dock inte finna att det uttalande som statsrådet hänvisar lUl har ensådan styrka atl man kan förutsätta alt skälig hänsyn kan tas till handikappadei vad gäUer förtur vid intagning till frivillig utbUdning. När jag läser proposilionen i övrigt och ser vadstatsrådet har uttalat beträffande den fria kvoten och vad utredningen i detavseendet har sagt ställer jag mig frågande till om handikappade bör gå in iden fria kvoten. Vårt samhälle har ju ganska många möjligheter alt gehandikappade chanser genom att del finns många olika arbetsplatser att väljapå. Vi måste emellertid ge de handikappade tillfälle att komma in på dem. Demånga arbetsplatserna kan i sig reducera åtskilligt av handikappet genomtekniska hjälpmedel, genom utbUdning inte minst och genomarbetsvårdsmyndigheternas verksamhet att finna arbeten som motsvarar individensfömtsättningar. Det är en väldigt stor uppgifl för arbetsvärds-myndigheten attfinna den bästa möjliga arbetsplatsen och leda in på områden där handikappadekan ulföra ett meningsfyUt arbete. Jag kan inte finna att statsrådet har för avsikt alt låtakompetensutredningen särskUt utreda vUka möjligheter man kan ha på del härområdet och om del eventuellt är möjligt alt ha en särskild kvot förhandikappade. Statsrådet pekar i sitt svar på att man i detta sammanhang harmånga besvärliga bedömningsproblem att ta hänsyn tUl. Utredningen och framförallt statsrådet anser att många av de här problemen kan bli särskilt svåra, omden fria kvoten bUr något av en uppsamlingsplats för personer som inte har enså att säga ordinarie utbildningsgång bakom sig. uttalar beträffande den fria kvotenatt i stort sett skall samma meritvärdering som för andra grupper gälla, menden skall varaobunden av fasta regler. Det skapas naturligtvis mycket stora problem med dennalöslighet, som man ju inte kommer ifrån när del gäller personer som räknas tUldenna grupp. På s, 111 i propositionen säger statsrådet: "AUerfarenhet talar också för atl bedömningen inom fri kvot blir mera kompUceradju flera sökandegrupper som skall bedömas där. Det är därför viktigt alt denfria kvoten inte blir en uppsamlingsplats för alltför många sökandegrupper.Även denna aspekt bör tas med i det fortsatta utredningsarbetet," Dettainnebär väl alt den fortsatta utredningen om möjligt skall försöka krympaantalet kvotgmpper. Det kan naturligtvis finnas starka skäl för det, och delkan också finnas skäl emot atl man har en särskild grupp för handikappade, menman skuUe vad beträffar den gruppen komma undan många av de mycket svåra ochgrannlaga avvägningsfrågor som utlag-ningsnämnder och liknande organ måsle lastäUning fill. Statsrådet uttalar i slutet av sitt svar att han hoppasalt "intagnings-myndigheterna praktiskt handlar i denna anda". JagviU gäma instämma i det uttalandet, men man frågar sig hur och om detta skallkunna ske med den relativt vaga skrivning som finns i proposilionen. Det gällerju här för uttagningsnämnder att sätta åt sidan personer som formellt harbättre meriter än en handikappad. Del är utomordentligt svårt att görabedömningen att en person, om han inte hade handikappet, skuUe ha uppnått ettresultat, jämförbart med vad som uppnåtts av den konkurrent som bliråsidosatt. Man slipper denna mycket svåra värdering om man har en särskUd kvot.Jag hoppas att statsrådet överväger om inle kompelensutredningen borde få prövaen sådan anordning. Det ankommer ju särskUt på samhället att försöka finnaformer för hur handikappade människor skaU komma in i ett normall Uv, UtbUdningenmåste räknas till de mera effektiva i del sammanhanget. Vad kan då göras till dess att man kommit fram tUl enbättre ordning? Jag tror att det är nödvändigt att statsrådet gör ettytterligare och mera substantieUt uttalande, eller att det kungörelsevägen görsuttalanden, som ger anledning för myndigheter, vUka har all bedöma sådana härfrågor, att ta ståndpunkt så att del verkUgen bUr resullat trots debesvärligheter som måste finnas i det här avseendet. Jag ber att få tacka för svaret men hoppas som sagt attstatsrådet vill göra någon ytterligare insats i form av uttalande eller att mankan göra bättre preciseringar än jag faktiskt tycker alt interpellationssvaretoch propositionen 1972:84 på den här punkten innehåller. Ang. förtur för handikappad vid intagning till utbildningslinje Under detta anförande övertog herr förste vice talmannenledningen av kammarens förhandUngar, i och jag är överenspå åtminstone en punkt att det här är ett mycket besvärligt problem. Tillslut står man i den situationen att man skaU väga två individer mol varandra,av vilka den ena skall komma in i utbUdningen och inte den andra. Det ärväldigt svåra avvägningar som regeringen praktiskt taget måsteträffa. De bUr specieUt svåra när den ena personen kan Ang. förtur för handikappad vid intagning tillut-bildningslinje åberopanågot handikapp som förklaring lill att studieprestationen inte blivit så godsom den under normala omständigheter skulle ha blivit. Jag tror emellertid atl det vore fel atl inrätta en särskildkvot för handikappade jag uppfattade del så att i Tvärålundfunderade på en sådan lösning. Jag tror inte det vore särskilt tillfredsställandeför de handikappade själva, och dessutom skulle det naturligtvis vara väldigtbesvärligt att genomföra med hänsyn till att det ändå är relativt sällan som vihar fall av del här slaget samt med hänsyn lill svårigheten att beräknaomfattningen och annat. Och jag ser inte i och för sig något mindretUlfredsställande i att man går via den fria kvoten. Däremot är detnaturligtvis så, som jag har påpekat i propositionen, att blir del alltförmånga grupper, alltför många faktorer som skall vägas in, så blir det ettväldigt besvärligt arbete med den fria kvoten. Det är della man skall undersökai del fortsatta ulrednmgsarbetet, inle i kompetensutredningens regi utan pågrundval av kompetensutredningen och riksdagsbeslut. Detta innebär, om antar kompetensutredningensförslag, atl man lar ett steg framåt för de handikappade. Jag förutsätter altvi från departementets sida efter ell sådant riksdagsbeslut inte avvaktar detfortsatta utredningsarbetet utan tar kontakt med för attdiskutera hur de i detta avseende något förbättrade möjligheterna för dehandikappade i praktiken lämpligast skall organiseras. i (c): Beskedet i slutet av statsrådet anförande hans löfte atl ta kontakt med och andra myndigheter för attnärmare klargöra på vUket sätt man skaU komma tUl resultat - är tillfredsställande.Jag har därmed nått ett syfte med min fråga. Jag hoppas att det skall leda tilldet resultat som vi tydligen båda är helt eniga om. Statsrådet var betänksam inför att tillskapa enytterligare kvot för handikappade. Jag är fortfarande kvar vid ståndpunkten attdet skulle underlätta och vara en tillgång för inte minstarbelsvårdsmyndigheterna, om man hade en sådan kvot och kundeförbereda tekniska anordningar och anpassningar, så att en handikappad kundekomma in i utbildningen. Man skulle undgå den grannlaga bedömningen atlförskjuta en person som egentligen enligt meriterna kunde få plats i enutbUdning men som kommer på sidan. Vi införde i en del fall kvoter för äldre personer medulbildningshandi-kapp när gymnasieskolan genomfördes, för atl nämna ettexempel. Jag kan inte finna att det skulle vara något i och för sig olämpligtall ha en kvot för personer med fysiska handikapp. Min tanke är alltjämt atlkompetensutredningen borde få möjlighet atl överväga denna fråga. Jag hoppas attdet blir så. Jag tyckte mig av statsrådets yttrande förstå atl han inte varhelt övertygad om att det skulle vara fel. Man borde nog få pröva den härfrågan från oUka utgångspunkter och även i samarbete och samråd medhandikapporganisationerna själva och arbetsvärden, så att man får god kännedomom vad de som främst är inne i denna problemalik har att rekommendera. Överläggningen var härmed slutad. § 16Ang, kultursynen i statsunderstödda kulturinstitutioners verksamhet Herr utbildningsministern ordet för att besvara (vpk) framställdainterpellation, nr 121, och anförde; har frågat mig vilken kultursynsom jag anser bör komma till uttryck i fråga om statsunderstödda kulturinstitutionersverksamhet. Frågan har ställts mot bakgrund av de uttalanden somriksdagens revisorer gjort i en till Kungl. Denna bygger på en av revisorerna utarbetad granskningspromemoriasom remissbehandlats. 1 skrivelsen kritiserar revisorerna vissa delar av denverksamhet som bedrivs av Riksutställningar, avnutida svensk konst i utlandet och . Revisorerna föreslår vissaåtgärder i syfte att ändra de berörda förhållandena. Enligt min rnening är det angeläget att värna om det friakonstnärliga skapandet. Detta gäller naturligtvis också de statsunderstöddakulturinstitutionerna. Regeringen har framhållit att denkonstnärliga friheten inte får kfingskäras genom reglerande bestämmelser ellerekonomiska åtgärder, sedan väl de allmänna riktlinjerna för en verksamhetsorganisation . Sålunda uttalade dåvarande utbildningsministern år1969 att "den som ogillar konkreta inslag i kulturproduktionen börnaturligtvis kritisera den konstnärliga utformningen, avslöja felaktigasakuppgifter, bekämpa de idéer och värderingar som väckt hans misshag. Det ärdemokratins väg. Men han bör inte kräva att samhället ingriper med sin övermakteller, om han sitter i den positionen, själv företa ett sådantingripande." Regeringenstår fast vid denna principiella syn på kulturpolitiken. För atl värdera de senaste årens kulturpolitiska insatseroch för att i övrigt på ett allsidigt sätt ge underlag för den fortsattautvecklingen har under senare är flera statliga utredningar utfört ettomfattande arbete. De mest övergripande uppgifterna har , sombehandlar frågor om kulturpolitikens mål, den lokala och regionalakulturorganisationen samt kulturstödets fördelning på olika ändamål. Desshuvudbetänkande väntas bli framlagt . musei-och utställnings-sakkunniga befinner sig också i slutskedet av sitt arbete, somavser kulturminnesvärden samt musei- och utställningsverksamhet. Inriktningen och utformningen av den framtidakulturpolitiken bör prövas på grundval av förslagen från de nämndautredningarna. Ang. kultursynen i statsunderstödda kulturinstitutionersverksamhet (vpk): Först vill jag tacka utbildningsministern försvaret på min interpellation. Sedan interpellationen framställdes har dels statsministerOlof , dels utbildningsminister tagit ställning tillriksdagens revisorers förslag i deras skrivelse av i år.Statsminister har klart sagt ifrån att han inte har ändrat åsikt om denkonstnärliga Ang. kultursynen i statsunderstödda kulturinstitutionersverksamhet friheten.Och den åsikten har han bl, a, redovisat i en artikel i den 5augusti 1969, en artikel som utformades tUl en principförklaring för densocialdemokratiska regeringen, UtbUdningsminister har meddelat attriksdagsrevisorernas skrivelse inte kommer att föranleda någon som helståtgärd från regeringens sida, 1 sill interpellationssvar har statsrådetIngvar öppet här i slagit fast alt regeringen vidhåller sinprincipieUa syn på kulturpolitiken, den syn som statsministern och dåvarandeutbildningsministern formulerade , nämligen att del är angeläget atlvärna om det fria konstnärliga skapandet, "gäller naturligtvis ocksåde statsunderstödda kulturinstitutionerna", säger skuUe kanske egentligen de problem av mycket allvarlig art som jag haraktualiserat i min interpellation kunna anses besvarade, om interiksdagsrevisorernas handlande på det djupaste oroat inle bara mig utan mångamänniskor här i landet. Detta har väl inte minst framgått av den senastemånadens pressdebatt. Granskningspromemorian ger nämUgen uttryck föruppfattningen, att den omständigheten alt statliga medel utgår till vissverksamhet bör medföra fortlöpande statlig styrning av verksamheten. Detta ärskrämmande, ty om en sådan uppfattning accepteras på opinionsbUdningensområde, så kan den få verkligt allvarliga konsekvenser. I ett demokratiskt samhäUe måste kulturbetyda detsamma som en fri kultur. Och friheten kan inte bara innebära frihettUl s, k, fri konkurrens, eftersom en sådan konkurrens i vår samhäUslyp -denkapitalistiska eUer, om man så vill kalla den, den biandekonomiska; del ärsamma sak inte automatiskt är en konkurrens på lika villkor. För atl göra sighörd i en fri kulturdebatt räcker del inle med atl bara få uttala sig; manmåste också ha tillgång till de utlrycksmedier som är de effektivaste och mestverksamma. Och är massmedierna av den arten att de inte kanmanövreras av enskilda medborgare. De fordrar stora resurser i fråga om apparaturoch därmed ekonomi. Också för den enskUde konstutövaren gäller sammabetingelser: Budskapet måste förmedlas, och den som har de största resurserna idel avseendet når längst. Inom alla konstnärliga utlrycksområden härskar i vårtsamhälle, mer eller mindre hård, denna den kommersiella djungelns lag. Men vi kan inle acceptera som demokratisk en konkurrenssom betingas av tUlgången på dessa resurser, dvs, en konkurrens som gynnar denpå dessa områden mest välutrustade och som innebär en rent kommersiell selektionoch en styrning av kulturutbudet med den ekonomiska vinningen som riktmärke. Destatliga kulturinstitutionerna har liksom övriga former av stafligt ochkommunall stöd som första uppgift att motverka den sorls styrning som detkommersiella urvalet medför - dvs, att skapa möjligheter för en konkurrens pålika villkor, inbegripet alltså lika ekonomiska vUlkor. Och detta kan intebetyda annat än att man på aUa sätt måsle garantera kulturens frihet från varjeform av yttre påtryckning och påverkan. Givelvis kan detta inte ske på annalsätt än att det statliga stödet till kulluren är totalt villkorslöst. Det var riksdagsrevisorernas kansli som 1971utsände en promemoria, där skarp kritik riktades mot Riksutställningar, NUNSKIoch . Denna promemoria har sedan remissbehandlats och utsatts fören nedgörande kritik från praktiskt laget alla svarande remissinstanser. Ocksåi pressen har den skjutits sönder och samman. Vad gör då riksdagsrevisorerna,som inte är vilka som helst utan betrodda riksdagsledamöter, valda avriksdagen? Jo, man sväljer med huU och hår sitt kanslis promemoria utan atl pånågot som helst sätt beakta remissinstansernas svar, som man i stället betecknarsom "missuppfattningar" och "vantolkningar". Dessutomsäger revisorerna atl remissvaren "i långa stycken är så starktaffektbetonade att en fortsatt debatt knappast torde befordra intresset av attnå fram tiU en positiv lösning". Alltså, på detta lätlfärdiga sätt avfärdarriksdagsrevisorerna en sakdebatt och klampar vidare genom att rikta enskrivelse tUl Kungl, Maj:t med sina egna lösningar utgående enbart från sitteget "mossiga" synsätt. Och lösningen man presenterar för att rådabot på den "snedvridning" som den bedömda verksamheten sägs av äratt de tre nämnda institutionerna skaU understäUas styrelser medparlamentariskt inslag. Givetvis tUlägger man från revisorerna sida förordningens skull atl del inte alls är fråga om någon censur ellerlikriktning. Och dessutom, som statsrådet också säger isitt svar: Flera statliga utredningar utför ett omfattande arbele för atlallsidigt ge underlag för den fortsatta utvecklingen inom kulturpolitiken. Hannämner i detta sammanhang både och 65, Detta torde inte varariksdagsrevisorerna helt obekant i alla fall om de behagat läsa remissvaren.Både kulturtådet och MUS 65 avstyrker bestämt riksdagsrevisorernas promemoria,men till föga nytta. Revisorerna klampar som sagt bara vidare och föregriperulredningamas resultat genom att komma fram med sina egna farliga reaktionäralösningar, Per har betecknat utlåtandet frånriksdagsrevisorerna som "de senaste decenniernas allvarligaste hot mot denkonstnärliga friheten", och fyUer på med att säga:"Den hårda domen är befogad - men revisorernas monumentala självporträttär en tiUgång, Repressionen (undertryckandet) böfiar äntligen ta gripbargestalt," Det är däri som jag ser den stora faran.Revisorernas yttrande avslöjar inte bara deras fossila konstsyn, ulan derashandlande kan få andra kullurpoUtiska effekter. Man har börjat med atlangripa utställningsverksamheten, men principerna gäUer givetvis alla statligakulturinstitutioner, Smilloeffekterna är myckel stora. Riksdags-revisorerna hargjort en modellskrivelse, och vi kan komma att få uppleva motsvarande påregion- och kommunalplan. Det är därför av största betydelse att vi är vaksamma motsådana bakålsträvande yttringar som i realiteten innebär att man skulleöverlåta åt statsmakterna ansvaret för vad vi skall få se och lycka i olikafaU, Förstår inte riksdagsrevisorerna att kritiken måste föras i en fri debatt? För att återgå tiU statsrådet svar på mininterpellation tar statsrådet där inte uttryckligen avstånd frånriksdagsrevisorernas förslag utan hänvisar tUl principieUa uttalanden, allmännariktlinjer och i sista hand pågående utredningar. Men eftersom en storbyråkratisk administrativ apparat som förfogar över vissa ekonomiska resurser,som Ang. kultursynen i statsunderstödda kulturinstitutionersverksamhet Ang. kultursynen i statsunderstödda kulturinstitutionersverksamhet troligenkommer att föreslås av , i sig själv är ett potentiellt styrmedel,ett styrmedel som skulle kunna utnyttjas som censurorgan och på annat sätt föratl undertrycka besvärande åsiktsyttringar eller konstformer, kan man inteenligt milt sätt att se nöja sig med att ge de s, k, allmänna riktlinjerna enså vid och generös tolkning som möjligt, utan man måste skapa riktlinjer sominle bara möjliggör total frihet utan tvärtom ålägger de olika institutionernaen öppenhet som förhindrar varje form av adminislraliv styrning. Får jag tolka statsrådet svar sä, att till atl sådana garantier skapas i realiteten för all undvika varje form avmissbruk av de administrativa och ekonomiska resurserna? Får jag vidare tolka interpellationssvaret så all denvaksamhet sorn jag har talat om och som verkligen är nödvändig över hela fältetockså är fullt klar för regeringen, vilket alliså skulle innebära en garantiför att regeringen inte endast står fast vid sin principiella syn påkulturpolitiken ulan också med alla medel kommer att motstå angrepp mot kulturpolitikenav den typ som de riksdagsvalda revisorerna har gjort? Till slut, herr talman, en annan frågeställning.