prot · FV0971 · 1972-12-31 00:00:00 — Det gäller att försöka skapa ett nät av förskolor för desmå barnen, förskolor där man lär sig läsa och skriva. Det gäller sedanungdomsskolor, där man breddar undervisningen, går utöver läsning och går in påhistoria, geografi och matematik. Det finns några exempel på gymnasialutbildning och lärarutbildning, och en ambition som är mycket vanlig hos desociala befrielserörelserna är att engagera de gamla människorna, de vuxna, ialfabetiseringskampanjer. På andra områden försöker man all lindra nöd, att byggaupp en civil administration, så att varor kan fördelas, så att befolkningen kanleva under drägliga villkor. Det finns ambitioner hos flera av befrielserörelserna,framför allt kanske hos PAIGC i , att försöka variera denjordbruksproduktion som kolonialmakten har tvingat på kolonin, dvs.kolonialmakten har utvecklat en jordnötskultur, lämplig för export men intelämplig att leva på för befolkningen. Man försöker variera denjordbruksproduktionen, få i gång experiment med risodlingar, grönsaksodlingaroch annat. Detta är väsentliga inslag i det civila arbete som desociala befrielserörelserna lägger ner, och det svenska biståndet till dessabefrielserörelser syftar just till utbyggnad av denna sociala infrastruktur,till hälso- och sjukvården och till utbildningspolitiken. Det är en glädjande utveckling som här har skett, där manursprung ligen startade med en rent medicinsk insats och där man successivt i det svenska biståndet har breddat insatserna till att gälla sådana sektorer, där en utvecklingseffekt kan skönjas, framför allt på ulbildningspolitikens område. 96 Det har sagts tidigarei men kan förtjäna att upprepasatt det kanske är unikt i samtidshistorien - och för den delen inte bara isamtidshistorien - all rörelser som tvingas utkämpa krig mol tekniskt heltöverlägsna supermakter, kolonialmakter som med teknikens mest fruktansvärdaförslörelsemedel, napalmbombning och annal, försöker tvinga ner befolkningentill en primitiv livsform, ändå avdelar så mycket resurser, anstränger sig såkraftigt med atl mitt under brinnande krig mot en tekniskt överlägsen supermaktutveckla ett i bästa mening socialt arbete, utveckla en social organisation ochdrägliga levnadsvillkor i det dagliga livet för folkflertalet. Del är enambition som är värd all vår beundran. Är det här biståndet politiskt och bör det vara det?frågar . Biståndet till de afrikanska befrielserörelserna, somberörs i särskilda yttrande, grundade sig ursprungligen påresolutioner som har antagits år i . FN harägnat mer av sin tid åt försök till lösning av södra problem än åtmånga andra internationella problem. Rader av kommittéer i FN har efterträttvarandra för att försöka belysa och angripa olika aspekter av kolonialise-ringspoUtiken,aparlheidpoUtiken i södra . Etl av de få praktiska och konstruktivaresultaten av denna politik är just delta konkreta bistånd till detutvecklingsarbete som utförs av de sociala befrielserörelserna. Om alltså inte accepterar atl politiska motiv,i det här fallet så gott som enhälliga politiska resolutioner i Förentanationerna, skall ligga till grund för vårt bistånd till befrielserörelserna iAfrika, är det mycket svårt alt se om verkligen står bakom devärderingar som FN:s resolutioner om avkolonialisering i södra geruttryck för. Vänder man sig mot det konkreta praktiska resultatet i form avbistånd lill befrielserörelserna, är det mycket svårt att se atl man inte ocksåvänder sig emot den politik för avkolonialisering som FN stär för. Mittenpartierna har en reservation, där man önskar attbistånd skall utgå till sociala befrielserörelser även i , ,och likaså tUl rörelsen FNLA i Ängola. Som framgår avutskotlsbetänkandet tyder de upplysningar som är tillgängliga om FNLA klart påatt organisationen har en mycket begränsad verksamhet i . Med hänsyn tUlherr Wirmarks inlägg här bör del sägas att kontakter har tagitsupprepade gånger från de svenska biståndsmyndigheterna direkt med FNLA. Likasåhar kontakter tagils mellan FNLA och den svenska ambassaden i . Den samlade bedömning som har gjorts av de svenskabiståndsmyndigheterna och av flyktingberedningen på de ansökningar som harkommit in från FNLA är helt enkelt att organisationen inte har sådan verksamheti i den omfattningen att den kan betraktas som en befrielserörelse avdet slag som vi har talat om här. Däremot är det uppenbart att organisationenföreträder vissa exilgrupper i . Som det också sägs i utskottetsbelänkande, får dessa exilgrupper, som alltså kan sägas representeras av FNLA,del av svenskt stöd genom FN;s flyktingkommissariat och genom UNDP, tillvilket särskilda svenska bidrag har lämnats under en följd av år. Beträffande de övriga punkter i mittenreservationen somavser 4 protokoll 1972. utvidgningarav biståndet till befrielserörelserna i , och Rhodesiaförefaller det som om reservanterna är ganska illa underrättade om de biståndsom man säger sig vara intresserad av. Vid etl flertal tillfällen har biståndgivits till befrielserörelserna i . SWAPO i har senast förnågra månader sedan fått svenskt bistånd. Ett mindre bistånd har även lämnatstill ANC i . har upprepade gånger uttalat alt biståndet lillde sociala befrielserörelserna bör öka och att Kungl. Maj:t bör ägna storuppmärksamhet ål denna del av biståndsverksamheten. Biståndet liU de socialabefrielserörelserna har också ökat snabbare och ökar snabbare ände flesta andra grenar av del svenska biståndet. Det gäller inte bara i Afrika.I fråga om bistånd till befrielserörelser i så har i motion 931 av fruDahl m. fl. väckts kravet på ökade insatser för befrielserörelserna i , till i Cambodja och till Provisoriska revolutionäraregeringen i . Utskottet konstaterar i sin skrivning att regeringenplanerar ökade insatser för dessa befrielserörelser utöver vad som tidigarehar avsetts, och därmed är syftet med molionen tillgodosett. Sammanfattningsvis vill jag säga att det är myckelglädjande alt det har kunnat ske en successiv breddning av det svenskabiståndet tUl befrielserörelserna inte bara räknat i kronor utan också genomen utvidgning av insatserna lill sådana områden där biståndet, som jag nämndetidigare, får en allt större utvecklingseffekl. Det arbete som läggs ned avförtryckta folk själva för att förbättra de breda lagrens levnadsvillkor ärvärda all vår beundran och fortsatt och ökat stöd. Med det anförda ber jag alt få yrka bifall till utskottelshemställan under punkten 5 i utrikesutskottets belänkande nr 6. Under detta anförande övertog fru andre vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. HerrWIRMARK (fp) kort genmäle: tog upp frågan om slödel tillbefrielserörelserna och berörde vår reservation, där vi kräver att stödet tillbefrielserörelser i det egentliga södra skall ökas. Han refererar tillatl vissa anslag har utgått och menar därför att vår reservation är ett slag iluften. Vi är väl medvetna om de anslag som har beviljats, men vi tycker inteall de räcker. Det föreligger ju en uppmaning från FN att vi skall hjälpa dessamotståndsrörelser, och vad som har gjorts härvidlag är ganskablygsamt. kan väl inte mena att vad som har gjortshittills räcker. I så fall skulle jag faktiskt vilja föreslå att han och jagsätter oss ned och resonerar med representanter för dessa befrielserörelser föratt pröva möjligheterna till meningsfulla insatser. Om vi förde ensådandiskussion även om vi nu inte är bemyndigade alt göra det - tror jag attvi skulle finna att mycket mer kan göras. Jag tror inte heller atl det beskedutrikesutskottet har givit och som också står bakom -nämligenatt det räcker med vad som är gjort - då skulle bli vårt besked tillbefrielserörelserna. Till slut vill jag beträffande FNLA säga atl uppgifl stårmot uppgifl. Jag finner inle alt de svenska bislåndsmyndighelerna har varittillräckligt aktiva när det gällt att skaffa fram bakgrundsmaterial i dettasammanhang. Jag har i min hand ett dokument från , där detstår att FNLA har aktiviteter inom Ängola, och jag tycker all det är konstigtatl utskottet kan säga att dessa är myckel begränsade. Del vore ju rimligt atlundersöka delta ordentligt. Man fär inte på politiska grunder ta negativställning till en av de båda stora motståndsrörelserna i . () kort genmäle: Om hade lyssnat lUl vad jag sadeborde han ha hört att jag inte framhöll att de insatser som gjorts räcker.Tvärtom sade jag alt det är angeläget alt, som upprepade gånger haruttalat, stödet lill befrielserörelserna ökas. Det förslag somregeringen förelägger denna riksdag innebär ju också en ökning som förbefrielserörelserna är snabbare än för de fiesta andra biståndsgrenar. Men om miltenpartierna är missnöjda med de konkretaförslag till ökningar som läggs fram i slatsverkspropositionen, borde de i såfall ha anledning alt ange hur myckel mera pengar som skall anslås för dettaändamål. Det gör man inte utan säger bara atl bistånd dessutom bör ges tiUrörelserna i , och . Jag konstaterar att manuppenbarligen inte är underrättad om att detta är områden, där SIDA äroförhindrad atl ge bistånd och där bistånd har lämnats och lämnas. Del gavs t.o. m, bara bistånd tUl SWAPO i , Det finns alltså inga sådana begränsningar som herrWirmark talar om. Vi är överens om alt biståndet lill de socialabefrielserörelserna bör öka kraftigt också i fortsättningen, menmittenpartierna har inte framlagt några konkreta förslag om någon annanökningstakt än den som redovisas i statsverkspropositionen. () kort genmäle: Del här är ju ingenstor resursfråga. De bidrag det kan bli tal om är ju inle avgörande för denstora biståndsbudgelen som vi behandlar här i kammaren. Men del är viktigt frånrörelsernas synpunkt alt man tar tUl vara alla de möjligheter som finns attstimulera dem i deras mycket svåra uppgift i en vansklig situation, och jag kaninle fatta i varje fall delar av argumentation på ett annatsätt än att han tycker egentligen att del som är gjort är ganska bra. Vi harvelat få tUl stånd större insatser. Men vi tycker inte att det finns anledningatt sälla upp ett speciellt belopp. Vårt syfte kan tUlgodoses via omfördelningarinom de anslag som står tUl buds. Det är ingen omöjlighet att göra detta. HerrHELLSTRÖM (s) kort genmäle: Del är just det som är intressant alt veta:VUka andra områden inom biståndspoUtiken är det som vill prioriteraner? Allting kostar någonting, även bistånd till befrielserörelser. viktigtatt öka det biståndet. Men vi har inte fått något besked från omvar ni önskar ta pengarna, vilka grenar av biståndsverksamheten som är mindreväsentliga och därför bör ges etl minskat stöd. i (fp): sade atl u-hjälpen ären sekundär fråga i svensk opinion, och han använde det som en ingrediens isitt för u-hjälpen negativt verkande anförande. Skall varie fråga behöva vara den primära för all få sinrättvisa plats? Gäller detta sjukvården, regionalpolitiken, socialpolitiken,miljöpolitiken osv? Alla sådana frågor kan inte vara primära i opinionen, mende fär ändå inle försummas. Det är ju det som saken gär ut på, och med negativttal skall man inte försöka underminera allt del av opinion och kraft som kanbehövas i bl. a. u-hjälpsfrågan. Jag vill också på förekommen anledning tilläggabeträffande de framtida kostnaderna för u-hjälpen alt givetvis böranslagsfrågor för alla budgetposter ses i sitt totala sammanhang, och man börundvika specialdesti nation er. ordförande sade vidare altbruttonationalprodukten ökat snabbare än man tydligen hade trott 1968, ochdärför skulle /75 vara mer än vad man då förmodade. Men så ärdet ju inte. Dels har i löpande priser bruttonationalprodukten inle ökatnämnvärt snabbare än vad den gjorde , dels och framför allt beror juökningstakten för själva siffrorna i bruttonationalprodukten tUl mycket stordel på inflationen. Den inflationen betydde 7 procents ökning avpriserna i och med en del momshöjning, lUcaledes 7procent. I siffror blir då förstås bruttonationalprodukten /75 högre änman hade trott, men inte i köpkraft. Regeringen har gjort pengarna ännu sämreän man 1968 hade haft anledning räkna med på grundval av inflationen tidigare,men inte skaU fä lida för det. behöver därför av sakUga skäl mer av vårtengagemang, inte mindre, och de behöver inte felaktiga borlförklaringar. Medan kampen mol del västpakistanska förtrycket och företl fritt ännu pågick var vi många som begärde en mera solidarisksvensk politik. Vi krävde solidaritet med ett folks kamp för rätten lill denutveckling som det självt ville följa och för rätten att överleva. Vi mötte mycket men inte tillräckligt gensvar i våra kravtill den . Del politiska stödet till uteblev - jagtänker då inte minst på FN-omröslningen ochdeklarationerna kring den - och biståndet till drabbade befolkningstod inte i rimlig proportion till omfattningen av den förödelse som krigetförorsakade. står inför frågan, om skallfortsätta denna loja politik eller om vi skall visa beredvillighet till mersolidariska insatser i återuppbyggandet av det land som vid sidan av Vietnamhar drabbats hårdare än nägot annal av krigets hemsökelser. Det har kommit många rapporter från även under dettaår. Gemensamt för dem alla är beskrivningen av det våldsamt stora hjälpbehovet.I en rapport tUl FN från millen av februari gör man följande dramatiskasammanfattning av lägel: "Situationen i är desperat.Spannmålslagren är praktiskt tagel tömda. Fullständigt otillräckliga åtgärderhar vidtagits för att återställa transportsystemet. Filtar är ingentillräcklig hjälpåtgärd. Babymat är inte heller någon tillräcklig hjälpälgärd.Spädbarns- och förlossningsutmslning inte heller. Välgörenhet räcker inte till.Vad som behövs är pengar, pengar och åter pengar." FN:s generalsekreterare har i en appell till världensregeringar angivit etl behov av ytterligare bistånd till etl värde av allraminst för återstoden av 1972, om de mest omedelbarabehoven skall mötas. Andra uppskattningar visar på något större hjälpbehov. Jag vill peka på just vikten av atl pengar och valutaställs lill förfogande. Transportnätet har en oerhörd betydelse i detta land,genomkorsat av vallendrag. Del behövs pengar för transportnätet, dels för skall få ut förnödenheter och varor till folk, dels också för att få utvissa varor ur landet, nämligen de som behövs i fråga om exporten inte minstav jute för att landet självt skall tjäna valuta och för att folk skall kunnafå sysselsättning i exportnäringarna. Pengar behövs för att det egna jordbruketskall komma i gång, för att bönderna skaU kunna få hus, oxar, brunnar ochverktyg. behöver elt massivt bistånd, men det behöveralltså etl bistånd som är rätt utformat. Hjälp i form av bomull ochgarn i stället för färdiga kläder skulle ge sysselsättning åt de 900 000arbetarna vid vävstolarna och till de 100 000 som uppskattas arbeta med textili övrigt. Ett annat exempel är de lastbilar som överförs från enmängd nationer. lär om komma atl ha tolv olika typer avfordon. Verktyg och reservdelar är sällan utbytbara, och då blir del svårareatt administrera transportsystemet. har tillkännagivit sin avsikt atl bistå Bangladeshmed sammanlagt . Med detta låter sigutrikesutskottets majoritet av socialdemokrater och moderater nöja. Summan låteri själva verket mer imponerande än den är. utgörs av renlångivning till Internationella utvecklingsfonden, och de pengarna skallåterbetalas så snart har upptagits som medlem i fonden, YtterUgare50 är hjälp som gick tiU flyktingar som ännu var kvar i ,De övriga 150 miljonerna är medel som utgår under en 2- ä , Detinnebär ell bistånd tUl - detta land med 75 miljoner människor somungefär motsvarar vad vi skulle ha givit under normala omständigheter, aUtsåäven om fjolårets tragedi inte hade uppstått. Men del råder inga normala omständigheter i , fru talman. Det råder ett exceptionellt läge, som kräver exceptionellaåtgärder. Därför har och krävt atl skall beslutaom ett tilläggsanslag redan för innevarande budgetår, så att ytteriigare 100miljoner så gott som kan överföras från till ,vilket framgår av nästa betänkande pä föredragningslistan. SjälvfaUet behövs det även på omfattandebistånd lill , som ju är elt av de fattigaste områdena i världen, menetl beslut nu om ytterligare 100 miUoner i bistånd skuUe vara ettrimligt svar på vädjandena att komma tillhjälp. Låt mig till slut genom tvä allmänna reflexioner' återknyta till det u-landsproblem som jag började mittinlägg med, frågan om engagemanget. De frågor som slår främst i del politiska rampljusetväxlar. var, inte minst bland de yngre, u-landsproblemen etlförsta-rangsinlresse. De frågorna upplevs starkt ännu - del visar bl, a,frigörelse och den hjälpvilja och del engagemang som dennafrigörelse har skapat. Men har miljöfrågorna ryckt fram och upplevskanske ännu mer intensivt för tillfället. Där har vi en rad förhållanden intebara ute i världen ulan även på nära håll som man lätt kan se och mycket direktförsöka göra något ät. På det sättet skiftar intresset. Det är naturligt i ochför sig. Men låt inte oss politiker av del förledas alt tro alt därför attintresset växlar har också den faktiska situationen nödvändigtvis ändrats! Detgäller för oss politiker all ha kraft och mod alt hålla fast vid en fråga,driva den och bilda opinion i den, också när den kanske försvunnit frånförslarangs-platsen i diskussionen. LUcsom miljöproblemen givetvis fanns även för tio årsedan, innan opinionen var tänd på de frågorna, finns u-landsproblemen från1960-talel i stort sett kvar . Den politiker ryktar illa sitt värv som intelägger manken till och på allt sätt bedriver det upplysningsarbete som behövsför alt visa vilka de pockande problemen är och vilka insatser de fordrar. Delgäller givetvis lika väl som alla oss andra. Vi skaU alltså inte genom våra utsagor eller vårunderlåtenhet locka människor atl tro att u-landsfrågorna i sak har kommit såmycket närmare en lösning. Det finns ingen snabb lösning som klarar delångsiktiga problemen. Att åstadkomma en jämnare inkomstfördelning är en viktigåtgärd, men det är en engångsåtgärd. Historien lär oss alt tillväxt är en frågaom mycket långa perioder. Så är det i alla slags samhällen. Även med de högstatal för tillväxt som världen känner och de ligger på inemot perår - kommer vad vi anser vara u-landsproblem atl finnas kvar , ja istora delar av världen vår livslid ut. Del gäller därför att håUa ut och inleförfalla till passivitet eller att, som jag sade förut, bedriva ettunderminerande muUvadsarbele, Det gäller att se till att problemen hållslevande i opinionen. Jag vill tiU slut bara säga några ord på en andra punkl.Eftersom problemen är långsiktiga och engagemanget måste bU långsiktigt, är delviktigt att vi uppmärksammar och ger vårt erkännande åt del uppoffrande ocheffektiva arbete som de frivilliga organisationerna bedriver för u-ländernasmänniskor. Den verksamheten skulle kunna utbyggas, och de erfarenheter somsamlats i den verksamheten måste också tillvaratas på ett bättre sätt änhitintills. Med hänsyn till de ganska små bidrag som har utgått lillfolkrörelsernas och de enskilda organisationernas biståndsverksamhet borde delsnart vara berättigat med en betydande höjning, vilket ocksåframhålles i reservationen 9. Missionen har t. ex. visat att man med begränsade medelkan få ut mer av varje belopp än vad som naturligt nog är fallet med ettoffentligt bistånd. Av den anledningen är det rimligt att de bidragen ökar. Jagvill också betona atl missionen och andra humanitära frivilligorganisationerhar visat sig vara effektiva spridare av information till svenska folkel. När det gäller frivilligorganisationerna bör vi ocksåtänka på ungdomsrörelserna. Det som bör ske för deras del är inte minst att ensärskild fredskårsenhet upprättas inom SIDA och alt en bättre samordningeftersträvas mellan ungdomsorganisationer och SIDA, vilket påpekas ireservationen 11 av mittenpartiledamöterna. Fredskårstanken drev fram en stark opinion inomungdomsorganisationerna. Fredskåren betydde myckel för alt ge de unga enkänsla av inflytande, en möjlighet atl kunna vara med i elt eget projekt, ochden betydde genom denna samhörighetskänsla en opinionsbUdning som de ungasjälva och deras organisationer energiskt och naturligt satsade på. hari stället fredskåren integrerats med det aUmänna personalbeståndet hos SIDA.Fredskårsseklionen har upplösts, och ungdomsorganisationernas kontakter fårinte den naturiiga fästpunkt som de hade . Det är därför som en särskUdfredskårsenhet borde inrättas. Även den skulle bU en - en av många -stöttepelare i det ökade engagemang för u-landsproblemen som jag här harefterlyst. Jag yrkar bifaU lill de reservationer vidutrikesutskottets betänkande nr 6 som upptar folkparliledårmölernas namn. Ang. behandlingen av vissa folkgrupper i mottagarländerför svenskt utvecklingsbistånd Herr utrikesministern , sommeddelat, att han i samband med behandlingen av detta ärende ämnade besvaraherr i (m) i kammarens protokoll för intagna fråga,nr 175, angående behandlingen av vissa folkgrupper i mottagarländer för svensktutvecklingsbistånd, erhöU ordet och anförde; i har frågat mig om jaganser att stora statliga bistånd till utvecklingsländer bör förbindas medvillkor om att vissa folkgrupper i mottagarlandet inte behandlas i strid medhumanitetens principer. Mitt svar på denna fråga är nej.Det är inte godtagbart att förena utvecklingssamarbete med villkor som utgörinblandning i en annan stats inre angelägenheter. HerrWERNER i (m): Jag får väl tacka utrikesministern för svaret.Det var över hövan lakoniskt, tycker jag, och vittnar kanske inte särskilt omatl den här frågan engagerat herr utrikesministern. Utrikesministern började med atl hylla sina företrädare i tjänsten, och jag vill instämma i denhyllningen. Jag tycker nog att det var mera krut i i sådana härfrågor, mer politiskt mod. Jag ställde nämligen en gång en Uknande fråga tillhonom beträffande ett bidrag till . Det gällde , och detvar då regeringstrupperna krigade som värst mot befolkningen iSudans tre södra provinser. Ang. behandlingen av vissa folkgrupper i mottagarländerför svenskt utvecklingsbistånd dåvarandeutrikesministern att han hade skaffat garantier för attanslaget också gick till dessa utsatta och härjade provinser. har debattens organisation blivit sådan att jag fårförena min replik tUl utrikesministern med mitt huvudanförande. För att detskall bli någon kontinuitet i debatten vUl jag börja med del senare och berdärefter att få återkomma tiU utrikesministerns anförande. Jag vill börja med all anknyta till punkten 14, som gällerbidragsgivningen till de enskilda organisationers hjälpverksamhet. Av någonunderlig anledning har moderata samlingspartiet blivit ensamt om reservationen,som går ut på förhöjt anslag lUl missionen och de enskilda humanitäraorganisationerna. Det är så myckel märkligare som folk från alla partier viddebatter ute i landet vördnadsfulll talar om missionens stora insatser. Vi harhört det ocksä här , från i och tidigare frånherr i , och det är gott och väl att höra. Man är överens omatt dessa organisationer representerar stor erfarenhet, små kostnader och seguthållighet. vet jag att man kan bemöta talet om de blygsammabidragen ur fältverksamhelsanslaget med atl organisationerna får anslag i denmån som de kan konsumera dem och i den mån deras projekt stämmer medkriterierna för sådan bidragsgivning. Det sägs också atl man i stort setttillgodosett framställda krav - organisationerna kan så att säga inte ta emotmer pengar. Det är en tvivelaktig sanning. Man måste förstå hur detförhåller sig. Bidragsgivningens konstruktion är ju sådan att bidrag kan geslill byggnation, till kapitalinvesteringar och i initialskedet även tilldriften. Därpå beror alltså den blygsamma tilldelningen. Man har verkligenanledning ställa sig frågande till denna begränsning av driftbidrag tillutvecklingsprojekt i enskild regi. Bygger man en skola så ger ju själva byggeti och för sig ingen utvecklingshjälp. Det är driften som ger den reellahjälpen. Det finns därför föga motiv att inskränka bidragsgivningen lUldriftkostnader.