prot · FV09140 · 1972-12-31 00:00:00 — Sedan hör det till saken att det ges inga subventioner,det myglas ingenting. Om man alluderar på lokaliseringslån och bidrag, vill jagerinra om att gnmderna för dessa är fastställda av . kanutgå i bidrag, och totalt kan företaget hjälpas tiU av dessanläggningskostnader via lån. Vissa bidrag tUl lönerna kan utgå. Allt ärpresenterat för , det har föreslagits , är beslutat och auktoriseratav . vet vad investeringsfonderna innebär. När de användssker detta precis efter de regler som har angivit.Det enda möjUga undantag jag kan erinra mig var etablering uppe iVästerbotten där vi, om jag skall vara ärlig, tänjde Ute grand på deförfattningsenliga föreskrifterna för att möjliggöra den etableringen. SkuUeman ha något att erinra mot det speciella fallets handläggning, är det önskvärtatt man säger ifrån pä den punkten. Då skall vi naturligtvis bli försiktigare ifortsättningen. i tog upp frågan om gåvor tillnäringslivet. Jag har redan bemött detta. Jag kan tUl ytterraera visso säga attvad man här kallar subventioner har godkännande och ges ut mom deramar och av de medel som har anslagit för ändamålet. Sedan kan raanslänga omkring sig uttryck som; Inte blev det några nya arbeten när SE-bankenkom till! Ja, vad var det som hände? Vi avstod från att ta ut en extra skatt pågrund av sammanläggningen, en skatt som aldrig skulle ha blivit aktuell sålänge de levde sora två skUda banker. Den omständigheten att de gick tillsammansom en bank tyckte jag knappast var motiv för att ta ut en skatt som man, sålänge de var separata, inte hade en tanke på att ta ut. SäUanbrukar en sammanläggning ge nya arbetstillfällen. När det sedan gäller och tror jag nog attjag kan säga att om reser ned och talar med de anställda påGötaverken, skaU han finna att de ingenting har emot den uppgörelse som därträffades. De betraktade den nog som den bästa lösningen i det läget. HerrKRISTIANSSON i (c) kort genmäle: Finansministern säger att han inte har någotbehov av att rehabilitera sig mot skattebetalarna därför att han är såidentifierad raed de skattehöjningar som skett . Detta ärmåhända sant, raen jag utesluter ändå inte att hans behov av att rehabUiterasig sora finansminister i detta läge är större . Sedan har jag inte på något sätt kritiserat skatteutspeletsom sådant. Jag sade bara att det inte rimmar med den politik finansministernfört. Om man eldar under grytan kan man rimligen inte förhindra att den pöseröver genom att lägga på locket. Det måste pösa ut genom de ventiler som finns,och för kommunerna är de enda ventilerna att ta ut avgiftshöjningar på kommunalservice som inte drabbar medborgarna mindre eUer lättare än skatterna. Detta ärsituationen sådan den är. För att kunna sänka kommunalskatten måste statenminska ambitionen och kraven på kommunerna. säger finansministern att ni har inte reagerat fråncenterns sida. Var det inte så att vi i samband med beslutet om de koraraunalahyresbidragshöjningarna yrkade att staten skuUe betala en större del? Det bordeväl finansrainistern ha i minnet. TUl sist bara ett par ord om löneskatten. I mitt förraanförande sade jag att jag för framriden ingalunda utesluter löneskatten somkonjunkturinstrument. Men då skall den naturligtvis användas i rätt takt medkonjunkturen och inte tvärtom vilket finansministern låter ske. Ett medgivandepå den punkten kan väl i aUa fall finansministern kosta på sig. HerrBURENSTAM () kort genmäle: viUe göra gällande att bl. a.moderata samUngspartiet hade varit motståndare till en skattesänkning. Det ärväl ändå en konstig historiebeskrivning. Är det inte på det viset att det förslag som regeringenlade fram om en sänkning av den direkta skatten skulle förenas med en höjningav de indirekta skatterna och att det totalt skulle bU en skatteökning ilandet? Är det inte vidare på det viset att vi under vårriksdagenlade fram förslag om hur man verkligen skulle kunna åstadkomma en skattesänkning? Är det inte också på det viset att regeringen var med påatt avslå våra förslag i den riktningen? Är det inte så att sadeså här: "Jag tror att det hur otäckt det än kan låta är en korrektbedömning att här säga ifrån att det inte är möjUgt att göra några nämnvärdaförändringar genora att fingra på raarginaleffekterna i skattebördan." Detär ingen iraponerande planraässighet över regeringens skattesänkningspoUtik,. Vidare är det på det viset att det är helt rätt att detvar som uppfann löneskatten. Jag har inte ifrågasatt det. Men jaghar sagt att det var kommunisterna som kom med förslaget att manskulle höja löneskatten. De var blygsamma och föreslog en procent, men herrSträng gick upp tiU . Är det inte vidare så att skatteutskottets ordförande herrBrandt i en intervju i förklarade, att nu fårde sora står på vänsterkanten säga vad sora helst, raen nu är det absolut omöjUgtatt lägga fler bördor på företagsamheten? Det sade alltså skatteutskottetsordförande, socialderaokraten . Men varhan tvungen att ställa sig bakom ryggen på och börja slåss för detandra förslaget. De borgerliga förslagen om hur man skuUe bärasig åt för att få en bättre fräs på konjunkturen avfärdade mycketenkelt. Han kommer knappast ens ihåg att vi då föreslog en sänkning avmervärdeskatten med ett antal procent. Det skulle bara öka Ukviditeten, sadeherr Sträng, och det låter ju litet mystiskt. Jag tycker det är en mycketprimitiv tolkning av de ekonomiska skeendena att tro att inte de förslag som vilade fram skulle ha haft en betydligt stabUare effekt på sysselsättningslägeti landet. Regeringen var inte inne på någon annan linje än att en sänkning avmervärdeskatten skulle ge en för stark effekt. säger att detbara skuUe öka Ukviditeten någonstans. När läser dagens protokoU komraer han attmärka att ordet myglingsekonomi var det han själv som nämnde . 1mitt tidigare anförande klagade jag över att den selektiva ekonomiska politikenlätt blir orättvis genom att den sprider favörerna ojämnt. Det är ett uttrycksom det är helt tillåtet att säga. Vidare uppfattar jag det som ingående iriksdagsmännens möjUgheter att från den här talarstolen få cUera omdömesgilla människor sora herrar och . HerrLÖFGREN (fp) kort genraäle: Den ena gången efter den andra och hkaså nugenora kommer det fram att vi sade nej till det här skattesänkningsförslaget.Vi sade nej därför att det var ett hafsverk. Barnfamiljernas situation och deskyhöga marginalbelastningarna kvarstår ju. Det finns barnfamUjer som drabbasav ett bortfall av en merförtjänad hundralapp. Inflationensskadeverkningar finns kvar. Dem vill vi ha bort genom ett inflationsskydd.Ursprungsförslaget skulle betalas med förhöjd moms och den nya bensinskatten.Det sade vi nej till i då rådande konjunkturläge. Jag viU inte bU missförstådd på denna punkt, menfolkpartiet kommer att fortsätta att kräva en ny skattepolitik, socialpolitikoch ekonomisk politik som gör att det lönar sig att arbeta. Men det heltavgörande, den ekonomiska politikens huvudmål, är att det skapas fler ochtryggare jobb. Endast ett fritt och friskt näringsliv kan garantera detta. i (vpk) kort genmäle; Vad jag försöker hävda i denna debatt är attvårt parti menar att bidrag tiU kapitalet, framför allt till storkapitalet somju bäst kan utnyttja avskrivningsreglerna, stärker bara de krafter i vårtekonomiska system som bär ansvaret för arbetslösheten. Vi menar att det i stället behövsen politik med medvetna och planerade satsningar på offentUgt ägda företag. Detbehövs en medveten planering som bryter den privata profitstyrda snedvridningenav ekonorain. Det är inte alls så att vi underskattar de problem sora finnsnär vi exempelvis föreslår statliga basindustrier inom raoderna industrigrenar.Vad som skiljer oss från regeringen är att vi inte har sararaa övertro på detprivata näringslivet sora regeringen har. Därför är vi motståndare till de härskattesubventionerna och avskrivningsreglerna, som ju inte handlar orasmåpotatis. Om vi tar de 30-procentiga avdragen för näringslivets investeringarså rör det sig ändå om 1 miljard i skattebortfall för statskassan. Vi har intesådant förtroende för näringslivet därför att dess företrädare har visat att deär ur stånd att klara de problem sora vi här diskuterar. Det bör logiskt bli allt kortare inlägg härallteftersom tiden framskrider. Jag finner inte någon speciell anledning att bemöta herrWerner i i vad han sade sist. Det var mera kommentarer till tidigareinlägg. behöver naturligtvis inte så häftigt försvarasitt nej när han nu har kommit över till att säga ja . I denhär allmänna förbrödringen kan jag väl säga att det ju är glädje i himlen nären syndare sig ångrar och bättrar, så är välkommen i denskattesänkning som vi nu går tUl mötes. borde ha lyssnat litet bättre på vadjag sade. Vad man från er sida föreslog var en sänkning avarbetsgivaravgiften, och om jag inte minns fel så tillät jag mig säga entidsmässig sänkning av raorasen. Jag tillät mig vidare att säga att denna sänkningav arbetsgivaravgiften hade bara betytt en Ukviditetsförstärk-ning i företag;som är likvida. Ingen bestrider det. Företagarna erkänner det själva näi mantalar raed dem. Jag har inte träffat några som har klagat över det. Då skulleförslagen inte ha givit något arbete, det är ju det som är det väsentliga. Huruvida en tidsmässig sänkning av momsen skulle ha gettnågot mer arbete tror jag också man får sätta många frågetecken i kanten för,även om man försöker vara efterklok och säger att man tror detta. SlutUgen vill jag säga till i Harplingeatt det är väl ändå inget tvivel om att och hans partivännertillhör de påtagligt flitiga bränslebärarna när det gäUer att elda under dendär grytan som omnämndes. Vi har ju ständigt besvär från regeringsbänken ochfrån mitt parti med att hålla igen för de överbud som regelbundet blommar upp ivarje valrörelse. Jag tar gift på att de koramer att framföras i ymnigutsträckning även valrörelse från och hanspartivänner. Sedan kan jag hålla med om attlöneskatten skaU sättas in i rätt konjunkturläge. Vi har haft en dåligkonjunktur , och vi har inte haft någon annan höjning avlöneskatten vare sig eller 1972 än den vi i samråd beslutade omUösten 1970. Den nu kontroversiella Uöjningen träder i kraft den I januari1973, och denna dags debatt tycks ju ge vid handen att vi håller på att förenaoss om en uppfattning att en konjunktumppgång kommer . Herr talmannen anmälde att anhållit att tillprotokoUet få antecknat att han inte ägde rätt till ytterligare replik. Jag skall inte ge mig in i den här senastedebatten, även om det var något överraskande att höra finansministernsavslutande påstående att det inte skulle ha skett någon höjning av löneskattenunder 1971. Det måste väl ändå vara ett klart rainnesfel. Jag tror faktiskt att jag har en del att sägafinansministern om arbetslösheten och om sysselsättningen, som han säkerligenskuUe ha haft anledning och tid att lyssna på, om han inte själv för sittförsta inlägg hade lagt beslag på en tirame och en kvart av kararaarens tidunder en arbetsvecka, då talraannen ber oss partiledare att till våragruppkamrater föra frara önskan om största möjliga koncentration. Men herrSträngs privilegier är det ingen som petar på. En sak är klar: den gång herrSträng avgår, kommer vi åtmmstone att spara tid. anses med rätta vara ett föregångsland i strävanatt skapa regler för ett tryggare arbetsliv. Genom äldrelagarna och särskildaavtal har man fastställt uppsägningstider och andra regler för att ge anställdasom friställs en rimUg chans till ett nytt jobb. Arbetsmarknadsorganen harmånga instrument till sitt förfogande; flyttningsbidrag, arbetsmarknadsutbildning,beredskapsarbeten, olika former av skyddad och halvskyddad sysselsättning fördera sora har svårt att klara prestationskraven på den vanliga arbetsraarknadenosv. Det genorabrott för arbetsdemokratin som kommer att raedverka till genom sitt beslut kommer attbli ett genombrott också för de anställdas rätt att vara med och bestämma ompersonalpoUtiken i alla dess delar, och det betyder oändligt mycket för känslanför det egna företaget och den egna arbetsplatsen. Allt det här är bra och kan utvecklas ytterligare. Deanställda måste utöver det vidgade medbestäramandet få ett lagfäst skydd raotobefogade uppsägningar. Företag med mer än tio anställda bör lämnaarbetsförmed-Ungen uppgift om alla lediga platser. När en arbetssökande vändersig till arbetsförmedlingen bör han ha rätt att räkna med en aktiv insats föratt skaffa ett jobb. Registrering av arbetssökande är nödvändig, men det räckerinte att bli registrerad av en arbetsförmedlare, som kanske har 50 andra att tasig an . Det måste ske någonting också mellan de dagar enarbetssökande visar sig på arbetsförmedlingen. Ett första steg sedan man lämnatsystemet med enbart en öppen kundförmedling och åstadkomrait en verklig kontaktvore att raan ålade arbetsförraedlingarna att inora höra av sig tiUden arbetssökande, om raan inte vid den första registreringen har något atterbjuda. är det ju sä att en arbetssökande t. ex. här iStockholra sora vill ha ett längre saratal raed en arbetsförraedlare kan fåvänta upp tUl fyra på att få ett sådant samtal. Det är alltså enkö av en typ som vi i övrigt bara känner från specialistvården. Jag tycker nogatt finansministern åtminstone hade kunnat lämna kvar i kammaren en företrädareför departementet som kunde framföra till finansministern frågan om han anserdet vara riraligt att arbetsförmedlingen fungerar på det sättet. Vad alla borde ha lärt sig under de här två förlorade åreni svensk ekonomi är att inga skickligt uttänkta regler och institutionerensamma skapar trygghet i jobbet. De måste stöttas upp av en ekonomisk poUtiksom ger fler jobb på öppna marknaden, som tar vara på den vilja till storaarbetsinsatser som finns så rikt företrädd bland löntagare och företagare här ilandet. Jag tror ingen kan förneka att många kännerotrygghet i jobbet - alla ärbetsmarknadspoUtiska insatser och trygghetsreglertill trots. Jag tänker ta fram fyra saker. För det första; Tryggheten i jobbet gäller inte för demånga som saknar jobb. Det finns enligt kanslihusets arbetsgrupp förlåginkomstfrå-gor ungefär I mUjon raänniskor i som skuUe vilja ha ettjobb om de kunde få eUer som tUl följd av brist på arbete tvingas arbetaraindre än de skulle vilja. Det gäller de kvinnor - ungefär 1 50000 -sora vill gå ut och arbeta bara de får ett jobb och barntUlsynen ordnas.Det gäller de många ungdomar som söker sig ut på arbetsmarknaden bara för attupptäcka att ingen tycks behöva deras insats. gjorde här ett stort nummer av att på 1950-och 1960-talen var det en del som inte ville anmäla sig till arbetsförmedlingen.Det hemska är ju att vi på nytt har kommit in i ett sådant läge att det finnsde som anser att det inte är meningsfullt att göra det. Jag tycker att vi skuUeha skyldighet att försöka tänka oss in i vad det betyder för en ung människa,som har satsat åtskilliga år på utbUdning, att upptäcka att man inte behövs,att man inte får jobb. Det här kan naturligtvis uttryckas mer eUer mindredrastiskt, och en ung människa uttryckte det raycketdrastiskt i en artikel: "Här står vi med våra tvättade halsar,väl utbildade som aldrig . Vad blir vi? Vi blir vikarier, extrajobbare,inhoppare och småknäckare. Vi läser ett ämne tiU, vi suger oss kvar iutbildningssystemet. Och så läser vi platsannonser och tar nya Xeroxkopior påbetygen. Den fuUa sysselsättningens samUälle, jo tack. Sysselsättningen är såfull att det inte finns någon plats över." Vad hjälper det de här ungdomarna om företag låterpersonalstyrkan minska genom naturlig avgång och därmed undviker avskedanden?Vad hjälper det om stat och kommun genom inre omplaceringar lyckas klara jobbenåt dera sora är fast anställda? Det är bara fler nya jobb som hjälper, och dekommer inte fram så länge inte företagen bedömer lönsaraheten framåt somtillräcklig. 'Och det beror, som flertalet erkänner, på en otillfredsställandeutveckling för nyföretagande och nyetablering. talar ibland om en röriig finanspolitik ochpenningpolitik, raen inte :minst efter hans statiska och trista anförande i dagvet vi ju att i praktiken är för honom skatten bara rörlig uppåt. Då bUr deUöga skatterna och räntorna, så höga att de inte går att höja utan nackdelar ien inflationskonjunktur, även om det skulle vara teoretiskt motiverat. Tänk omherr Sträng hade insett hur riktigt och nödvändigt det var med oppositionenskrav på genereUa stimulansåtgärder för ett är sedan. är alltså vad herrSträng säger tiU de arbetslösa allt hopp de kan få. Han säger attarbetslösheten bör minskas, raen han vill ändå ge intryck av att det hela ärganska bra. Han jämför med andra industriländer, som så långt tUlbaka man kanminnas har haft helt andra och otUlfredsställande ambitioner på det härorarådet, och antyder att det är egentligen inte större arbetslöshet nu än på1950-talet, fastän de officiella siffrorna är fem å sex gånger högre. Det är alltså det besked som de 40 000 unga människornasora nu går arbetslösa får från socialdemokratin. Vi har från oppositionen ettannat besked: ger nya och tryggare jobb. Men utebUr de nyajobben, drabbar det hela arbetsmarknaden. Det gäller t. ex. Uälften av denarbetande ungdomen under , som enligt en AMS-undersökning vill pröva någotannat men som låses fast, när arbetsmarknaden blir som . Då raåste raan sugasig fast vid det jobb man har, helt enkelt därför att alternativet skulle varaarbetslöshet. Den andra punkten jag vill ta fram är; Tryggheten i jobbetgäller inte för dera som arbetar i företag sora tvingas lägga ned eUer tvingasfriställa personal. Antalet människor sora berörts av varsel om nedläggningeller driftinskränkning var ca 8 000 . varantalet 37 000. kanske det blir något färre människor, men ändå på tok förmånga. Vid varje företagsnedläggelse eller större driftsinskränkning finns deten grupp arbetare och tjänstemän - ofta av samtliga friställda -sora inte kan finna ett nytt jobb på öppna raarknaden. De blir helt enkeltstående utanför. Det gäller framför allt personer som kommit en bit upp i årenoch som inte är lika attraktiva sora andra på arbetsmarknaden. Bland dera soraär har arbetslösheten ökat oavbrutet raitt, ocksåunder år av högkonjunktur. Den tredje punkten jag vill ta frara är: Ocksåomplaceringar inom ett företag eller en förvaltning kan vara verkligtgenomgripande för den enskilde. Många tjänstemän får nu framöver uppleva hur dekanske får behålla jobbet men placeras om tUl uppgifter som de inte trivs raedeller passar för och där de inte känner sig göra samma nytta sora tidigare.Alternativet till arbetslöshet blir ofta andra omställningar, som kan vara nogså smärtsamraa för den enskilde arbetstagaren. Den fjärde och sista punkten i denna del av anförandet är;1,6 mUjoner löntagare saknar ett försäkringsskydd som garanterar attarbetslöshet inte skall behöva betyda ekonoraisk misär. Det är en skamfläck attett sådant grundskydd inte har skapats. Under lågkonjunkturen 1967-1968tjatade vi länge om det här tUls man från regeringens sida lovade att läggafram förslag om en allmän sysselsättningsförsäkring. Men värdet av sådanasocialdemokratiska löften är inte särskilt stort. Det är ett svek mot interainst ungdomen att av rekordhög arbetslöshet har passeratutan att löftet har infriats. Och det vore oriraligt om raan inte frånregeringsbänken gav ett besked om att man under vårriksdagen tänker läggafrara förslag till en allmän obligatorisk sysselsättningsförsäkring. Men de somföljer den här debatten märker: regeringens intresse av att i riksdagdiskutera arbetslösheten när den är som värst demonstreras av de tomma regeringsbänkarna.Bänkarna skäms åtminstone. Man kan ge ohka förklaringar till att arbetslösheten är såstor som den är, att de nya jobben inte är fler, att otryggheten i arbetetbestår och förvärras för många. Det spelas pjäser om ungdomsarbetslösheten, ochen grabb ställer i en sådan pjäs frågan: Var finns konjunkturen? Han är ute föratt hitta den sora bär ansvaret för att han inte fär något jobb. Han misslyckasnaturligtvis i sitt sökande inte bara av det uppenbara skälet attkonjunkturen inte har mottagning raellan kl. 9 och 5 utan också för att dåligkonjunktur bara förklarar en del av den höga arbetslösheten i , ochbättre konjunkturer bara löser en del av problemen. I de allra flesta länder har nedgången i ekonomin 1971 och1972 varit mindre djup än under tidigare lågkonjunkturer. Utsikterna för 1973är i vissa länder ljusa. avviker i själva verket från detinternationella mönstret. För att förklara varför, behöver man inte hänvisatill några anonyma krafter. Det är lätt att finna dem som ytterst är ansvarigaför den rekordhöga arbetslösheten och den ekonomiska stagnationen. Den härgrabben kan göra det genora att vandra upp till kanslihuset och fråga efterregeringen. Regeringens ekonoraiska poUtik har varit i otakt medkonjunkturerna. Det har för finansministern bUvit viktigare attvårda valutareserven än att vårda sysselsättningen. Socialdemokraterna harunder de här två åren inte längre stått i första frontlinjen i kampen motarbetslösheten. har på nytt tagit upp frågan om dejärnhårda kreditrestriktionerna , och han låtsas som omde hade varit absolut nödvändiga, trots att man från oppositionen visade attdet hade varit möjligt att fördela bördan mellan ochkreditsystemets åtaganden och finanspolitiken. Konjun ktur stimulerande åtgirder höll hantverks- ochindustriorganisation ett stort möte i , där samtliga partiledare frånde fyra större partierna var närvarande. Där fick statsminister frågan omhan var villig garantera att man i nästa konjunktumppgång inte skulle upprepadenna järnhårda kreditåtstramning. Statsministern svarade faktiskt ja manskall inte göra det. Jag tillät mig då att påpeka att det inte stämde raed vadfinansrainistern säger i . Och vi har ju lärt oss att det betyder meravad säger i än vad säger hos SHIO. harherr Sträng upprepat att han inte är beredd att ge några garantier för att maninte upprepar misstagen med den järnhårda kreditrestriktionen. Vid sidan av den misskötta konjunkturpolitiken har fyraandra saker inträffat som sätter spår i bristande sysselsättning. Den första iakttagelsen man kan göra är att kostnadernaför företagen har ökat kraftigt och lönsamheten försärarats iraotsvarande mån. Det egna kapitalet har minskat i förhållande tUl detfräraraande. Soliditeten har alltså försvagats, och då får man inte fram deoffensiva, fraraåtriktade investeringarna. Det är de som skaU höjaproduktionskapaciteten och ge nya jobb. Det räcker inte med i och för sigaldrig så värdefulla miljövårdsinvesteringar eller med att byta ut en gammalmaskin mot en ny eller att man moderniserar och mekaniserartUlverkningsprocessen, när man inte får fram de nya Unjerna på verkstaden,bygger nya företag, tar fram helt nya produkter. Professor . Schnittger vid tekniska högskolan skriveri en kritisk granskning av effekterna på nyföretagande ochgenombrottsinvesteringar av den förda ekonomiska politiken iIngenjörsvetenskapsakaderaiens tidskrift: "Det raåste löna sig att arbeta,att finna lösningar, att sprida och sälja arbetsresultat. Vi får inteunderskatta betydelsen av landets industriella bas. Vi måste kunna skapa nyaprodukter, kunna komma in på nya områden." Den andra iakttagelsen är att stat och kommun stramar åtför att undvika fortsatta skattehöjningar. senare hälft ökadeju den offentliga sektorn antalet anställda betydligt mer än vad industrinminskade. Eftersom tillväxten i ekonorain har varitså låg får stat och kommun små resurser för nya satsningar, såvida de intetillgriper skattehöjningar. Jag har erinrat om att stat och kommunskuUe ha fått ytterligare för sin verksamhet omSverige av hade haft samraa tillväxt sorade västliga industriländerna i genorasnitt. Vad skulle det ha betytt? Jo, detskulle ha vänt opp och ned på hela resoneraang ora den nuvarandesituationen och behovet av upplåning. Till detta koraraer att först nästa årblir de verkUgt stora effekterna på investeringssidan raärkbara i koraraunernasförsämrade ekonomiska läge. Den tredje iakttagelsen är att utbUdningsexplosionen nukulminerar. Antalet akademiker som går ut på arbetsmarknaden går mot sinhöjdpunkt.