prot · FV09102 · 1972-12-31 00:00:00 — Om vikten av effektiva åtgärder för att möjliggöra föräldre arbetstagare att stanna kvar i arbetslivet, om de så kan och önskar, ärvi väl överens. Likaså är vi väl överens om att åtgärder skall sättas in föratt motverka de betänkligheter som finns både bland arbetsgivare ocharbetstagare mot att låta äldre fä chansen att stanna kvar och fortsätta sittarbete. Men när det sedan gäller att medverka till åtgärder för att åstadkommadetta går meningarna isär. Gentemot utskottsmajoritetens skrivning menar vi att detförhållandet att vi har en kärv arbetsmarknad och att detta i särskilthög grad drabbar den äldre arbetskraften får inte hindra oss frän att oupphöriigtha frågan aktuell för oss. Och det, menar vi, har man lättast, om en utredningfår ta itu med den, så att det inte bara stannar vid välmenande uttalanden ochnågon sorts medlidandekänsla. kan få ett vidgatuppdrag, men utredningsarbetet kan också, säger vi i vår reservation, uppdrasåt annat organ. Utskottets majoritet har inte något förslag till åtgärder, ochdet måste man beklaga. Vidare kan man fråga sig hur långt man skall gå i dettafall. Vi menar att det är just den frågan som utredningen måste ta itu med ochbelysa. Vi har i våra motioner pekat pä en del saker. Vi ställer oss sålundabakom och har framfört krav på att skapa möjligheter att införa en rörligpensionsålder. Vi anser det rimligt att sätta 65 är som den normalapensionsåldern, men det bör finnas möjligheter till en betydligt rörligarepensionsålder än vi har . Låt mig här bara peka på att när vi i ärdebatterade möjligheterna till förtidspensionering för äldre arbetstagare, såhävdade vi att den möjligheten skulle finnas . Det är naturligtvis inte tillräckligt att fastlägga engräns för när man tidigast kan få förtidspension. Det måste vara hka angelägetatt skapa möjligheter att fortsätta arbeta även sedan man har blivit , omman sä vill och kan. Vi har både i vår motion och pä annat sätt klart belystdessa frågor, och jag vill därför inte ta kammarens tid i anspråk med attupprepa vad vi i de sammanhangen framfört. Lät mig , herr talman, återge vad i nr 26 av Arbetsmarknaden: "Ävenom pensionssystemet har mjukats upp i flera länder, sä är det fortfarandeför stelbent--- . Man haren 'normal' pensionsålder vid 65 eller 67är och sedan en tillkrånglad lagstiftning som reglerar möjligheterna tillförtida uttag av blandat medicinska och arbetsmarknadsmässiga skäl. Här skulleman ha en total flexibilitet för alla mellan 60 och 70 är. Eller varför intemellan 50 och ! Och det borde vara möjligt att vandra fram och tillbakamellan arbete och pension. Bestämmer man sig för att gå i pension tidigt, men isä fall med en relativt låg pension, och sedan ändå vill gå tillbaka tillförvärvslivet, så bör den möjligheten finnas. Därmed kunde man både tjäna intill en bättre pension och kanske föra ett intressantare liv. Den nuvarande administrativt fixerade pensionsåldern är,trots vissa uppmjukningsmöjligheter, en härd och tvär omställning för de allraflesta. Ofta blir man pensionerad för tidigt eller för sent alla människor ärolika skapta. Även här måste man gå in för en så enkel administrationsom möjligt. Pensioneringen bör inte vara en återvändsgränd, det måste finnasmöjligheter att komma tillbaka under längre eller kortare perioder, kanske pålindrigare jobb. Man måste kunna känna sig för, när man trappar nerarbetslivet. Och måste det finnas ett system med enhetliga rutiner som ocksåordnar inkomsttäckningen för denna övergång." Detta citat ur en artikel i mycket väl överens med de intentioner, synpunkter och förslag somfolkpartiet i olika sammanhang fört fram. Man talar om flexibel arbetstid. Den citerade delen av artikeln har fått rubriken "Flexibla Sysselsättningen för handikappade och pensionärer Sysselsättningen för handikappade och pensionärer pensioner".Måhända det är problemets kärna. Det är mer angeläget att vi tar itu med dennafråga än vad som framgår av utskottsmajoritetens skrivning. Med de här orden ber jag att få yrka bifaU tillreservationen tUl inrikesutskottets betänkande nr 21. (vpk); Till inrikesutskottets betänkande nr 21 ärfogat ett särskilt yttrande av mig. Frågan om de handikappade, de många människorna i vårtland som på grund av sjukdom, nedsatt arbetsförmåga, företagsnedläggningar o.d. förlorar sitt arbete, har varit föremål för motioner fränvänsterpartiet kommunisterna. Även till årets riksdag återkommer vi med enmotion i denna fråga. I vår partimotion nr 67 till årets riksdag föreslås attriksdagen hos regeringen hemställer om en skyndsam utredning samt förslag om attlagstiftningsvägen säkra rätten till anställningstrygghet respektive rättentill arbete. 1 vår motion bygger vi på det faktum att de utslagnasantal är i ständigt stigande. 1 motionen redovisas ett utförligt siffermaterialsom visar de handikappades alltmer osäkra ställning har samhället och arbetsmarknadsverket på olika sätt försöktstimulera näringslivet att anställa s. k. handikappade. Det har man gjort genomatt anordna regeringskonferenser och region al konferenser, genom det dagligaarbetet på arbetsförmedlingarna, genom ohka bidrag och bidragssystem. Ingentinghar dock kunnat hejda utveckhngen. måste de riktiga slutsatserna dras. Då den enamöjligheten efter den andra har prövats återstår det enligt motionärerna attpröva lagstiftningsvägen. Denna lagstiftning måste enligt vår mening utformas på tvåsätt. Vi mäste för det första finna metoder som förhindrar utslagningen påarbetsmarknaden, dvs. metoder som ger alla anställda anställningsrätt ochanställningstrygghet och som alltså säkrar rätten till arbete när man harett arbete. För det andra gäller det att finna andra metoder som tillförsäkrarden enskilde och samhället rätten till arbete dä det gamla gått förlorat ellerdå man för första gängen träder ut pä arbetsmarknaden, rätten att få komma in iarbetslivet igen efter en företagsnedläggning, en arbetslöshetsperiod eller ensjukperiod, när den enskilde vill och kan arbeta. Det har vid utskottsbehandlingen av denna vår motionframhållits att propositionsarbete i anslutning till pågående utredningar medhänsyn till frågans vikt kan beräknas bedrivas skyndsamt. Utskottet säger i sinskrivning, att det har förståelse för att det kan finnas skilda uppfattningarom hur frågorna skall lösas, och framhåller att det kommer att finnasmöjligheter att föra fram ändringsförslag i samband med remissbehandlingen avutredningarna och den riksdagsbehandling som senare kommer att följa. I det särskilda yttrande som jag fogat tillinrikesutskottets betänkande nr 21 förutsattes att den aviserade propositionen i anslutning till pågåendeutredning föreläggs sä snabbt som möjligt och års vårriksdag. Möjligheter finns då att återkomma med motion, varför jagavstår från att just nu föreslå vidare åtgärder. Jag har ingetyrkande. har sagt att hanssärskilda yttrande grundar sig pä en partimotion där man kräver att frågan omden äldre arbetskraftens trygghet skall lösas lagstiftningsvägen.Utredningsbetänkandet "Skyddat arbete" har avlämnats. Däranalyseras detta problem mycket ingående, och betänkandet utmynnar i olikatankegångar om hur man skall gä till väga för att finna lösningar. Som herrLorentzon sade skall betänkandet nu behandlas på sedvanligt sätt. Frågan haralltså lyfts fram i dagsljuset. Vi kommer således inom rimlig tid att fåtillfälle att ta upp motionens huvudpunkter. När det gäller frågan om anställningstryggheten kommer,som utskottet framhåller i sin skrivning, en utredning att redovisaresultatet av sitt arbete. Motionskraven i detta avseende är alltsåaktualiserade. har kunnat nöja sig med att foga ettsärskilt yttrande till betänkandet, och jag förstår därför att han också delarde av mig nu anförda synpunkterna. Till betänkandet har också fogats en reservation. Jag villgärna betona att det är ett mycket enigt utskott som står bakom huvuddelen avdet betänkande som vi nu behandlar. I anslutning till partimotionhar herrar i och Ekinge avgivit en reservation. I dennareservation krävs i huvudsak en utredning av möjligheterna att beredameningsfull sysselsättning för personer som av åldersskäl har slutat sittarbete. Det är alltså fråga om att förlänga deras arbetstid. Partimotionen syftade ursprungligen till att getilläggsdirektiv till den sittande pensionsålderskommittén, som just utredermöjligheterna för en rörlig pensionsålder. påpekade att det fannsen utredning men att ingenting hade uträttats. Resultatet av denna utredningkommer ju som bekant mycket snart. Enligt reservanterna har man under utskottsbehandlingenfrångått tanken att ge tilläggsdirektiv till den sittande utredningen. Det ärinte någon bra utväg. I reservationen framförs i en glidande skrivning tankenatt det får ankomma på Kungl. Maj:t att avgöra hur utredningen skall bedrivas.Utredas skall frågan under alla förhållanden. När det gäller krav påutredningar är det aldrig fråga om några prioriteringar. Man skall bara utreda. Utskottsmajoriteten delar inte uppfattningen att det ärnödvändigt att utreda denna fråga. Det framgår tydligt av utskottsbetänkandetatt starka skäl talar för utskottsmajoritetens mening. har enskilda ledamöter motionerat idetta ärende - vUket har nämnt - och i stort sett med samma syfte.Vid fjolårets riksdag kunde utskottet ena sig om en gemensam skrivning, men detär kanske skillnad mellan en partimotion och en enskild ledamots motion. Idetta fall, när en partimotion har avgivits. Sysselsättningen för handikappade och pensionärer Sysselsättningen för handikappade och pensionärer måste dettill en reservation. Motiveringen i utskottsmajoritetens skrivning är ganskalika fjolårets. Vi anser att det inom dagens arbetsmarknad föreliggersvårigheter för den äldre arbetskraft som inte har uppnätt pensionsålder. Dessafrågor har därför fått en mycket hög prioritering inom den aktivaarbetsmarknadspolitikens ram. Vi har en tydlig utslagsmekanism inom värt arbetsliv, somi hög grad drabbar de handikappade men även den äldre arbetskraften. Dennamekanism måste motarbetas. En hel del har gjorts. Jag kan peka på äldrelagarnaoch anställningsskyddet. En hel del kommer att göras. Också den nu sä aktuellaanpassningslagen, som är en samarbetsform mellan de lokala arbetsförmedlingarna,ortens näringsliv och samhälle, bör ge positiva utslag. Erfarenheterna avförsöksverksamheten på detta område i är mycket goda. Vihar anledning förmoda att erfarenheterna blir lika goda när nu denna verksamhetprövas landet runt. Jag tror att reservanterna delar den uppfattningen att deutslagna på arbetsmarknaden bör prioriteras. Naturligtvis är det ocksåangeläget att alla har rätt till arbete, även de som erhållit ålderspension.Men de faktorer som där spelar in är redan så kända att utredningskravet i sigsjälvt är inaktuellt. När det gäller ekonomi är det fråga om att utnyttja deresurser man har. Samhällsresurserna är begränsade. Men behoven och kraven ärmycket stora. Det visar också denna motion. De resurser som samhäUet nu har böri första hand inriktas på de grupper som icke uppnått pensionsåldern men somönskar och har behov av en arbetsuppgift. Det är en viktig och central fråga. Med detta, herr talman, ber jag få yrka bifall tillutskottets hemställan i alla delar. HerrEKINGE (fp): Bara några ord med anledning av herrJadestigs anförande. För det första sade han att utskottet var mycket enigt.Ja, det framgår klart av handlingarna, att två ledamöter reserverade sig. påstår att vi vill en förlängning av deäldres arbetstid efter pensionstiden. Men vi har klart sagt ut att vi kan tänkaoss antingen en förlängning av den direkta arbetstiden och det direkta engagemangeti en verksamhet eller att bryta av med pension och senare återkomma. För det andra vill jag konstatera attpensionsälderskommittén inte har ett sådant här uppdrag. Det måste därför tesig naturligt att låta frågan stå öppen, om man skall ge tilläggsdirektiv tillpensionsålderskommittén att fortsätta arbetet eller om man skall lämnauppdraget till en annan utredning eller i andra händer. För det tredje säger att man måsteprioritera när man ställer krav på utredningar. Vi bedömer denna fråga vara såviktig att vi anser det rimligt och angeläget att den tas om hand . HerrJadestigs anförande gav klart vid handen att det inte sker någonting nu med denhär frågan. Han sade att vi har äldrelagama och anpassningsgrupperna, men det är ju ingenting som berör dem som närmar sig pensionsålderneller som redan är pensionerade, utan det berör de grupper som i ålder liggerdessförinnan. TUl sist anförde några raljanta synpunkterpå behandhngen av föregående års motion, som skulle ha fått en sämre behandhngdärför att det var en enskild m.otion i stället för en partimotion. Nog är välherr Jadestig medveten om att den motion som han avsäg var min egen motion. Denhade emellertid i långa stycken ett helt annat innehåll, den ställde helt andrakrav det var en försöksverksamhet av ett helt annat slag som jag dåmotionerade om och den kan inte på något sätt jämföras med den partimotionsom vi här har lagt fram. Jag ville, herr talman, med dessa ord bara få kommenteranågot av vad anfört. Tillhandahållandet av privatchaufför inom statlig verksamhet Överläggningen var härmed slutad. Punkterna A -C Kammaren biföU vad utskottet i dessa punkter hemställt. Propositioner gavs pä bifall till dels utskottetshemstäUan, dels reservationen av herrar i och Ekinge, ochförklarades den förra propositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedanherr Ekinge begärt votering upplästes och godkändes följandevoteringsproposition: Den som viU att kammaren bifaller inrikesutskottets hemstäUan i betänkandetnr 21 punkten D röstar ja, den det ejvill röstar nej. Vinnernej har kammaren bifaUit reservationen av herrar i Vid omröstning genom uppresningförklarades flertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Däherr Ekinge begärde rösträkning verkställdes votering med omröstningsapparat.Denna omröstning gav följande resultat: () anmälde att hanavsett att rösta nej men av misstag nedtryckt ja-knappen. § 26 Tillhandahållandet av privatchaufför inom statligverksamhet Föredrogs inrikesutskottets betänkande nr 25 i anledningav motion angående tillhandahållandet av privatchaufför inom statligverksamhet. I detta betänkande behandlades motionen 1972:283 av herrSigneU m. fl. (s) vari yrkats att skuUe besluta att hos Kungl. Maj:t5 protokoU 1972. Tillhandahållandet av privatchaufför inom statlig verksamhet hemstäUaom att systemet med privatchaufför inom statens verksamhetsområden blevföremål för utredning. Utskottet hemställde att skulle avslå motionen1972:283. Reservation hade avgivits av herrLorentzon (vpk), som ansett att utskottet bort hemställa, att med bifall till motionen 1972:283 som sinmening gav Kungl. Maj;t tiU känna vad reservanten anfört. (vpk): Reservationen till inrikesutskottetsbetänkande nr 25 ger sitt stöd ät motionen 283, där tre socialdemokratiskariksdagsmän tar upp frågan om det otidsenliga och även oekonomiska i attdirektionsbil och privatchaufför fortfarande i sä stor utsträckning florerarinom statliga verk, företag och länsstyrelser. Motionärerna anser tiden varamogen att undersöka möjligheterna att avskaffa detta förlegade system. Manhemställer om att detta system blir föremål för utredning. Dagens slogan har blivit sparsamhet med allmänna medel. 1såväl de statliga som de kommunala fögderierna söker man spara. I många fallgår detta ut över folkets allmänna service. Man söker pruta pä alla dessaområden. Men när det gäller gamla, förlegade statussymboler som direktionsbilaroch privatchaufförer gör sig sparsamheten inte på samma sätt gällande. Frågan har också med den s. k. jämlikheten att skaffa.Alla vet vi här hur det talas om ökad jämhkhet - man vill öka någonting sominte finns men även i det här fallet har det med jämlikheten att göra. Detkan inte vara i linje med folkliga krav och önskemål att vederbörande därföratt han tillhör landets s. k. toppskikt och exempelvis är generaldirektör,landshövding eller någonting annat skall åtnjuta speciella favörer. Mantycker att titeln generaldirektör eller landshövding skulle räcka somstatussymbol utan att vederbörande därtill skall utrustas med amerikansk lyxbiloch uniformerad privatchaufför, i synnerhet som man inom det privatanäringslivet i stor utsträckning upphört med detta gamla förlegade system. Jagär överens med motionärerna om att de befattningshavare det här gäller skallges möjlighet att på statens bekostnad använda taxi, allmännakommunikationsmedel, flyg, järnväg och även kunna hälla egen bil. Det skullesäkerligen bli mera folkhgt och kanske också jämlikt på detta sättet. Motionen har remitterats tiU , som heltger sitt stöd åt hemställan att frågan på lämpligt sätt utreds. Intressant i detta sammanhang är att riksrevisionsverketredan under hösten 1969 informerade myndigheterna om möjligheterna att långtidsförhyrabilar för tjänstebruk i stället för att inköpa sådana. Enligt verket kanförhyrning ske på förmånliga villkor från flera större företag inom branschen -, , Svenska och . Detta s. k.leasingförfarande utnyttjas redan enligt verket i förhållandevis storomfattning inom den statliga verksamheten som ersättning för tjänstebilar. har vidare informerat myndigheterna ommöjligheter att även korttidsförhyra bilar. Ett företag inom bensinbranschentillhandahåller bilar vid ett stort antal bensinstationer, spridda över helalandet. Möjligheter finns enligt verket att kombinera järnvägs- eller flygresapå detta sätt med bilresa. Vad verket säger i detta sammanhang ligger helt i linjemed vad motionärerna har framfört, och man är också helt överens medmotionärerna i deras hemställan. 1 sitt remissyttrande över motionen anförverket att systemet med direktionsbil och chaufför i största möjligautsträcknmg bör begränsas inom både den civila och den militärastatsförvaltningen. Man tillstyrker också att frågan på lämpligt sätt utreds.Riksrevisionsverket är alltså helt överens med motionärerna i deras hemställanom att den fråga det här gäller bör bli föremål för utredning. majoritet tycks inte ha någon meningalls i frågan, utan går den lättaste vägen genom att bildligt talat krypa bakomriksrevisionsverket då man skriver; "Det får förutsättas att verket i sinfortlöpande granskning av myndigheternas förvaltning uppmärksammar frågan ochföreslär de förändringar som från ovan angivna utgångspunkter kan ansespåkallade. Det kan inte anses erforderligt att påkallar en särskildutredning i frågan." Utskottets majoritet gör det synneriigen lätt för sig. Frågankan ju vara känshg, det skall medges. Det är självklart att i sinfortlöpande granskning av myndigheternas förvaltning uppmärksammar frågan ochföreslår förändringar. Det behöver inte inrikesutskottet uppmana verket attgöra, därför att det har man ju gjort för länge sedan. Verket har på egetinitiativ gjort denna granskning och framfört sina rekommendationer. Utskottetsskrivning i detta stycke verkar mera vara en pekpinne åt riksrevisionsverket.Detta är enligt min mening fuUkomligt onödigt efter den aktivitet somriksrevisionsverket visat i detta sammanhang. Om jag tolkar remissuttalande korrektså vill man ha stöd i denna sin verksamhet från inrikesutskottet och riksdagen.Trots verkets arbete pä det område det här gäller florerar - även om vissaresultat kan redovisas - fortfarande i alltför stor utsträckning systemet meddirektionsbil och privatchaufför inom den statliga förvaltningen. Fortfarandehar vi områden där rekommendation inte alls har slagitigenom, där vederbörande fullkomligt nonchalerat vad harsagt. Allt har blivit vid det gamla. Dä inte rekommendationer frän tyckshjälpa det är ändå det organ som skall verka för en rationell drift av denstatliga verksamheten bör ge detta verk sitt stöd genom att uttalasig för att en utredning kommer till stånd pä det område det här gäller. Jag yrkar bifall till min reservation som ärbifogad inrikesutskottets betänkande nr 25. Tillhandahållandet av privatchaufför inom statlig verksamhet Under detta anförande övertog fru andre vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. Tillhandahållandet av privatchaufför inom statlig verksamhet HertSIGNELL(s): I vår motion 283 har vi tagit upp frågan omsystemet med privatchaufför inom statens verksamhetsområden. Vi har gjort detmot bakgrunden av att ett flertal stora och medelstora privata företag inom detsvenska näringslivet avskaffat direktionsbil med privatchaufför. Samma motivhar vi framfört i vår motion när det gäller privatchaufförer ochdirektionsbilar inom den statliga sektorn. Utskottet har inhämtat yttrande över motionen frånriksrevisionsverket, och i yttrande framgår riktighetenav vår hemställan om att systemet med privatchaufförer och direktionsbilar inomstatens verksamhetsområden bör bli föremål för utredning. Det är bara att beklaga att utskottet inte tagit merahänsyn tiU yttrande utan helt kallt föreslär attavslä motionen, detta trots att även utskottet i sin skrivning i många styckenvisat förståelse för motionens syfte. Man ställer sig därför osökt frågan omdet varit sakskäl eller principen inom utskottet att motioner i störstautsträckning skall avslås som har varit vägledande för utskottetsställningstagande. Om kammaren beslutar att följa utskottet och avslåmotionen så förutsätter jag i likhet med utskottet att isin fortlöpande granskning av myndigheternas förvaltning uppmärksammar desynpunkter som framhållits i motionen och medverkar till att få en förändringtill stånd. Dä jag anser att motionens innehåll klart och tydhgt angervad vi syftar till med vår motion sä skall jag avstå från att ytterligareargumentera för densamma. Men pä en punkt kan det vara värt att göra ettförtydligande, eftersom en i utkommande kvällstidning i anledning avvår motion gjorde ett reportage bland landets landshövningar, vari man ställdefrågan hur det skulle gå för de landshövdingar som ej har körkort omprivatchaufförerna skulle avskaffas. Det kan inte vara nödvändigt att fördjupa sig häri mer änmed en hänvisning till vad vi säger i motionen om lämpligheten att låta depersoner som har förmånen att begagna sig av statlig bil medprivatchaufför i stället fä möjlighet att pä statens bekostnad använda taxiinom begränsade områden och i övrigt allmänna kommunikationsmedel. Vi sägervidare att det kan vara tänkbart att staten håller med tjänstebilar, men dockej med privatchaufförer. Helt naturligt skall de som sä önskar få använda egnabilar och därvid erhålla reseersättning efter gällande bestämmelser. Dettaframhåller vi även i motionen. Vi har också sagt att om tjänstebil skall ställas tillförfogande, bör staten inköpa svensktillverkade bilar. har dockriksrevisionsverket i sitt yttrande erinrat om att detta inte är möjligt pågrund av gällande upphandlingsbestämmelser, som inte medger statligamyndigheteratt vid sin upphandling diskriminera utländska leverantörer. Detfinns inget att invända mot detta. Det är ett klart besked somriksrevisionsverket har gett. Otivelaktigt gör man dock den reflexionen att desvensktillverkade bilarna har bhvit diskriminerade när man ser det fåtalsvensktillverkade bUar som används av de befattningshavare som har tillgångtill direktionsbilar. Man kan fråga sig vilket land mer än som, om dethade en egen tillverkning av två så förnämliga och representativa bilmärken somSAAB och , skulle avstå från att - inte minst när det gäller utlandsrepresentationenvid ambassader och beskickningar världen runt i reklamsyfte stötta upp sitteget lands bUtillverkning. Utan att vilja invända mot gällandeupphandlingsbestämmelser anser jag att man på denna punkt bör göra en översyn. I likhet med anser jag attfrågan om direktionsbilar med privatchaufför inom statliga verk, statligaföretag och länsstyrelser bör på lämpligt sätt utredas och ansluter mig därförtill motionen. Jag yrkar alltså bifall till reservationen och ämnar vid denkommande voteringen stödja densamma. Tillhandahållandet av privatchaufför inom statlig verksamhet I detta anförande mstämde i (s). Hert i (fp):