prot · FV09115 · 1972-12-31 00:00:00 — Jag säger nämligen inledningsvis till kursdeltagarna ellerkonferensdeltagarna, av vilka ofta en del är tveksamma till den samverkan somförekommer mellan fackföreningsrörelsen och socialdemokratin: Ni vet att jag ärsocialdemokratisk partisekreterare. Ni räknar säkert med atl jag skall göra vadjag kan för att övertyga er om att kollektivanslutningen är riktig ochberättigad. Men, säger jag, jag skall göra precis tvärtom. Jag skall anföraalla de argument som borgerliga politiker driver i och i andrasammanhang mot samverkan mellan fackföreningsrörelsen och partiet och motkollektivanslutningen. Och det enda jag begär av er, fortsätter jag, är att nisom företrädare för era kamrater i facket prövar argumenten från fackligautgångspunkter, dvs. bara tar hänsyn till era arbetskamrater, vilkas intressenni företräder. Jag brukar så böria med ett argument som man för all delinte möter så ofta numera men som var ganska vanligt , då detdrevs av bl. a. organisationen "LO-anslutna högermän", nämligen altfackföreningsrörelsen alls inte skall ägna sig ät politik utan strikt hållasig tih fackliga angelägenheter, löneförhandlingar, problem på arbetsplatsernaosv. Det dröjer naturligtvis inte mänga minuter förrän deltagarna, trots minatappra invändningar, har resonerat sig fram till att om de verkligen skallkunna tillvarata sina kamraters intressen, då kan de som ansvarigafackföreningsledare inte vara politiskt passiva, helt enkelt därför att mängaav medlemmarnas krav på fackföreningen bara kan den Kollektivanslu t ning till politiskt parti Ko lie ktivanslu tn ing tiU poUtiskt parti Så har det varit med föreningsrätten, den lagstadgade semestern,arbetstidsförkortningen, ATP och många, många andra frågor som ursprungligenvar fackliga krav. Och så är del allfiämt, anser de, då det gällerfackföreningsrörelsens huvudfrågor: kravet på arbete ät alla, en aktiv närings-och regionalpolitik, en rättvisare inkomstfördelning, större social trygghet,ofarligare och mänskligare arbetsmiljöer och en reell företagsdemokrati. Då detgäller de frågorna räcker det inte alt gå den fackliga vägen de frågornakräver politiska lösningar, lösningar som det är i medlemmarnas intresse attfackföreningsrörelsen påverkar. Så det argumentet biter inte alls, och det harju som sagts - mer och mer övergivits av borgerliga debattörer. Så är det då dags att pröva de argument som de borgerligafortfarande anser gängbara, t. ex. det som ofta använde i de härdebatterna och där han fått mänga eftersägare, nämligen att fackföreningsrörelsenbör vara partipolitiskt neutral eller i varje fall så politiskt självständigoch obunden att den kan flytta över sitt stöd från ett parti till ett annatallteftersom partiernas ställningstaganden gynnar eller missgynnarfackföreningsrörelsen. Det senare - den politiska tuvhoppningen brukarkursdeltagarna mönstra ut med hänvisning till de amerikanska erfarenheterna. IUSA har ' ju den sortens fackliga taktik starkt bidragit till att försvagafackföreningsrörelsen och därmed dess möjligheter att påverka politiken. Det resonemanget leder fram till attargumentet politisk neutralitet förlorar sin kraft. Fackföreningsrörelsenbehöver etl effektivt och pålitligt politiskt instrument, ett parti attsamverka med. Men, invänder jag då, det behöver väl ändå inte varasocialdemokraterna. Det skulle väl lika gärna kunna vara , centerpartieteller . Och det händer - gläd er nu - att jag till att börja medvinner vissa framgångar; någon eller några delar ibland min uppfattning. Menframgången blir kortvarig. Kursdeltagarna övertygar varandra om att deborgeriiga partierna inte håller måttet som politiskt instrument för fackligaintressen. Först underkänns naturligtvis . Jag skall inteplåga er med vad som sägs om ert ärorika förflutna, t. ex. om ert mångårigahårdnackade och ofta brutala motstånd mot utvecklingen av den politiskademokratin, mot rösträtten, föreningsrätten och yttrandefriheten - dendemokrati som ni tydligen anser er vara de främsta tillskyndarna ochbeskyddarna av. Det räcker med att ange de avgörande skälen till att niunderkänns, nämligen att ni i värderingar och i politisk handling representeraroch samverkar med de krafter som fackföreningsrörelsen betraktar som desvåraste hindren för fackliga strävanden. Något lättare är det att plädera för , med ettförflutet som minsann inle bara är att skämmas för. Men den föga heroiskainsatsen i ATP-striden och mycken vacklan och kluvenhet i andra för fackföreningsrörelsenviktiga frågor gör att också ni underkänns. Och så är det ju med som ni så hett åslundar -eller i varje fall har åstundat - att bilda regering. Det borde väl duga somsamarbetspartner åt fackföreningsrörelsen, med dess småfolkskaraktär, sitt tidigaresamarbete med socialdemokratin och sitt numera ofta uttalade intresse förlöntagarfrågor. Jag tycker, herr talman, att jag och klarar ossganska bra, så länge jag får hålla mig till allmänt tal och positivtvärdeladdade ord. Men fackföreningsfolket begär konkreta besked, och då blirdet genast värre att plädera för . Och "lillagröna" skulle ni aldrig ha gett ut! Den kommer att bli ert fackligafördärv. Det aktiva fackföreningsfolket som förhandlar med arbetsgivarna kännerinte igen den verklighet, den arbetsplatsernas Sörgårdenidyll, som nibeskriver. Och varför, frågar de, attackerar ni så hårt socialdemokratin ochdem som har fått medlemmarnas förtroende att leda den fackliga rörelsen, medanni inte har ett ont ord att säga om arbetsgivarna eller om ?Fackföreningsfolket känner inle igen från dagar. Och så ärdet ju med ni åslundar att bilda regering. Närresonemanget har nätt så långt är också underkänt. Därmed är milt nederlag som borgerlig förkunnare närmasttotalt. Kvar som samarbetspartner står socialdemokratin med alla dess förtjänsteroch alla dess brister. Kursdeltagarna pekar på gemenskapen i värderingar ochmålsättning, pä den omvandling av samhället som man med gemensamma krafter haråstadkommit och på de program och riktlinjer för den framtida politiken som mantillsammans har dragit upp. Så övergår diskussionen till att gälla formerna förfackföreningsrörelsens stöd till socialdemokratin. har man kommit framtill att det inte räcker med det gemensamma programarbetet och de gemensammaaktionerna för att genomdriva politiska beslut. Det är nödvändigt att nåutanför de egna leden med information om vad arbetarrörelsen vill. Den borgerligapropagandaövervikten, mångmiljonanslagen från storföretagen och den borgerligapressens dominans gör det nödvändigt att fackföreningsrörelsen också ekonomisktbidrar till partiets verksamhet. Ingen har , vad jag vet, ifrågasatt fackföreningsrörelsensrätt att lämna ekonomiska bidrag till de politiska partierna. Det beslutet kanalltså kursdeltagarna fatta utan borgerliga invändningar. Men sä upplyser jagdem om att socialdemokratin har en form för fackligt inflytande, som å det gruvligasteupprör borgerligheten - kollektivanslutningen. Den innebär att detsocialdemokratiska partiet säger lill de fackföreningsmedlemmar som genom sinfackförening är beredda atl ekonomiskt stödja partiet: Om ni vill ställer vitill ert förfogande en rätt till medlemsinflytande, bl. a. över hur de anslagnapengarna används. Den rätten gäller och för allafackföreningsmedlemmar, om de inte, av skäl som de självklart inte behöveruppge, önskar något annat. Det finns en oinskränkt reservationsrätt, och detankommer på fackföreningen, inte pä det socialdemokratiska partiet, att avgöraom ni skall utnyttja den rätten eller inte. Och jag uppmanar kursdeltagarna attpröva också den frågan från fackliga utgångspunkter. säger också de från början tveksamma attdet vore väl bra dumt att avstå från det erbjudna inflytandet över den politikvi anser det vara så angeläget att stödja, allra helst som reservationsrätteninnebär att den som inte vill ha detta medlemsinflytande kan avstå. Min, ellerer. Kollektivanslutning till politiskt parti Kollektivanslutning tiU politiskt parti invändningatt detta förfarande väl ändå får lov att anses som odemokratiskt - för erskull, för de borgerliga partiernas skull, aktar jag mig visligen att ta tillde nedlåtande och fördömande ord som ni använder i riksdagsdebatterna vägerlätt. Ni skulle egentligen akta er för alt stämplafackföreningsrörelsen som odemokratisk. Den stora majoriteten avfackföreningsfolket i har alltid varit, är och förblir det är jagövertygad om och det visar inte minst den senaste tidens utveckling demokratins främsta värn mot de extremistgrupper till höger och till vänstersom hotar demokratin. Men fackföreningsfolkel nöjer sig inte med att varaenbart formaldemokrater. De ser också till demokratins innehåll, den reellademokratin, den demokrati som omfattar samhällslivets alla områden, detsociala, det kulturella och inte minst det ekonomiska området. De strävar i verklig mening fördjupad demokrati och så länge det målet inte är nått ärden svenska demokratin högst ofullgången. För denna fördjupade demokrati har nii de borgerliga partierna, i varje fall , visat ringa intresse. Fackföreningsfolket kan därför heller inte förstå altdemokratin fördjupas och räddas om man genom lagstiftning eller uttalanden häri förhindrar eller försvårar för fackföreningsrörelsen att idemokratisk ordning själv avgöra formerna för inflytandet på den politik som desom fackföreningsmedlemmar och anställda är så beroende av. De kan omöjligtinse att den rätten till medlemsinflytande är mindre demokratisk än företagensbidrag till de borgerliga partierna. De tycker precis tvärtom. Dessa bidragbeviljas av en styrelse bakom lyckta dörrar, besluten är hemliga, någonredovisning sker inte, inle ens till företagens ägare, såvida nu inte SSUförvärvat en aktie i företaget och lyckas dra sanningen ur en motspänstigstyrelseordförande på bolagsstämman. Inte heller sker någon redovisning tillföretagets kunder, även om de får betala anslagen med prishöjningar elleruteblivna prissänkningar, och inte heller de anställda får vela något även omde skall betala anslaget med uteblivna löneökningar. Det är därför som fackföreningsfolket misstror er och desyften ni har med er kritik. De tror att ni mindre drivs av demokratisk lidelseän av en ästundan att komma samarbetet mellan fackföreningsrörelsen och socialdemokratintill livs. Och, herr talman, det är därför jag trots alla mina ansträngningarfår åka tillbaka till partiexpeditionen från alla fackliga kurser med enbestämd uppfordran från kursdeltagarna att ge partistyrelsen besked om attdenna form för fackligt inflytande skall vara kvar. Jag ber med stöd av det anförda att få yrka bifall tillkonstitutionsutskottets hemställan i betänkande nr 34. I detta anförande instämde herrarLindkvist, i , , , , ,i , i , , iRonneby, i , i , i ,Mossberger, i , , i , iÄngelholm, i och , , herrar iBillingsfors, i , i , i , ochAndersson i , fröken , herrar , , ,och i , i och , herrarKarlsson i och , , herrar , ,, , i och Häll, och herrar , och (samtliga s). () kort genmäle; Efter denna kollekliva anslutning till herrSten i anförande skulle jag vilja säga till herrAndersson: Om jag skulle se det rent partitaktiskt ur synpunkt så ärjag mycket angelägen att i fortsätter att åkarunt på fackliga konferenser och för ut det budskap han presenterat oss här ikammaren. Den mycket kraftiga tillströmning av LO-medlemmar till centerpartietsom nu pågår är tydligen ett resultat av verksamhet ute påfältet. Jag tycker emellertid att denna fråga bör diskuteras frånmer reella utgångspunkter och inte med sådana schablonbeskrivningar som vill föra in i debatten. FN har i konventionen om de mänskliga rättigheterna av år1967 i artikel 22 klart slagit fast att anslutning till politiskt parti skallske individuellt. Denna konvention har ratificerat. Bör vi ändå inte någotleva upp till de åtaganden som vi pä detta sätt gjort? Från de utgångspunkternatycker jag att vi bör föra en lugn och saklig diskussion och analysera del härproblemet. Jag vill inte påstå att det inte finns ett samband mellanfackföreningsrörelse och politisk verksamhet. Ett sådant samband förekommergivetvis, och den saken bör vi inte vara oense om. Det är också alldeles klartatt fackliga organisationer skall ha rätt att med de politiska partiernadiskutera och försöka vinna gehör för sina synpunkter. Men här gäller det ändåfrågan om en koUektiv anslutning av människor lill ett politiskt parti. Ochdetta bör ställas i relation till vad vi är överens om när det gällervalhemligheten. I en demokrati är detta så väsentliga och grundläggandefrågor att vi inte kommer ifrån att på allvar analysera problematiken ochföreslå ändringar. Jag vill än en gång understryka att vi i vårt partiförutsätter att det skall vara partiernas egen angelägenhet att åstadkommadenna förändring. Kollektivanslutning till poUtiskt parti () kort genmäle; Den socialdemokratiske partisekreteraren haderest runt pä fackliga veckoslutskurser och inte där mött några arbetare som varkritiska mot kollektivanslutningen. Låt mig säga att om iStockholm vid dessa kurser uppträtt på det sätt som han uppträder här ikammaren , förstår jag det. Det bidrar verkligen inte till en atmosfär avsaklighet och fri åsiktsbildning pä dessa kurser. Om det finns arbetare som haren annan politisk uppfattning och som har fått komma med på dessa kurser - detär möjligt atl de är ganska få - förslår jag att det för dem i detstämningsläge som uppstår efter det att den Kollektivanslutning tiU poUtiskt parti socialdemokratiskepartisekreteraren har talat känns besvärande att kritiserakollektivanslutningen. Jag använde i mitt anförande termenförmyndarattityd. Vi har fått ett bra exempel på det just . Sedan är frågan: Är det en sann bild av stämningsläget enspå de fackliga veckoslutskurserna som den socialdemokratiske partisekreterarentecknar? Jag tillåter mig att betvivla detta. Det citat jag använde i mittanförande var en följd av ett meningsutbyte på en facklig veckoslutskurs. Därhade en folkpartistisk ledamot av opponerat sigmot den indoktrinering och förmyndarattityd som mött honom just i fråga omkollektivanslutningen. Det svar han fick var att vi klarar oss er förutan. Detstämmer ju rätt väl med det allmänna attitydmönster som iStockholm gav uttryck för här. Jag tror att fackföreningsrörelsens styrka i Sverigeskulle växa ytterligare, om kollektivanslutningen upphävdes, men jag förstårockså att socialdemokratins styrka då antagligen skulle försvagas. Den socialdemokratiske partisekreteraren inledde sittanförande med att tacka de borgerliga partierna. Sedan fick han 60 styckeninstämmanden. Det om något var väl ett auktoritativt uttryck för att manbehåller kollektivanslutningen därför att det ligger i det socialdemokratiskapartiets eget intresse. Tack, herr partisekreterare, för att vi har fåll dettaklargjort. () kort genmäle; Onekligen var det ett skickligt anförande vifick lyssna till. Det var skickligt upplagt därför att saken hela tidenframställdes som om vi angrep fackföreningarna, vilket inte är fallet. Viangriper socialdemokralerna, som slår vakt om detta odemokratiska system. Liksom föregående talare antar jag, atl den raljanta tonennaturligtvis var ännu mera raljant den gång uppträdde påsammankomsterna runt om i landet. Det är orimligt att tänka sig att han skullevara rätte mannen att presentera övriga partiers inställningar i denna fråga.Det vore nog lyckligt om det vid dessa sammankomster fanns representanter ävenför övriga partier. Från fackföreningarnas synpunkt vore det angeläget och sikt det riktiga att man lät representanter för de olika partiernasamtidigt diskutera kollektivanslutningsfrågan. Det var nästan skrämmande att lyssna till . Han tycks vara alldeles främmande för och okunnig om den plåga somkollektivanslutningen onekligen är för mänga arbetare och tjänstemän i värtland. De lider under det nuvarande systemet. Jag ber än en gång att få hänvisa till bok. Denförbigick med tystnad. Jag trodde att författaren var honomvälbekant. När inledningsvis gladde sig åt atthans parti fått många nya medlemmar, hade jag förstått glädjen om dessamedlemmar anslutit sig frivilligt på det enda normala och rätta sättet. För vägrar jag alUjämt att tro att de socialdemokratiska ledarna innerst inne anser attsystemet med kollektivanslutning hör ihop med en sund demokrati. Jag dristarmig tro att framtidens dom över den socialdemokratiska ledningens inställninghär i denna fråga inte kommer att bli mild. Vi gläder oss alla över att vi har frihet i vårt land attframföra vår politiska uppfattning; vi är glada och tacksamma härför vi vetatt detta inte gäller i alla länder. Men vi måste erkänna att denna kollektivapartianslutning är en skönhetsfläck i vårt samhälle, vUken börutplånas. Kollektivanslutning tiU politiskt parti i (s) kort genmäle; De borgerliga talarna säger att det inte ärfackföreningsrörelsen man angriper utan det socialdemokratiska partiet. Jagupprepar vad som är det faktiska förhållandet: det är fackföreningarna somfattar beslutet. Och så har man blivit våldsamt upprörd över mitt sätt attframträda på de fackliga ungdomskonferenserna. Är det därför att jag använderde borgerliga argumenten? Jag gör det i mycket lugn ton och försöker ta efterer här i kammaren. Jag gör inte argumenten vare sig sämre eller bättre; men defaller vid en reell prövning från fackliga utgångspunkter. Detta kallar niförmyndarmentalitet. Det tycker jag ändå är en ganska hård dom över denborgerliga argumenteringen, även om ni själva använder sådana ord som niibland gör som diktaturfasoner, förmyndarmentalitet, odemokratiskt sinnelag,hänsynslöshet och allt vad det är. Det är ändå, tycker jag, en alltför hårddom. Det har kanske kommit in en del nytt i debatten; detbrukar ju bli små variationer . Någon vederkvickelse hade man sålundafunnit i det var som talade om att där hadeondgjort sig över det här. Jag skall inte gå närmare in på detta, men jag kanförsäkra att det som står i remissvar mera skall tillskrivas denskicklighet fömtvarande moderatledaren besitter än någonting annat som harförändrats - även om jag därmed fäller en dom är det så. Också var inne pä förmyndarmentaliteten, mendet kan väl räcka med det jag redan har sagt om den. sade att socialdemokratiska partiet varSveriges rikaste parti. Det kan i så fall inte gälla innehavet av pengar, detkan jag försäkra, utan det måste väl vara rikedomen på skapande politiska idéeroch politisk handlingskraft som menade. Jag får väl tacka också fördet omdömet. Sedan sade att han tyckte jag skulle fortsättamed min predikan ute på de fackliga kurserna. Det tänker jag självfallet göra.Han sade att den leder till att det blir en tillströmning till centerpartietfrån fackföreningsrörelsen. Men det är ju också en tillströmning till detsocialdemokratiska partiet. Är kanske ute i buskarna och predikar? Iså fall får vi väl dela på äran. Jag tycker uppriktigt sagt att om de borgerliga partiernaverkligen menar att demokratin står och faller med kollektivavslutningen, skallman begära lagstiftning. uppträder ni mera som , riddaren av densorgliga skepnaden, än som . Kollektivanslutning tiU poUtiskt parti () kort genmäle: Jag måste säga att den, skall jag vara mildoch säga dom, som i fäller över sinasocialdemokratiska partivänner i i , är något förvånande.Den innebär ju nästan ett påstående att de inte skulle kunna läsa innantiU ivad som är dem förelagt för beslut. Det citat jag återgav tidigare finns iskrivningen i remissvaret från och utan reservation. Självfallet är det fackföreningen obetaget att besluta iolika frågor, inte minst om ekonomiska bidrag tiU det eller det partiet. Frånvårt håll har vi aldrig förnekat detta. Vad vi här diskuterar är att partierna registrerar andrasom medlemmar än sådana som individuellt ansökt om medlemskap i partiet. Detär ju härom diskussionen står, och det är detta som är det väsentliga i dennaproblematik. Jag tror att det skulle vara hälsosamt, om man inom detsocialdemokratiska partiet ytterligare funderade över denna frågeställning frånjust dessa utgångspunkter. Jag tror, herr talman, att vi måste få en lösning på dennaviktiga principfråga. Helst bör det ske genom partierna själva och utanlagstiftning. Detta vill jag än en gång understryka. () kort genmäle: Som påpekade vill reservanterna ikonstitutionsutskottet inte ha någon statlig reglering avfackföreningsrörelsens frihet på den här punkten. Det hela gäller denprincipiella synen på kollektivanslutningen. Jag upprepar gärna att den sominte vill låta de enskilda människorna själva avgöra, om de skall vara med iett poUtiskt parti eller inte, visar en förmyndarattityd. För mig är det ingetproblem att åter använda denna term här i kammaren. () kort genmäle: Jag trodde inte att det för någon här var ennyhet att socialdemokratiska partiet är det rikaste, sett från den synpunktenatt det har de största ekonomiska resurserna till sitt förfogande. Vad jag badherr i att göra var att något kommentera de synpunkter NilsElvander återgav i sin bok . Enligt honom har frågan om kollektivanslutning kommit i ett änmer skärpt läge genom tillkomsten av storavdelningarna, och för många människorhar det allt tydligare framstått att deras politiska integritet är kränkt. Avslutningsvis vill jag understryka att också vi moderaterför vår del helst ser att den här frågan kan lösas på frivillighetens väg såatt man kan slippa lagstiftning. i (fp): Jag hör också till dem som var beredda attinstämma i huvudanförande, även om detta instämmandeinskränker sig till den mening där han slår fast att fackföreningsrörelsen ären av demokratins främsta värnare. uttrycker också sintacksamhet i många varianter. Han säger att tillströmningen till det socialdemokratiskapartiet starkt har ökat i anledning av dessa debatter. Ja, även mittenpartiernahar kunnat iakttaga en ökad anslutning. Om dessa debatter leder till en störrepoUtisk medvetenhet i den fackliga rörelsen, saknar de inte på något sätt sinbetydelse. Tacksamheten borde väl annars i första hand gå till herrOlsson i , som i sak delar reservanternas åsikter men kryper ur genomatt föreslå ett yttrande, som omöjliggör uppnåendet av en enhet för denmajoritet som förmodas finnas här i kammaren mot det kollektivaanslutningssystemet. Frågan om kollektivanslutning till pohtiskt parti har jumånga gånger behandlats här i . Av utskottsbetänkandet framgår att deti dag är åttonde eller nionde gången som vi tar upp frågan. Motionerna i dettaärende har ju kommit allt tätare. Skälen för en koUektiv anslutning avfackföreningsrörelsen till det socialdemokratiska partiet har ju haft mångavarianter. Ett av de skäl som fortfarande åberopas är det historiska. Ifackföreningsrörelsens början var den allmänna rösträtten starkt begränsad, ocharbetargrupperna var till stora delar politiskt omyndiga. Socialdemokraternasoch liberalernas främsta pohtiska mål var den allmänna och Ukarösträtten. Men då dessa politiska handikapp fanns förstora grupper var ändå meningarna starkt delade om det riktiga i att kollektivtansluta till ett politiskt parti. företedde den uppfattningenatt det inte fick bli någon bestående ordning, och han förutspådde enorganisationsform då man mera skuUe skilja mellan de fackliga och departipoUtiska frågorna. Historien har förändrats. Vi lever i ettpluralistiskt samhälle. Det gäller även sett ur facklig synpunkt. Nya fackligahuvudorganisationer har tillkommit, och den fackliga rörelsen är stark.Plurahsmen består också i att de politiska sympatierna inomfackföreningsrörelsen totalt sett fördelar sig mera spritt . Dehistoriska skälen är i sak inte starka och dessutom i grunden konservativa. Detfinns alltså skäl att vara misstänksam mot de argument som hänvisar till atteftersom det har varit så tidigare sä bör det bestå. Vi vet ju att progressivreformverksamhet i själva verket innebär ett avståndstagande från sådanatankegångar. Genom organisationsförändring inom fackföreningsrörelsenför , då storavdelningarna tillkom, försköts den beslutandeinstansen från det allmänna medlemsmötet till representantskapet, och det harytterligare komphcerat de här problemen.