prot · FV0984 · 1972-12-31 00:00:00 — Vill nian från oppositionens sida ta på sig ansvaret och säga:"All right, det gör ingenting om regionalpolitiken skjuts litet påframtiden"? Kom inte tillbaka med påståendet att vi lika bra kan föra enaktiv regionalpolitik även t-)rn kornrrurnindelningsreformen inte fullföljs.Vad det nu gäller är att säga ja till aktiva insatser i syfte att bedriva enframgångsrik regionalpolitik. Och upplever jag, uppriktigt sagt, ett dubbelspel inteminst frän sida, som ju säger sig vara företrädare för en aktivlokaliseringspolitik och aktiv regionalpolitik - gjorde t. o. rrr.gällande att det var sorn gått i spetsen för denna politik. Jagvet inte vad hon då stöder sig på. försöker man skjuta ifrån sig de insatser sornbehövs för att åstadkomma de instrument - förlåt, fröken - församhällsplaneringen som vi också måste ha för att kunna bedriva en aktivregionalpolitik. Vi måste inse atl det är för medborgarnas skull vi gör dehär insatserna. Kommuner, stat, lantisting är ju bara verktyg för politiken.Det är med deras hjälp vi skall genomföra förändringarna. Och genom deförändringar som sker i samhället för övrigt tvingas vi också diskutera bevarande av mindre kommuner som självständigaenheter Ang. bevarande av mindre kommuner som självständigaenheter ändringari samhällets egen organisation, om vi skall lyckas med våra trppgifter. Det går inte att föra detta dubbelspel, som jag uppleverdet. Man kan inte å ena sidan säga att de många små kommunerna bör få bestå ochagera var och en för sig, utan att man tar hänsyn till den kommunblocksindelningsom gjordes 1964 med den aktiva regionalpolitiken sorn riktmärke, och å andrasidan påstå att rnan med framgång klarar uppgiften att bedriva en aktivregionalpolitik. Det är fråga om att våga inta en ståndpunkt, att våga redovisasambandet mellan regionalpolitik och kommunindelningsreform. Jag konstateraratt socialdemokratin ensam fått ta hela ansvaret för att vi skulle få tillstånd de förutsättningar att bedriva regionalpolitiken som också de borgerligapartierna önskar att vi skall ha men inte vill medverka till. anförtle ytterligare ett argument. Med ettexempel från sitt hemlän talade hon om att företag i korrrmuner somfranrgångsrikt driver företagsamhet önskar att kommunerna i fråga skall fåförbli självständiga. Alla kommuner skall enligt min uppfattning även iframtiden vara självständiga, även om vi får sammanläggningar inomkommunblocken. Lru Jonäng åberopar - om jag får använda det uttrycket -företagens önskemål att få behålla sin kommun för sig själva. Det är ingetovanligt argument från företagsamhetens sida. Men är det så säkert att man fråndet allmännas sida, som har atl ta ansvar för samhällsutvecklingen ochsamhällsplaneringen i stort tycker alt det är utomordentligt gynnsamt att enliten kommun skall få förbli liten bara därför att ett företag vill behållamöjligheten att arbeta i en mindre kornmun? Jag har upplevt att i de små kommunerna harett och annat stort företag i vafie fall indirekt totalt kunnat dominerapraktiskt taget hela samhällsplaneringen. Det starka företaget, inte kommunalmänneni kommunen, har blivit styrande för samhällsutvecklingen. Från denutgångspunkten kan jag förstå om ett enskilt företag kan tycka att tlet ärfördelaktigt att ha med en mindre kornmun att göra och slippa vara med om attplanera den kommunala verksanrheten inom ramen för en större kommun. Men jagtror inte atl rnan utan vidare kan påstå alt det är fördelaktigt för samhälleteller för medborgarna att enstaka starka företag indirekt kan ha ett så stortinflytande på den kommunala utvecklingen. , , hade några funderingar om vad somkan komma att hända efter den kommunindelningsreform som, om vi skall följariksdagens beslut, skall vara genomförd . Enligt min uppfattningoch förhoppning, som jag har uttalat härifrån talarstolen, bör vigenom den reformen ha kommuner som gör det möjligt för oss att få till ståndbåde den kommunala verksamhet som vi alla önskar och lokala enheter för densanrhällsplanering som är nödvändig. Jag har sagt mänga gånger att vad ankommerpå den nu sittande regeringen blir det inga initiativ till en nykommunindelningsreform. Jag vet att här och. där ute i landet har kommunerresonerat sinsemellan och sagt att man kanske redan nu skulle fundera på att gå samman ochskapa någol större enheter för att ha bättre förutsättningar att hävda sig iskilda sammanhang. Kommer sådana initiativ från lokal nivå och kommunerna äröverens så är det klart att vi skall pröva deras förslag i positiv anda. Nuhade kanske en annan utgångspunkt för sin fundering då han sadeatt förutsättningarna för de kommuner som vi får 1974 atl verka som komrrruneri frarrrtiden beror också mycket på hur vi hanterar politiken på den regionalanivån. Därvitllag delar jag hans uppfattning. Den nuvarande länsberedningendiskuterar nu vad vi skall ha för arbetsfördelning dels niellanstat och kommun, dels mellan prinrärkommuner och sekundär-kornmuner.Utgångspunkten i vafie fall för mig i samband rned direktivskrivandet - harvarit att man skall sikta till att verkligen skapa förutsättningar för deprimärkornnruner vi får 1974 att bli kommunala enheter, som kan bestå och somkan ha betydande inflytande på vår samhällsplanering. TUl sist skall jag vända mig till ville göra gällande att det skulle vara något uttryck för maktfullkomlighetatt vi beslöt den här tågordningen i fråga orn tidsplanen. Jag har relativtgrundligt försökt motivera varför tågordningen kom till. Jag kan erinra herrBurenstam orn att vi fattade beslut om en obligatoriskkommunindelningsreform. Jag vet inte om han vill betrakta också det sorn ettuttryck för maklfullkomlighet bland dern sorn fattade beslutet då. Jag kanske också kan erinra om attkommunindelningsreforrner inle är något unikt för , utan förändringar iden vägen pågår runt om i . Jag har själv haft möjlighet att nere iVästtyskland berätta om vår kommunindelningsreform. Där har de ansvariga varitutorrrordentligt intresserade, och de befinner sig i den situationen alt de pådet ena eller andra sättet måste uppnå något motsvarande det vi arbetar medhär. I de övriga skandinaviska länderna är den här typen av reform också pågäng. I exerrrpelvis har man gått rner på en obligatorisk linje än vihar gjort. Beslutet t>m reformen bottnar alltså inte i någon typav maktfullkomlighet utan i att vi har blivit medvetna orn attsamhällsutvecklingen kräver förändringar också av samhällets organisation orndet skall finnas möjligheter för oss att även i fortsättningen garantera attflesta möjliga samhällsangelägenheter skall finnas kvar på lokal nivå. Det ärnödvändigt för att vi skall kunna befästa en lokal självstyrelse, rnenockså för att vi så effektivt som jag föreställer rrrig att vi alla önskar defskall kunna utveckla det här landet inte bara i vissa delar utan i alla delar -för att människor som bor i skilda delar av vårt land skall ha tUlgång tillservice och arbetstillfällen, lill den trygghet och den välfärd som måste varadet yttersta syftet rned det arbete vi utför här. bevarande av mindre kommuner som självständigaenheter Under detta anförande överlog herr talmannen ledningen avkammarens förhandlingar. bevarande av mindre kommuner som självständigaenheter FrökenLJUNCJBERG (rn): Man lyssnar alltid med stort intresse till enfackrninisler som har personlig erfarenhet från det område han talarom - ochjag har lyssnat med stort intresse nu också. I detta senaste anförande gjorde civilministern gällande,i sin plädering för tvånget som metod, att det var nödvändigt att använda denmetoden därför att representanter från kommunblockens olika kommuner begärdeatt åtgärtler skulle vidtas. De klarade nämligen inte samarbetet inomkommunblocken. Men detta kan väl knappast ha varit en avgörande motivering. Jag har ingen anledning att betvivla att kommunalarepresentanter har framställt sådana krav, men det kan inte ha varil generelltför kommunblockens kommuner att man framställt del hela på det sättet. Denbeskrivning som vi fick i den första delen, och som civilministern sedan återkomtill, var väl den riktiga; det var nödvändigt atl genomföra denna reform därföratt man skulle vidta en annan åtgärd av ganska långtgående slag på detregionalpolitiska planet. Man behövde ett instrument för att klara uppgifternacentralt. Det är en sak som man har tappat bort i detta sammanhang,herr talman, nämligen att innan kommunreformen gent)mfördes fanns i storutsträckning interkommunala förbund med gott samarbete. Dem skulle man avskaffai och med kommunindelningsreformen 1962. Det har visat sig att det inte riktigthar gått; bl. a. i flnns de kvar i rätt stor utsträckning, och dekommer säkerligen att leva upp igen. Jag nämner detta därför att det är ettuttryck för att en kommunindelningsreform i och för sig aldrig kan vara någotbestående. Det krävs förändringar, men om man skall gåfram i förändringens riktning på det sättet att man skapar större och störreenheter, tycker jag att man har börjat använda tvånget sorn metod på ett sådantsätt att den sanningen återigen kommer atl bli uppenbar som säger att tvångalltid föder tvång. Jag anser att det fortfarande finns anledning tala förfrivillighet så långt det går i detta sammanhang. Statsrådet beskyllde centerpartietför dubbelspel i den här frågan. Jag har sagt att vad jag fört frarn här ärmin personliga uppfattning. Det är svårt att förstå vad statsrådet stöder sigpå, när statsrådet t-alar om dubbelspel. Jag tror fortfarande all enkommun-sammanläggning i många fall är nödvändig. Men jag anser icke - jagupprepar det - att en kommunindelningsreform och bildandet av större enheter ären förutsättning för en aktiv regionalpolitik. Det är del som, såvitt jagförstår, skulle vara "dubbelspelet". När det gäller lokaliseringspolitiken sade jag attcenterpartiet har varit föregångare på det området. Eftersom statsrådetefterlyser bakgrunden till denna utsago vill jag bara framhålla att det var påett myckel tidigt stadium som vi i talade om t. ex. lokaliseringav industri. Vi talade om ett nätverk av industrier över landet. a. av socialdemokratisk propaganda med att vi ville ha en industri i vafiebuske. Det var på elt tidigt stadium som vi gick ut med lokaliserings- politiken,och det var naturligt för vårt parti. Sedan säger statsrådet - och det tycker jag ären rätt allvarlig beskyllning mot de kommunala förtroendemännen framför allt iAlfta - att det är inget ovanligt att man från företagens sida är intresseradav att bevara de små kommunerna och att de är lättare att arbeta med, och attde kommunala förtroendemännen låter sig påverkas - eller hur statsrådetuttryckte del. Jag är övertygad om, och jag tror att jag t. o. m. kan gå i godför, att de kommunala förtroendemännen i inte gjort sittställningstagande för en bevarad självständighet på grundval av etlindustriföretags eventuella önskemål, utan de har gjort en analys och enallsidig bedömning av kommunens möjligheter . Statsrådet nämnde något om statsmakternas insatser förmedborgarnas skull, och jag vill bara säga att jag är övertygad orn alt det sombär de kommunala förtroendemännen i deras ställningstagande är just omsorgen omkommunen och kommuninvånarna och viljan att göra insatser för deras skull. Sedan talar statsrådet om ansvaret för dekommunala uppgifterna och säger att det är angeläget att ansvar och uppgifterskall ligga kvar på kommunerna . Det vill jag givetvis helt ochhållet instämma i. Men säg mig vad som skulle bli bättre för en kornmun avAlftas format och struktur vid en sammanslagning. Socialvård och skola är detunga posterna i den kommunala förvaltningen. Dessa områden tar låt oss säga 60procenl av driftkostnaderna. Skulle nyklerhetsvården bli bättre orn den sköttesfrän centralorten, eller skulle nran få en bättre skola om den administreradesfrån centralorten med något eller några inslag av representation från den gamlakommunen? Det finns ingen expertis och det finns inga nya metoder som den lillakomnrunen inte har. Man skulle inte fä bättre standard på socialvården t. ex.Del är fråga om samma service och samma standard men lill högre kostnader. Detblir ett självändamål och det blir mer byråkrati. Del blir högre lönekostnaderför de många befattningshavarna. Genom det större befolkningsunderlaget gårlönegraderna i höjden. Det måste till nya avdelningschefer, nya mellanled församordning och dylikt. Bättre standard uppnår man inte. Man kan uppnå en bättreenhetlighet, det vill jag tillstå. Det kan bli sä att alla barn i helakommunblocket får samma skolfrukost, men att de får erforderligt behov avkalorier, det tror jag att den lilla kommunen sköter orn precis lika väl somden större kommunen gör. Jag vill också poängtera de möjligheter som finns atluppnå fördelar genom ett interkommunalt samarbete mellan olika organ överkommungränserna. Det finns redan ett etablerat samarbete t. ex. mellan och kommunblock när det gäller skolpsykolog-fiänster ochdylikt. Den lag som vi fick 1969 innebär klara begränsningar i denkommunala självbestämmanderätten, och jag kan inte acceptera all någon såsomhögre betraktad visdom skall vara avgörande för hur kommunindelningenskall ske, utan jag menar att det måste kunna bedömas bäst av de kommunalaförtroendemännen. Statsrådet sade också något om de hårda resonemang som Ang. bevarande av mindre kommuner som självständigaenheter Ang. bevarande av mindre kommuner som självständigaenheter fördes härmol de kommuner som vill gå in i en större kommun och att en ändring ikommunblocksindelningen inte kan vidtas enbart utifrån önskemålen från enenstaka kornnrun. Stafsi-ädet menar väl inte att andra kommuners önskemål ochsynpunkter skall tillmätas avgörande betydelse för en speciell kommun? Jaganser, alt även orn indelningsändringar kan komma till stånd i justBollnäs-Älflafallet, så behöver inle de på något sätt äventyra utvecklingen iden övriga delen av kommunen. Det är min uppfattning. HerrC;USTAVSSON i (c): Jag skall fatta mig kort. Det var ett parsynpunkter jag ville framföra i anledning av statsrådet beskrivningnär del gäller bosfatlsbyggandet. Han sade ungefär så att på grund av korrrmunreformen byggsdet nu bosläder ute i många mindre orter där del tidigare inle byggdesnågonting. Det är rikfigt. Jag kan ta fram många sådana exempel från mitt egetlän, där vi har kommunreformen genomförd. Men nran kunde också dra denslutsatsen atl statsrådet menade att det förhållandet att det inte hade byggtstitligare berodde pä bristande aktivitet från kommunernas sida. Det var julstället så, herr statsråd, att kommunerna ville bygga men de fick icke någontilldelning ur bostadskvoten, Jag har exempel frän mitt eget län där def ett årvar åtta eller nio kommuner som icke flck sig tilldelade en enda lägenhet.Styrmedlen var inställda på de stora orterna, och de små orterna fickingenting. När kommunalmännen nu själva får bestämma utvecklingen sä anser deatt det är riktigt atl det byggs även i de mindre orterna, rnen när inanbestämde på högre ort, ansåg man att det icke skulle byggas i mindre orter. Sedan talar statsrådet orn dubbelspel från sida.Såvitt jag kan finna är det ett uttalande som är gjort i brist på argument. Jagär medveten orn att även socialdemokrater ute i kommunerna inte helt har gillatkommunreformen. Det är inte bara centerpartisterna som är kritiska. Vi kan också titta efter vad 1960 årsarbetsmarknadsutredning diskuterade. Den utredningen låg som grund för beslutetom arbetsmarknadspolitiken 1966. Om statsrådet ser efter skall han finna attcentern reserverade sig där för en annan linje än den som socialdemokraternahar drivit. Vi hävdade att i första hand skall man använda delokaliseringspolitiska medlen och skapa möjligheter ute i kommunerna försysselsättning, medan rnan från majoritetens sida drev linjen atfflyttningsrörelserna skulle få företräde. Den inriktningen av arbetsmarknadspolitiken under1950-talet och nästan har inneburit att man frän många orter idel här landet har flyttat människorna, i första hand kanske den unga arbetskraftenoch de värdefullaste tillgångarna, och det har lett till en minskad ekonomiskaktivitet i dessa områden. Därtill har detta haft den psykologiska effekten attförelagen inte vågat etablera på grund av att de har sett att rnan från samhälletssida inte varit beredd att satsa på dessa orters utveckling. HerrBURENSTAM (): I sitt anförande sade statsrådet att det varför tidigt att fa reda på vad som egentligen har hänt till följd avkomriiunsarnmanlägg-ningarna. Det är väl riktigt att det är en del svåfigheterpå den punkten, men alldeles onröjligt är det väl infe att bilda sig enuppfattning om vad som har hänt i en del avseenden. Jag undrar hur det egentligen är på den kommunalekonomiskasidan, herr statsråd? Är det inte så att det faktiskt har visal sig ganskadyrbart för kommunerna i genomsnitt rned de här sammanläggningarna? Och är delinte så att orn man på detta sätt,pressar de kommunala utgifterna i höjden såminskar man också den nya enhetens utvecklingskraft som statsrådet talade om? Är det inte också så att dessa sammanläggningar, om defaktiskt har blivit ganska dyra för kommunerna, åtminstone inskränkerutrymmet för en självstyrelse? Också på det rent demo kratiskaområdet finns det väl en viss möjlighet atl redan nu bilda sig en uppfattningom vad som egentligen har hänt. Jag undrar om det inte ligger väldigt mycket avvärde i det som herr statsrådet tryckte på i så hög grad, nämligen att utrymmetför en centralplanering faktiskt har kommit atl inskränka värdefulla inslag iden kommunala demokratin. Jag tror att en undersökning skulle visa att antaletförtroendemän i förhållande tUl antalet tjänstemän eller anställda i kommunernahar minskat liksom även lokalkännedomen, som också är ett mycket viktigt inslagi den kommunala demokratin. Jag vill uttrycka rnig med en viss försiktighet, då jaginte haft möjlighet att verkligen göra en grundlig undersökning på dessa områden.Jag vill emellertid fråga om statsrådet skulle vilja medverka lillatt få till stånd en grundlig utredning i dessa stycken på grundval av detmaterial som redan finns och atl satsa en del resurser på della. Jag trorfaktiskt att man då skulle komma fram lill ungefär de slutsatser som jag rentintuitivt dragit. Vidare sade herr statsrådet, på ett mera principielltplan, att ett nytt samhälle och nya problem fordrar nya beslutsformer och attSverige inte alls var det enda land där del förekom kommunsammanläggningar avdetta slag. Ja, jag antar att vi är överens om att ett nytt samhälle fordrarnya beslutsformer på många olika punkter. När det gäller t. ex. nriljövården ärdet ju inget tvivel om att det fordras en stark statsmakt, som kan ingripa. Menär det inte, herr statsråd, just eftersom det moderna samhället har sådanainslag, synnerligen viktigt att man undviker en centralisering avbeslutsfattandet pä de punkter där en sådan inte är alldeles nödvändig? Annarshamnar vi i ett samhälle, herr statsråd, som inte har en statsmakt utan istället är en maktstat. Det är i det moderna samhället utomordentligt viktigt attvi är medvetna om denna risk. Eftersom det på så många punkter faktiskt måstevara en hel del av centralstyrning, måste vi vara medvetna orn det önskvärda iatt inte genomföra en centralstyrning där den inte behövs. Därför menar jag,herr statsråd, att man när det gäller kommunsamman-läggningarna antagligen hadekunnat komma mycket långl med de kommunala samarbelsformer som tidigare fanns.Det är min uppfattning Ang. bevarande av mindre kommuner som självständigaenheter Ang. bevarande av mindre kommuner som självständigaenheter att deolika kommunalförbund sorn skötte en hel del av de frågor som kommunerna hadegemensamt, eftersom de enskilda kommunerna tidigare i en del stycken faktisktvar för små, fungerade ganska bra. Skulle man inte, orn rnan hade varit mån omatt beslutet inte skulle ha fattals med mera tvång än som behövts, ha kunnatlåta frågan gå till en korrrrnunal folkonrröstning? Herr statsrådet tror väländå inte att han var mera intresserad av var och en av dessa olika kommunersframlid än de enskilda kommunerna själva? Vad jag syftade på när jag tidigaretalade om maktfullkomlighet var alltså all man inte på detta sätt hade kunnatundersöka vad som uppfattades som det bästa inom de olika kommuner som ärstarkt berörda av detta. Ytterligare nägra ord om tvånget.L"röken säger att vi skulle ha försökt med frivilligheten sålångt det gick. Vi försökte oss på ett frivilligt genomförande avkommunindelningsreformen . Vi kunde dä emellertidredovisa att denna reform, orn vi skulle fortsätta att genomföra den på sarnrnaväg, kanske inte skulle kunna vara fullföljd vare sig 1974 eller ens 1977 ochatt detta skulle medföra betydande olägenheter för många kommuner, inte minstinorn komnrunblock där kanske fyra kommuner var för och en konrmun emotreformens fullföljande. Och det kunde väl ifrågasättas, orn det var en särskiltbra princip ur demokratiska synpunkter atl den enda kornmun som var ernolskulle få bestämma takfen och utvecklingen och kanske t. o. nr. göra det överhuvudet på kommuner som befann sig i betydande ekonomiskt trångmål. Det är judet som det är fråga om. Av det skälet tillgrep vi lidsplanen, sommåste bygga på en lagstiftning. Sedan är det klart att det känns angenämt för oppositionenatt få tala orn tvång i det sammanhanget. Men jag kan väl få erinra orn attvafie gång sorn den här- församlingen lagstiftar sä utövar den ju i denmeningen elt tvång mot medborgarna. Därför att vi från orrrräde tillonrråde tvingas konstatera att om vi vill en utveckling i en viss riktning sämåste vi fatta vissa beslut, som måste genomföras obligatoriskt och generellt.Enligt vår bedömning hade vi kommit dithän när def gälldekomniunindelningsreft)rmen. sade alt enligt hans erfarenhet vardet ett utomordentligt gott .samarbete i de organ som inorn koriimiinblockenhade att hantera sarnarbetsfrågorna. Den bedömningen får stå för hans räkning.Ett allmänt omdöme från kommunalmännens sida om det arbete som kunde ulföras isamarbetsnämnderna var all del var tämligen blekt, därför attsamarbetsnämnderna kunde bara rekommendera kommunerna åtgärder. Kommunernaföljde inte särskilt ofta de rekommendationer som utfärdades. Man var allmäntsett - och där tror jag alt jag kan åberopa minst lika mycket erfarenhet somherr -tämligen utledsen på samarbetsnämnden som en form föratt reglera förhållandena mellan kommunerna inom kommunblocken. Däremot är det utan tvivel så att många kommunalförbundarbetade mycket bra över de dåvarande kommunernas gränser för att lösa vissa Men eftersom vi hade så många små kommuner, höll vi på att löpa riskenatt hela den kommunala verksamheten sköttes av kommunalförbund, vilket ju inteär den bästa lösningen ur kommunal-dernokratiska synpunkter. menade, om jag fattade henne rätt, trots alltatt kommunerna egentligen skall ha rättighet att själva bestämma den kommunalaindelningen. Jag kan inle komma till någon annan slutsats av hennes resonemang.Det ärju tämligen fantastiskt att en riksdagsledamot kan ha den föreställningenatt det skall vara möjligt att genomföra en administrativ indelning, baserad påvad varje enskild kommun i det här landet kan ha för uppfattning om hur denkommunala indelningen borde se ut. sade att jag skulle ha riktat en allvarligbeskyllning mot de kommunala förtroendemännen i . Det har jag inte gjort.Jag har inte talat om de kommunala förtroendemännen i och inte heller omAlfta. Jag började med att säga atl jag kan, som vet, inte gå in påelt enskilt ärende i det här sammanhanget, utan jag talar i princip. Jagvidhåller fortfarande på den punkten att jag inte sällan stött på att enskildaföretag har tyckt att det var väldigl fördelaktigt att de små komnrunalaenheterna bevarades. Del har ur deras synpunkt tett sig bätlre att få arbetamot en liten kommun. I en liten kommun kan elt företag vara ensamt, men i enstörre kommun får företaget resonera samhällsplanering gemensamt med andraföretag och med kommunen.