prot · FV09144 · 1972-12-31 00:00:00 — Densolidaritetskänsla sora vuxit sig stark i detta samhälle skall man inte slåsönder genom att driva fram motsättningar raellan olika landsdelar, mellan stadoch land eller genom att försämra vUlkoren för de större tätorternas invånare. De större tätorterna och framför allt storstädernaskildras ibland närmast som en belastning för vårt sarahälle. Men där koraraer människor att bo och arbeta även iframtiden. I Stockholra, och Malraö. Men också i och ,i och , i och och många andra större tätorter. Dekomraer att fortsätta att gå till sina arbeten i fabriker och på Regional utveckling och hushållning med mark och vatten Regional utveckling och hushållning med mark och vatten kontor, påbyggen och i sjukhus. De har arbetat sararaan en stor del av det välstånd soravi nu genora sarahällets insatser kan fördela till andra delar av vårt land.Deras aktiva raedverkan är nödvändig även i fortsättningen ora vi skall kunnaha en bra regionalpolitik och en bra railjöpolitik. Det når man inte genom attständigt utmåla de större tätorternas invånare som närmast dömda ochförtappade, genora att försärara utbyggnaden av samhällets tjänster när detgäller bostäder, åldringsvård, sjukvård, fritidsmöjligheter. Solidariteten nårraan genora att hålla samraan stad och land. Den socialdemokratiska partikongressen diskuteradeingående regionalpolitik och railjö. Jag uttalade vid kongressens avslutningen förhoppning om samarbete kring den förnyelse av det svenska samhället somvår politik siktar till. Regionalpolitiken och den fysiska riksplaneringen ärnågra av de mest betydelsefulla inslagen i denna strävan. Våra förslag på dessa oraråden har raött ett positivtgensvar ute hos människorna. Glädjande nog ser det ut som om de skulle få stödav en bred majoritet i riksdag. Det är ett pionjärarbete som uträttats. Många har varitengagerade innan förslagen kora på bord. Därefter har utskottenarbetat intensivt och skickligt. Jag skulle vilja rikta ett tack tUl alla demsora på olika sätt konstruktivt raedverkat i arbetet raed riktlinjerna förregionalpolitiken och hushållningen med mark och vatten. De har alla gjort ettutraärkt aibete. Jag har försökt spara något av den migtUlmätta tiden för att vara ett gott föredöme. Jag vUl sluta raed att säga attdet nu förefaller sannolikt att vi skall få en bred uppslutning kring de mycketstora och omfattande förslag sora och de närraaste dagarnaskall ta ställning tUl. Det väsentliga är eraellertid icke i och för sig denbreda raajoriteten. Det väsentliga är att dessa förslag, om de förverkligas,blir till gagn för människors trygghet och välfärd. HerrFÄLLDIN (c): Det beslut vi nu har att fatta är ett av deviktigaste i . Vi står införuppgiften att göra prioriteringar vad beträffar den regionalpolitiskautvecklingen, och vi skall skapa instruraent för att reglera konflikter iraark- och vattenanvändningen. De riktlinjer som här dras upp koraraer att haavgörande betydelse för vårt lands utveckling. Koncentrationen har blivit alltraer raarkerad.Marknadskrafterna har härvid fått styra på bekostnad av sociala, kulturella ochrailjöraässiga målsättningar. Koncentrationen har upphöjts till något av ennaturlag, och sarahällets politik har inte bara varit denna naturlag underdånig man har också velat tjäna den genom ytterligare stimulans. Koncentrationspolitikenhar varit särskUt påtaglig . 1964 fattades beslut om försöksverksamhet raedlokaliseringspolitik. Av beslutet då fraragår klart att det viktigaste inte varatt skaffa nya jobb i avfolkningsbygderna - att sätta upp raaskinerna därraänniskorna fanns. Det viktigaste var att flytta raänniskorna från avfolkningsbygderna.Denna huvudsakliga inriktning har lokaliseringspolitiken haft . Resultatet av den utvecklingen finns ganska bra beskriveni propositionen 111, som vi nu behandlar, där statsministern bl. a. säger:"Folkomflyttningen har gått från norr till söder, från inland till kusteroch från landsbygd till större tätorter. De problem som dessa förändringar harskapat har att göra med sysselsättningen och fördelningen av välfärden meUanolika grupper av befolkningen och olika delar av landet men också med miljön påarbetsplatserna, i bostadsområdena och i naturen." Pä ett annat ställesäger statsministern att "bristfälliga miljöer och uppskruvadeprestationskrav gör att många slås ut ur arbetslivet. Fraraför allt äldre ochhandikappade löper risken att bli ställda vid sidan av välfärden. I de störretätorterna är trängseln och köerna ofta besvärande. Många raänniskor kännerfräralingskap i snabbt fraraväxande nya bostadsoraråden." Det betyget har statsrainistern satt på regeringens egenpoUtik. Jag har ingen anledning att protestera raot det betyget. Målsättningen för regionalpolitiken raåste vara att skapagoda och likvärdiga förutsättningar för att få sysselsättning, kulturell ochsocial service, och en god railjö över hela landet. För att uppnå målsättning anvisar vi i principfem olika vägar som raåste beträdas saratidigt, Samhällets bas-och serviceorganisation, dvs. fördelningen av kommunikationsmöjligheter,utbildningsmöjligheter, kultur- och fritidsaktiviteter, vårdinrättningar,social service etc. raåste inriktas på decentralisering av bebyggelse ochnäringsliv. Speciellt när det gäller koramuni-kationssidan är det angeläget attsnabbt vidta åtgärder för att avstånds-probleraen skall kunna beraästras. Genora eneffektivare skatteutjämning måste en väsentligt förbättrad resursutjämning skeraeUan koraraunema för att likvärdiga förutsättningar skall kunna skapas iolika områden. Avvägningenmellan lokaliseringspolitiken och den arbetsmarknads-raässigaflyttningspoUtiken raåste ändras så att lokaliseringspolitiska åtgärder iförsta hand koraraer tiU användning och flyttningspolitiska åtgärder endast iden mån lokaliseringspoUtik inte är möjlig. Flyttningspolitik får inte användasför fortsatt storstadskoncentration. Lokaliseringsstödetför nya arbetstillfällen i sysselsättningssvaga oraråden måste förstärkasväsentligt och differentieras så att det kan utgå raed kraftig förstärkning iområden som frärast behöver stöd, t. ex. inland och raotsvarandeområden. Istockningsområdena kan ytterligare koncentration motverkas genom att vid behovåtgärder i form av investerings- eUer etablerings-avgifter eller ett systeraraed etableringstUlstånd sätts in. Detta är den principiella uppläggningen avregionalpolitiken i riksplan och vår motion. Dessa åtgärder bör ocksåanvändas för att få till stånd en successiv omlokalisering och decentraliseringav arbetstillfällena inom storstadsområdena till bostadsbebyggelsen iytterområdena. Vi har i riksplan och i den raotion som vi harväckt konkretiserat våra handUngslinjer i 43 punkter. Först kommerregeringen med sina förslag. Det finns anledning att återkoraraa till dessapunkter då, och vi komraer att följa upp våra krav i dessa avseenden. Regional utveckling och hushållning med mark och vatten Regional utveckling och hushållning med mark och vatten villemellertid betona att det är synnerligen angeläget att snabbt vidta åtgärder påkoraraunikationssidan för att avståndsproblemen skall kunna bemästras. Får jag tiUägga att för oss alla gäller attavgörande för hur vi kommer att lyckas raed regionalpolitiken är hur denekonomiska politiken och näringspolitiken utformas. Det är helt klart att detär de nya arbetstUlfällena som vi fraraför allt har att lita tUl i strävandenaatt åstadkorama en bättre regional balans. Vår riksplan har utsatts för en häftig och osaklig kritikfrån olika håll. I mycket grundar sig denna kritik på att vederbörande antingeninte läst planen eUer också inte velat förstå den. Jag noterade t. ex. raedförvåning att statsrainistern i höstremissdebatten sade sig inte ha läst planenutan att den häftiga kritiken grundade sig på vad han läst i tidningar. Jagskall här något kommentera den kritik som presterats. Socialdemokraterna bygger upp sin kritik på två generellapåståenden vår riksplan skulle vara orealistisk och icke trovärdig. I båda fallen "tycker" socialdemokraterna så mer är det egentligen inte. Sedan hoppas man på att ett upprepande av dettatyckande skall smitta av sig. Anledningen tUl att socialderaokraterna påståratt vår plan är orealistisk är att vi vUl vända utvecklingen, att vi viUinrikta samhällsbyggandet på ett decentraliserat samhälle. Kort uttryckt angervi detta så att storstadsområdena, skogslänen och landet i övrigt skaU ha enoförändrad andel av befolkningen . Ätt detta inte är några tiUyxade tal framgår av enjäraförelse med vad man föreslagit från de olika länen. Tittar vi på skogslänenfinner vi att de gavs tillstånd att under arbetet med Länsprogram 70 planeraför en befolkning som gör det möjligt att klara miniminivån för service inomhela länet. Så var deras uppgift som den hade kommit tUl uttryck frånregeringen. Det kan med fog sägas att man i skogslänen gjort bedömningar avvad som måste ses sora en absolut minirainivå för att klara de härserviceuppgifterna över hela länet. I propositionen har regeringen konsekvent frångått dessaminiminivåer. I bara två av de sju skogslänen, och ,når regeringens övre ramvärden upp tUl den minirainivå sora angivits ilänsprograramen. I samtliga sju län Ugger regeringens medeltal underlänsprogrammens målsättningar. I och med att planeringen i stort sett harutgått från en miniraimålsättning i dessa län rycks därmed grunden för helalänsprograraarbetet undan. Möjligheterna att upprätthålla servicen i de olikalärsdelarna försämras och vi permanentar ojämlikheten mellan människorna. frågar jag statsministern: statsministern raed ärani behåll säga till människorna i eller varför inte tUlmänniskorna i mitt eget län - - att regeringens raraarrymmer förutsättningar för service i hela länen? Jag skaU besparastatsministern besväret att svara, för det svaret raåste bli ett entydigt ochklart nej. Jag skulle vilja fråga företrädare för dessa län som finnshär i kammaren: Blir dessa länsprogram orealistiska därför att statsrainisternoch andra regeringsledaraöter står upp och gör detta gällande? Vad är detsom skiljer och de övriga stora partierna när det Det är enklast att se detta när det gäller . Förvår del har vi angett en ökning av befolkningen med 65 000 personer fram tiU1980 som riktpunkt. Inte heller den siffran är höftad. Den stämraer rätt välmed den befolkningsökning som kan väntas av födelseöverskottet. In- ochutflyttningar tar då ut varandra. Utskottsmajoriteten sora i detta faU utgörs avsocialderaokrater, folkpartister och raoderater - anger klart och tydligt iutskottsbetänkandet att med "den av utskottet förordadebefolkningsramen för länet beräknas få en befolkningstillväxt under 1970-taletom cirka 200 000 invånare". Den målsättningen alltså en ökning med 200 000 personerfram till 1980 skall jämföras raed uttalanden i TV frånföreträdare för dessa partier om angelägenheten att dämpa tiUväxten istorstadsorarådena. Hur stäraraer detta egentligen? Om jag jämför den föreslagna tillväxten med den som ägtrum under t. ex. , så finner jag att Stockholmslän fram tUl 1980 raåste öka raed i genomsnitt 24 000 personer ora året, att endastunder - 1961 och 1970 - hade raan en så kraftig befolkningsökning underdet , att 1970-taIetbUr decenniet med den hittUls snabbaste folkökningen i länet. viU jag fråga: Anser karamarens ledamöter att den avutskottsraajoriteten förordade folkökningen är förenlig raed deklarationer oranödvändigheten av en dämpad befolkningstillväxt i samma oraråde? Är det ett uttryck för en realistisk politik att förordadenna folkökning, när den hittUlsvarande har lett till de kö- ochrailjöproblera som ständigt anmäler sig i de kö- ochmiljöproblem som statsministern själv i propositionen har betecknat sorabesvärande och som jag citerade här i inledningen av raitt anförande? raaninte har klarat dessa problera raed hittillsvarande ökningstakt avbefolkningen, så kan raan väl riraligen inte klara probleraen bättre genora attförorda att denna befolkningsökning skall ske ännu snabbare. Och, herr statsminister,under denna förutsättning kan det mycket väl vara så att raänniskorna i deorarådena känner sig dömda och förtappade eller vUket omdörae det nu var sorastatsrainistern använde. Men, herr talman, den avgörande frågestäUningen måstenaturligtvis vara: Skall koncentrationen få fortsätta och t. o. ra. förstärkas,eller skall raålet vara att nå ett decentraliserat sarahäUe med bättre regionalbalans? För vår del har vi valt väg, och vi känner tillförsikt inför mötet medväljarna när denna fråga skall diskuteras. Det finns en viktig sida till när det gäller deregionalpolitiska besluten, och det är avvägningen mellan centrala och lokalabeslut. Vi säger att statsmakterna, regering och riksdag, skall avgörafördelningen av resurserna mellan länen. Det är ofrånkomligt och nödvändigt.Men hur dessa resurser sedan skaU användas inom länen skall enligt vår raeningavgöras av länsorgan. Bäst sker detta i de länsderaokratiska forraer somriksdagsmajoriteten förordade och sora koramer till uttryck i enreservation i civilutskottet från , och Regional utveckling och hushållning med mark och vatten Regional utveckling och hushållning med mark och vatten moderaterna.Under ett övergångsskede kan dessa beslut tas av de nuvarande länsstyrelsernaom kontakterna raed är goda, t. ex. genom ett vidgatremissförfarande. Enligt vår mening hör frågan om resursfördelningen närasararaan med den s. k. ortsklassificeringen. Det är nödvändigt att i varje länha ett system av orter som ger alla invånare möjlighet till service. Det kangälla vård, utbildning, kulturaktiviteter, fritid och koraraunikationer. Men dessa beslut skall inte tas här i , och dettadärför att man ute i länen har bättre beslutsunderlag än vi har här iriksdagen. För det gäller oss alla som ledamöter av att vi har godakunskaper ora förhållandena i heralänet raen mycket ytliga kunskaper ora raotsvarandesaker i de övriga länen. Är vi anhängare av realistiska lösningar bör vi låtade besluten tas av länsorganen, eftersora dessa helt naturligt känner problemenbättre. Så bara några ord om trovärdigheten. Vi komraer attfortsätta raed att föra ut vår riksplan till allraänhetens kännedom, och vi gördet, som jag sade, raed tillförsikt. Statsministerns och andras omdörae harhittUls bara ökat intresiset för och efterfrågan på vår riksplan. Och det finaraed en fungerande deraokrati är att det inte är statsrainisterns utanväljarnas oradöme som är det avgörande. På grund av tidsbrist hann jag inte svara anledning av en fråga som han ställde under den allmänpolitiska debatten,men jag lovade återkomma . Jag vUl säga att koraraunisternabygger sitt regionalpolitiska resoneraang på att det fordras en socialistiskekonomi, och det gör en diskussion om mål och medel i detta sararaanhang ossemeUan raeningslös. Sedan vUl jag bara tillägga att grunden för centernsregionalpoUtik, liksom för vår politik i dess helhet, är vad vi säger i vårtpartiprogram; "Alla människors Uka värde och rättigheter är grunden förcenterpartiets politik." Vår riksplan är resultatet av ett orafattande arbete inoracenterrörelsens alla led, och hur storföretagen ser på denna riksplan skallherr fråga storföretagen om och inte mig. När det gäller den fysiska riksplaneringen har regeringenlyckats bättre än beträffande regionalpolitiken. Det finns emellertid en delskönhetsfläckar även i detta förslag. TUl att börja raed vUl jag hälsa raed tillfredsställelseatt den fysiska riksplanerUigen, sora länge har varit starkt eftersatt,äntligen blivit föreraål för en orafattande uppmärksamhet. Urbaniseringen ochkoncentrationsprocessen har lett till ökade konflikter ora mark- och vattenanvändandet.De övergripande besluten i dessa avseenden raåste falla på riksdag ochregering, och det underlag vi har för detta vad gäller inventeringar ochsaramanställningar bedömer jag vara ett värdefullt pionjärarbete. Det äremellertid synnerligen allvarligt att ett så betydelsefullt arbete skett heltutan parlaraentarisk förankring. Detta förhållande och den korta reraisstidenhar avsevärt försvårat raöjUgheterna till en bred debatt och våra raöjligheteratt granska förslagen. Industrialisering och urbanisering har fått ske utantillräckligt hänsynstagande till ekologiska faktorer, vUka egentligen borde havarit centrala moment i samhällsplaneringen, då sarabanden i naturen utgör en förutsättningför att vi skaU kunna klara miljöproblemen och vår existens i ett längreperspektiv. Det som skett hittiUs har inneburit svåra störningar i naturenskretslopp störningar som vi ansett vara en förutsättning för vår välfärd, mensom egentligen är ett tärande på kommande generationers tUlgångar och aUtså endirekt kapitalförstöring. I denna del av den fysiska planeringen behandlas främstkonflikter mellan industriexpansion och fritidsintressen i våra kustområden.Jag vill för min del raycket starkt understryka att människorna i tätorternamåste beredas möjligheter till rekreation. Det är viktigt att skapa godafritidsområden, vUka i miljöhänseende skUjer sig från storstadsmiljön. För attrekreations- och fritidsintressena skall bli effektivt tillgodosedda krävs attdär finns en bofast ortsbefolkning och ett jordbruk, sora kan hålla arealernaöppna och utgöra ett permanent underlag för servicen. Vi har i vår motion pekat på vikten av att kunna uppföranybebyggelse i anslutning till befintlig jordbruksbebyggelse. Detta bör vara ennormal bebyggelseutveckling. Jag vUl understryka utskottets raening att ensådan lösning är fördelaktig. Det gäller såväl fritids- och perraanentbostäder. När det gäller lagstiftningen för att hävda den fysiskariksplaneringen vUl jag understryka betydelsen av att raan valtgeneralplaneinstitutet sora planeringsinstruraent. Det är och raåste vara enkoraraunal fråga att avgöra bebyggelseutveckling och markanvändning inomkommunen. Riksintressena drar upp vissa gränser för denna självständighet, mendetta är pä det stora hela taget - i betraktande av landets hela yta -marginella områden och inkräktar därför inte på den principiella synen omkommunernas suveränitet. I det sararaanhanget vUl jag gärna ge en eloge tillcivUrainistern, sora tagit intryck av starka kritik mot ettstörre centralt inflytande över den kommunala planeringen och förbättrat detursprungliga förslaget. Från sida har vi krävt att kommunerna skall fåavgöra hur pass detaljerade planer som behövs för att få ett tUlräckligt greppöver utvecklingen. De ökade planeringsresurser sora koraraunema nu har skaffatsig gör att vi kan anförtro dem denna uppgift. Dessutom bör det ankomma påkommunerna att själva avgöra när dispens från detaljplanekravet skall kunnalämnas. Det här klarar koraraunema bäst själva inora de ramar som byggnadslag,byggnadsstadga och den fysiska riksplaneringen anger. Som jag tidigare hävdat måste samhället kunna tUlförsäkrasig en viss användning av mark för att miljövårdsintressena skall kunnatillgodoses. Den principiella inställningen får emellertid inte ta bortmarkägarens rätt till viss ersättning för inskränkningar i markanvändandet. Detär raed stor förvåning jag tagit del av de övergångsbestämmelser iersättningshänseende som propositionen föreslår. För att ersättning skall utgåmåste påtagliga åtgärder ha vidtagits för markens bebyggande. Detta innebär attdet endast är den som haft råd att bygga vägar, gräva brunnar eller liknandesom kan få ersättning då inte bara för de åtgärder han vidtagit utan ocksåför det förväntningsvärde som ligger i denna raark - och den grupp sora haftråd och raöjlighet till detta är oftast identisk raed den grupp som använtmarken enbart som ett spekulationsobjekt. Regional utveckling och hushållning med mark och vatten Regional utveckling och hushållning med mark och vatten blirsmåbrukaren, som kanske ämnar sälja en eller annan tomt för att klara sittlivsuppehälle, utan ersättning för förlorad bebyggelserätt, därför att han intevarit likvid och därför att han inte haft råd att vidta dessa förberedelser.Det är en märklig jämlikhetspoUtik, och uppriktigt sagt känner jag inte igensocialdemokratin när den börjar värna ora mark-exploatörer men glömmer de små isamhället. Vi har från sida föreslagit en konstruktion, somskulle omfatta iiven småbrukarna när det gäller att få ersättning. Jag kan,herr talraan, inte begripa varför det skuUe vara så raotbjudande att ge ocksådessa en ersättning i ett sådant fall. De förslag tiU regionalpolitisk planeringoch hushållning med mark och vatten som vi nu här i karamaren skall diskuteravisar vad planering bör vara men också vad den inte bör vara. En god planeringfår inte vara detsararaa sora dirigering, inte att styra i detalj, inte att georder till företag och enskilda ora hur de skall handla. Engod planering är raka motsatsen till detta. Det är att dra upp ramar soraföretag och enskilda får handla inora. Det är att tala ora vad de politiskabeslutsfattarna har för avsikter för framåt, vad de tänker satsapå samt var och hur de tänker satsa. På så sätt får företag och enskUda besked.E»e vet vad de har att rätta sig efter. De behöver inte i lika hög grad sorahittUls riskera att drabbas av hastigt päkorana och dåligt genoratänktairaprovisationer. Med en sådan planering kan flera beslut fattas näraraänniskorna - ute i bygderna lika väl sora i städerna - av dera som kännerförhåUandena, eftersom planeringen drar upp riktlinjerna för samhälletslångsiktiga utveckling. De förslag sora nu har korarait fram visar också att visannerligen inte bör överge marknadsekonorain därför att det behövs raer avsocial styrning. har krävt en fysisk riksplaneringför mUjön. Vi har inte velat vara med om att planlöst förstöra den enavärdefulla kustremsan eller efter den andra raed tung industri ellerytterligare kraftverksutbyggnad. MUjö- och fritidsintressena måste hävdasplanmässigt och raed större kraft. har också begärten regionalpoUtisk planering av den typ jag beskrivit. Det duger inte attplottra bort det vi satsar i regionalpolitiskt stöd utan tUlräcklig saraordningav de olika insatserna. Det går inte att acceptera en utveckling, där människori växande antal på grund av brist på arbete tvingas bort från regioner där de trivs.Därför behövs det en god planering; en socialt styrd ramhushållning med våranationella tillgångar det gäller befolkning lika väl som naturresurser. Men det är bara med en ekonorai, sOra har kraft att skapanya resurser och åstadkorama mer av företagande och självständiga initiativ,sora det blir raeningsfullt att planera. Planeringen skall nämligen skapa engrund för att företagens verksamhet komraer raänniskorna tUl godo i form avhöjd välfärd och bättre miljö. Utan nya resurser och nytt företagande blirregionalpolitiken bara en fråga om att flytta problem från den ena orten tillden aindra, kanske från till , från VUhelraina till Huskvarnaeller från tiU . Detta uttrycks riktigt av statsrainistern i hans inledningtill regeringens förslag och stryks ytterligare under av inrikesutskottet;"Ett expansivt näringsliv är den säkraste garantin för ökad sysselsättningi de underförsörjda orarådena. AU erfarenhet visar att det är tillväxten inäringslivet som är lättast att lokaUsera." Tyvärr har inte den svenskastatsmaktens politik i praktiken levt upp tUl de fina deklarationerna. Varför behöver vi regionalpoUtik? Den som har lyssnat tUlde senaste veckornas debatt och de inlägg sora redan har hållits här kanraöjligen ha fått intrycket att regionalpoUtikens raål skuUe vara att låsautvecklingen precis där den nu befinner sig och dess innehåll en evinnerligsifferexercis kring frågan hur folkökningen skaU fördelas i landet. Så får detinte vara. Regionalpolitiken bör, som vi ser det, ha två väsentligamål; att vidga människors valfrihet och att åstadkomma en bättre hushåUning medlandets tUlgångar, både de raänskliga och de raateriella. Valfriheten finns i den meningen att alla har formeUrätt att bosätta sig var de vill i landet. Men den valfriheten räcker inte.Många har tvingats bort från bygder där de trivs och tycker sig hörahemma, därför att de inte kunnat få sin utkomst där.