prot · FV09132 · 1972-12-31 00:00:00 — Det kanske i och för sig inte finns mycket att tilläggaefter vad har sagt därför att de här frågorna tog jag upp i mittanförande, och det skulle egentligen vara upprepningar att beröra dem Men uppehöll sig vid den förhoppningsfullasynen på de kontakter som har upptagits mellan den södra och den norra delen avKorea. Då är frågan: Vem tog initiativet till dessakontakter som först nu har krönts med framgång så att man kunnat sätta sig nedoch genom Rödakorsorganisationerna diskutera vissa frågor? Det var Demokratiskafolkrepubliken . Den del av som vårt land icke har erkänt är denstat som tagit detta initiativ. Däremot har erkänt södra delen, som juhar motarbetat dessa fredssträvanden . Därför, , verkar det litet underligt när man nusäger sig vara så förhoppningsfull. Kan det bero på att man i de södra delarnaav , där har härskat så gott som oinskränkt, numera ser frågorna påett annat sätt? Jag känner i varje fall inte till något härom. Men om det skulle finnas något allvarligt motiv - vilketjag tror att det gör - till att man ser frågorna på ett annat sätt nu äntidigare, så borde faktiskt i FN resa kravet: "Bort medUSA-trupperna från södra delen av landet! " Därför att det är ju dessa sominspirerar till de svårigheter som faktiskt är för handen mellan de bådastaterna. Sedan noterar jag med tillfredsställelse att utskottetsskrivning är helt annorlunda än . visste utskottetinte ens ora att norra delen av heter Demokratiska Koreautan skrev; "Medan liksom inte har erkänt , harPolen och inte erkänt Republiken ". Utskottet kundemycket väl beteckna den ena staten med dess rätta namn under det att den andrastaten inte ens fick den beteckning som den anser att den bör ha, det namn somär giltigt i världen. Visst är det en mycket stor framgång som har uppnåttsgenom föreliggande utskottsbetänkande, där man talar om Demokratiska folkrepublikenKorea. säger att han tror på en återförening mellansödra och norra delen av landet. Det är klart att en sådan återförening tror viallesammans på. Men genom att endast har erkänt en del av landetförsvåras ju återföreningen. Därtill finns det utländska trupper i den enadelen av området. borde därför, om vi har en uppriktig och ärliginställning, i FN kräva att trupper lämnar . Då vore vägen litetjämnare och målet litet närmare när det gällde ett erkännande också av Demokratiskafolkrepubliken . Erkännande av och upprättande av diplomatiska förbindelsermed i (s): Det är bara ett litet påpekande jag vill göraefter senaste anförande. Jag skall inte gå in på lättheten attförväxla namn - anförde ju ett exempel då det gällde mengav senare själv prov på svårigheterna att korrekt återge namn. Jag har icke i mitt anförande varit så uttryckligenförhoppningsfull som säger. Jag vill erinra om att jaguttryckligen sade att vi icke får ställa alltför stora förhoppningar på att desaratal och de direkta kontakter som äger rum mellan de två staterna skall ledatill en uppgörelse. Jag tror att det finns anledning att göra en sådanreservation. Erkännande av och upprättande av diplomatiska förbindelsermed eftersomvi inte från vår utgångspunkt kan bedöma de förhandlingar som man upptar, menallt tyder väl på att de förhandlingarna liksom alla förhandhngar stateremellan blir långa och svåra. (vpk) kort genmäle: Jag ber om ursäkt ifall jag under debattenhar förväxlat namn. Jag hoppas att jag får ändra i protokollet, om det skullevara så att jag har riktat mig till fel ledamot av denna kammare. Jag skulle gärna vilja ta upp frågan om återföreningen,som i varit inne på. Alla ledamöter här i kammarenär nog på det klara med att i och med den omständigheten att och en radandra stater nu kommer att erkänna DDR är inte återföreningen mellan de tvåtyska staterna ett givet faktum. Den kan ligga långt . Utskottet skriver i sitt betänkande att vid enåterförening mellan de två staterna i kan tänka sig att erkänna denåterförenade staten. Om det är en så långt avlägsen tidpunkt somavses, blir man faktiskt orolig. Då betyder ju den skrivning somutrikesutskottet gjort inte så mycket. Men det är väl inte sä långt fram itiden man siktar? Jag vill ställa den frågan till . Under detta anförande övertog fruandre vice talraannen ledningen av kammarens förhandUngar. i (s) kort genmäle: Med anledning av det allra senaste anförandetfår väl be om tUlstånd att ändra en felaktigbenämning i protokollet. Vi diskuterar nu inte de två tyska staterna, som herrLorentzon tog upp, utan de koreanska staterna. Beträffande sistafrågeställning vill jag säga, att utskottet icke i sin skrivning och i sinabedömningar har utgått från att ett erkännande skulle dröja tills enåterförening mellan de två koreanska staterna är ett faktum. När enåterförening har skett kommer ju erkännandefrågan i en helt ny situation. Då ärdet inte bara fråga om att vi skall erkänna en del av utan då gäller detatt erkänna en återförenad nation. HerrLORENTZON (vpk) kort genmäle: Jag vet inte om i Stockholmlyssnade tillräckligt noga på mitt senaste anförande. Jag tog där upp en jämförelse med de två tyska staterna,och jag nämnde att knappast någon tror att det inom överskådlig tid blir ensammanslagning mellan dessa stater, trots att en del andra stater har erkäntdem. Jag hänvisade då tiU utskottets skrivning, där det anförsatt en förening mellan staterna i skulle vara av väsentlig betydelse närdet gäller vårt erkännande: "SkuUe en återförening mellan Nord- ochSydkorea komma till stånd bör givetvis erkänna den återförenadestaten." Men det ligger ju så långt . Vad vi nudiskuterar är erkännande av Demokratiska folkrepubUken och inte en sammanslagningav de två staterna i . Siktar utskottet så långt in , då är detinte mycket mening med den skrivning som gjorts i övrigt i utskottetsbetänkande. Herr förste vice talmannen (): Utskottet anför en fullgod motivering för detställningstagande som man föreslår att skall göra, men därutöverfinns det en aspekt som inte har kommit fram i debatten, nämligen hur Förentanationerna har behandlat frågan. hade jag tillfälle att lyssna tillhela Koreadebatten i FN, sora pågick under åtskilliga dagar. Där framfördesmånga argument från den nordkoreanska sidan, varav anförande var en blek kopia, och det framfördes argument frän andra sidan. Vidomröstningen visade det sig att de kommunistiska länderna stod ensamma. Allaandra, inklusive flertalet av de afrikanska staterna, de asiatiska, delatinamerikanska och neutrala länder, enades om att anta en resolution. Mot denröstade de kommunistiska länderna. Bland dem som röstade för resolutionen varSverige. Jag undrade när jag lyssnade på debatten, vad herrarGustavsson i och Lorentzon menade. Skall vi respektera Förentanationernas beslut? Skall vi respektera röstning i ?1 FN:s beslut ingår att skaU fortsätta sin verksamhet,och det är ett hinder som jag anser finns för ett erkännande. Det har redansagts att har den principiella uppfattningen att alla de factoexisterande länder, som inte är föremål för FN-sanktioner, skall erkännas. I fråga om återföreningen bör observeras att utskottet harvarit mycket försiktigt i sin skrivning. Utskottet har sagt att tidpunkten fören återförening tills vidare är mycket oviss. Jag accepterade den skrivningen,ty jag måste säga att jag tror ytterst litet på att det blir någon återförening.Och varför? Jo, omigen en hänvisning till Bresjnevdoktrinen. Efter all kritiksom fick efter överfallet på skulleutrikesministern säga någonting. Han sade endast: Ni skall inte tro attni tar en enda bit av det socialistiska samväldet. Han använde uttrycketsamväldet. Så länge det finns ryska vapen skall man inte tro att man tar någonbit av det socialistiska väldet. Då finns bara en väg till återförening isådana länder som är delade, och det är underkastelse under den kommunistiskadiktaturen. I så fall finns det en möjlighet till återförening, icke annars. Det är därför jag egentligen är ännu mera skeptisk än vadsom framgår av utskottsbetänkandet, men med tanke på att det står attåterföreningen är mycket oviss tyckte jag att jag kunde acceptera skrivningendär. Jag tycker att det är på sin plats att erinraom den organisation som vi tillhör och har tillhört och om denlojalitet vi bör visa mot beslut och den röstning som densvenska delegationen med den tillstyrkande har gjort. Jag hargivetvis inget annat yrkande än bifaU tUl utskottets hemställan. Erkännande av och upprättande av diplomatiska förbindelsermed Upprättande av diplomatiska förbindelser med RepublikenSydvietnams provisoriska revolutionära regering Jag tycker att det framgått redan av vadutskottets ordförande här har sagt att vi inom utskottet ställer oss mycketpositiva till ett snart erkännande av . Det har ocksåunderstrukits av i hans senaste anförande att vi visst intebehöver avvakta återföreningen innan vi anser att den tidpunkt kommit, dåsvenska regeringen skulle kunna ta initiativ för att upprätta diplomatiskaförbindelser med folkrepubUken. Men som bl. a. framgått av anförande kanbakom ett enhälligt utskottsbetänkande också dölja sig vissa nyanser ibedömningen. Och jag har, fru talman, ett behov av att understryka att jagföregen del anser att tidpunkten för ett erkännande av redan är inne. Jagskall inte utveckla skälen härför, men de skäl som anförts mot det har intebara försvagats - som utskottet påpekat utan, tycker jag, nästan heltförsvunnit. Överläggningen var härmed slutad. Propositioner gavs på bifall tilldels utskottets hemställan, dels utskottets hemställan med den ändring däri somföranleddes av bifall till motionen nr 55 av m. fl., ochförklarades den förra propositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedanherr Lorentzon begärt votering upplästes och godkändes följandevoteringsproposition: Den sora vill att kammaren bifaller utrikesutskottets hemställan i betänkandetnr 17 röstar ja, den det ejvill röstar nej. Vinner nejhar kammaren bifallit utskottets hemställan med den ändring däri somföranledes av bifall till motionen nr 55. Vid omröstning genom uppresningförklarades flertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Dåherr Lorentzon begärde rösträkning verkställdes votering medomröstningsapparat. Denna omröstning gav följande resultat: § 11 Upprättande av diplomatiska förbindelser medRepubliken provisoriska revolutionära regering Föredrogs utrikesutskottets betänkande nr 18 i anledningav motioner om upprättande av diplomatiska förbindelser med RepublikenSydviet-naras provisoriska revolutionära regering. 1 dettabetänkande behandlades motionerna 1972:56 av m. fl. (vpk) vari föreslagitsatt hosregeringen hemställde att denna skulle bryta med Saigonregimen ochta iniriativ till att upprätta diplomatiska förbindelser med RepublikenSydvietnams provisoriska revolutionära regering samt 1972:439 av ra. (s) vari heraställts A. iförsta hand att begärde hos Kungl. Maj:t att snarastupprättade fulla diplomatiska förbindelser med Republiken revolutionära regering, samt, ora detta av internationellrättsliga skäl av storbetydelse för inte var raöjligt, B. iandra hand att begärde hos Kungl. Maj:t att åtgärdersnarast vidtogs så att Republiken provisoriska revolutionäraregering kunde sända till en representation, som åtnjöt så högdiplomatisk status som internarionell rätt och rättsfillämpning tillät. Upprättande av diplomatiska förbindelser med RepublikenSydvietnams provisoriska revolutionära regering 1. att riksdagenskulle avslå motionen 1972:56, 2. att skulle avslå motionen1972:439. Det är mer än ett och ett halvt är sedanden svenska senast hade att ta ställning till frågan ora upprättandeav fulla diplomatiska förbindelser mellan vårt land och Republiken revolutionära regering. Den tid som förflutit har variten period av fruktansvärda lidanden for folk och av gång på gängsvikna fredsförhoppningar. Det har också varit en period av stora förändringari den faktiska situationen i och vid förhandlingsbordet i , som isin tur måste påverka och få konsekvenser för omvärldens sätt att behandla departer som förhandlar om villkor för fred i . 1 takt med att sanningen om ;s krig bhr alltmeruppenbar för vårt och världens folk har också stora och betydelsefullaförändringar skett inom folkopinionen. Alla dessa faktorer är av betydelse för hur förhållandetmellan och PRR bör utformas och regleras såväl faktiskt som formellt.De bör uppfordra oss till eftertanke och noggrann prövning inför den viktigafråga som vi nu har att avgöra. Sedan mitten av har , som vi alla kännertill, trappat upp bombningarna i hela till en oöverträffadnivå. Det har dödat, invalidiserat och skadat tusentalsmänniskor och ödelagt resultatet av mänga generationer människors hårda arbete.Bara det faktum att regnperioden var mindre intensiv än normalt och detnordvietnamesiska folkets ihärdiga och skickliga reparationsarbete räddadelandet från den översvämningskatastrof, följd av massvält, som medvetetsökte framkalla. Medandetta ohyggliga och avsiktliga massmördande pågått har Upprättande av diplomatiska förbindelser med RepublikenSydvietnams provisoriska revolutionära regering gång pågång saboterat fredsförhandlingarna i . Under den sistlidna vinternuppträdde förhandlare öppet föraktfullt och provokativt. Långa tider lågförhandlingsarbetet nere på grund av att ensidigt avbrutit förhandlingarna.Detta var situationen när befrielsestyrkornas offensiv inleddes . Befrielserörelsernas framgångar, det aUtmer uppenbarafaktum att inte ens med hjälp av terrorbombningarna kan pressa Vietnamsfolk till underkastelse och den förestående valkampanjen tvingade attåteruppta fredsförhandlingarna. Världen vet ännu inte om dessa diskussionervar aUvarligt menade från ;s sida eller om de bara var valtaktiskaspekulationer. Men vad vi vet är att och PRR har visat generositeti sina ansträngningar att uppnå en varaktig fred för folk och att enpreliminär överenskommelse har nåtts om villkoren för fred. Vår diskussion äger rum i av ytterstaallvar och avgörande betydelse för och folk. Vi hoppasintensivt att fredsförhandlingarna äntligen skall geresultat. Vi har med spänt intresse följt utvecklingen, i ständig oro för attUSA skall fortsätta att skjuta på undertecknandet av det fredsavtal man varit medom att utarbeta och godkänna för att i stället föra fram ständigt nya krav, somkränker det vietnamesiska folkets självbestämmanderätt och skulle kunna göradet möjligt att sabotera fredsöverenskommelsen på samma sätt som skedde efter1954. Vi känner fruktan och ångest för att tiU slut ändå skall dra sig urfredsdiskussionerna och fortsätta sitt angreppskrig. Vår debatt äger rum i då verkligheten förmänniskorna i är hka fruktansvärd som någonsin, för mänga t. o. m. värre.Lidandena och den meningslösa förstörelsen fortsätter. Krigshandlingarna ochövergreppen mot enskilda människor har inte upphört - de har t. o. m.intensifierats med att fredsdiskussionerna har pågått. , som den första avgörandeförhandlingsfasen mellan specielle förhandlare ochpresident rådgivare avslutades, bombades Hanois centraladelar. Det drabbade inte bara den franska legationen utan också tätbefolkadearbetarkvarter längs Röda flodens lopp genom . Bombningar pågår just ,både norr och söder om den demilitariserade zonen. , dåförhandlingarna inleddes, koncentrerades bombningarna mot skolorna i sambandmed höstterminsstarten, av samma skäl som de koncentreras mot dammar ochskyddsvallar eller mot böndernas odlingar avsådd, plantering och skörd. De amerikanska krigsmaterielleveranserna tiUSaigonjuntan har mångdubblats. Fascistregimen i ökar terrorn mot civilbefolkningen.Tiotusentals människor har kastats i fängelser och koncentrationsläger . Där pågår och förbereds masslikvidation av politiska fångar.Det gäUer för diktatorn att utrota ledarskiktet inom ENL, PRR och de neutralagrupperna, dvs. alla folkligt förankrade organisationer, före ett eventuelltfredsslut. Den helt avgörande majoriteten av vårt folkstår enig i fördömandet av krig. Den stöder folk i desskamp för fred,frihet och social rättvisa. Denna majoritet av vårt folk kräver av oss, att visom dess representanter gör vårt yttersta för att öka det politiska ochmateriella stödet tUl folk. En nödvändig del av detta stöd är att vibåde faktiskt och formellt erkänner den provisoriska revolutionära regeringen iSydvietnam, som har kämpat för att förverkliga vUlkoren i 1954års fredsöverenskommelse och de allmänna val som där utlovas. Bakom kravet påett erkännande av PRR står bl. a. de drygt 2,5 miljoner medlemmarna iSvenska kommittén för . Uttalanden med krav på erkännande av PRR harantagits vid hundratals möten anordnade i samarbete mellan kommittén och desvenska folkrörelserna under denna höst. Det var ett skamligt misstag när vi 1957 erkände denfascistregim, som med USAs hjälp installerades i i stället för denregering som enligt fredsöverenskommelse skulle ha upprättats iSydvietnam som ett resultat av allmänna och fria val efterfredsslutet, dvs. Genom denna handling medverkade vi tillatt fredsöverenskommelsen och de fria valen saboterades. Det är i och för sig bra att, så som utskottet påpekar,våra förbindelser numera har trappats ned. Men faktura kvarstår att vi formelltoch juridiskt fortfarande erkänner fascistjuntan i och därigenomfolkrättsligt ger den en starkare stäUning än PRR. Det har sagts att den internationella rättens regler ochpraxis skulle göra det omöjligt för att upprätta fulla diplomatiskaförbindelser med PRR. Jag tror vi har skäl att diskutera innebörden av dessaregler. har konsekvent hävdat principen att folkrättenssyfte och uppgift är att stärka de små staternas självbestämmanderätt och attförhindra missbruk från deras sida, som i kraft av sina överläg.sna tekniskaoch ekonomiska resurser och sin politiska makt kan sätta sig över folkrätten.Vi har strävat efter att utveckla och modernisera folkrätten så att denfaktiskt kan fungera i dagens verklighet. Det är mot den bakgrunden som jag nuvill kommentera den hittillsvarande tillämpningen av de i detta sammanhangaktuella folkrättsliga reglerna. Som utskottet under hänvisning till ettinterpellationssvar från utrikesministern anför, uppställervi följande kriterier för erkännande: Den makt som skall erkännas, skall havunnit "ett rimligt mått av självständighet utåt, som någorlunda allmäntgodtagits av omvärlden". Vidare krävs "en rimlig stabilitet inåt,genom att det finns statliga myndigheter som faktiskt upprätthåller kontrollöver ett visst territorium och där utövar suveräna befogenheter". Vad först gäller det andra kriteriet, som gällerkontrollen av territoriet, tvingas jag konstatera att om den principen skulleha tillämpats konsekvent, skulle Saigonjuntan aldrig ha erkänts. Sanningen ärju att ingen regim i , varken den tidigare eller den nuvarande, någonsinskulle ha kunnat komma till makten eUer hålla sig kvar en enda dag utan . har Saigonregimens situation försämrats såtill den grad, att man kan genomföra skatteuppbörd ochfolkbokföring ens i områden som tidigare betraktades som säkra. Bombningar medB 52-plan har gång på gång genomförts t. o. m. i utkanter - det är detmest eftertryckliga beviset av alla. Upprättande av diplomatiska förbindelser med RepublikenSydvietnams provisoriska revolutionära regering Upprättande av diplomatiska förbindelser med RepublikenSydvietnams provisoriska revolutionära regering givet avdiktatorn själv, på att han inte ens kontroUerar sin huvudstad. Underandra världskriget fortsatte vi att upprätthålla våra förbindelser med denlagliga norska regeringen, trots att den tvingats i exil. Vi erkände aldrigQuislingregimen under den fullt riktiga motiveringen att var ockuperatoch att Quislingregimen inte var självständig utåt. På vilket sätt skiljer sigThieuregimen positivt från Quislingregimen? Har den en mer effektiv kontroll?Är den mer självständig utåt? Däremot kan man konstatera, och jag noterar medtillfredsställelse att utskottet i sitt utlåtande slår fast detta, att PRR har kontroll över stora delar av . Inom dessa områden, sora växtkraftigt , har man en välorganiserad civil organisation, som ieffektivitet, för att inte tala om i graden av folkligt stöd, vida överträffarden organisation som någon annan regering någonsin lyckats eller velatgenomföra i . Därtill koraraer den politiska organisation, som FNLuppenbarligen har i stora områden, som kontrolleras av , t. o. m. ikoncentrationslägren och i de stora städerna. Den situation som råder i är inte unik ivärlden. Den återfinns i ett antal länder, framför allt i det övriga Indokinaoch i kolonier. Jag har med egna ögon sett denna verklighet vid ettbesök i de befriade områdena i den portugisiska kolonin hösten1970. Sanningen är att förtryckarna är instängda i de stora städerna och vissabefästa fort, medan befrielserörelsen behärskar landet i övrigt. I de befriadeområdena råder i landets historia rättstrygghet ochdemokratisk självstyrelse. har de förstaparlamentsvalen i historia genomförts. Människornas vardagligalevnadsvillkor förbättras ständigt trots kriget tack vare den civilaorganisation som byggs upp. Men förtryckarna, som är militärtbesegrade till lands och inte längre över huvud taget kan komma ut ur sinabefästa läger annat än med flyg, fortsätter att erkännas av omvärlden somföreträdare för det folk som de terroriserar från luften. Det ter sig särskilt egendomligt, ja cyniskt, att manibland får höra argumentet att själva det förhållandet att befrielserörelseninte kontrollerar huvudstaden är ett kriterium för att inte erkänna denna somrättmätig företrädare för sitt folk. Faktum är ju, att befrielserörelserna oftamedvetet avstår från att inta de stora städerna, såsom provinscentra ochhuvudstaden dels därför att det skulle medföra alltför mycket mänskligtlidande, dels därför att man vet att det skulle leda till att staden skulleförstöras genom terrorbombningar. Skall vi verkligen tvinga befrielserörelsernatill handlingar, som de av humanitet vill avstå ifrån, bara för att skaffa ossbevis för det som vi redan vet? Skall frågan om vem som har det avgörandeinflytandet i olika provinser t. ex. avgöras av det faktum attSaigonregimen fortfarande med hjälp håller provinshuvudstaden eller avdet faktum att PRR leder den majoritet som bor i byarna på landsbygden? För iVietnam, liksom i de andra länder där likartade förhållanden nu råder, är 90procent av folket eller mer bönder, bosatta på landsbygden. Jag viU, fru talman, bestämt hävda, för det första attnuvarande rättspraxis inte tillräckligt tar hänsyn till verkligheten i flera avvärldens länder ochför det andra, att PRR, med en rimlig tillämpning av folkrättens principer, mereffektivt än Saigonregimen uppfyller de krav sora man har rätt att ställa påett folks regering. Det förhållandet att de geografiska gränserna inte alltidkan klart fastställas är härvid inte avgörande. Det framhålls bl. a. av densvenska folkrättsexperten, utrikesrådet i hans bok. Det tidigare först nämnda kriteriet innebär, att den maktsom skall erkännas, måste kunna peka på en viss, även av andra erkänd,självständighet utåt. Detta är ett självklart krav, eftersom dess uppgift äratt företräda en nation i dess relationer till omvärlden. Den måste kunnaframträda som en trovärdig förhandlings- och avtalspart, så att andra länder,internationella organisationer och andra verkligen kan utgå från, att ingångnaavtal fullföljs. Men denna den sydvietnamesiska befrielserörelsens förmåga ärju just vad och har erkänt, när man, visserligen motvilligt, sattesig ned vid förhandlingsbordet tillsammans med FNL och redan 1968.Sedan PRR därefter, , bildats, har denna regering erkänts av 31stater. Den betraktas över hela världen som en självklar part i enfredsöverenskommelse. Och i det preliminära fredsavtal, som offentliggjordesden , omnämns på flera punkter inte bara existensen av tvåadministrationer och två arméer i utan också uttryckligen denprovisoriska revolutionära regeringen som en av parterna. har härigenomsjälvt bidragit till att skapa grunden för ett internationellt erkännande avPRR, vare sig slutgiltigt kommer att underteckna avtalet eller inte.