prot · FV09142 · 1972-12-31 00:00:00 — Investmentbolagens verksamhet är också helt skUd från vad somutmärker en bankrörelse, jag vill även ha sagt detta. Förvaltnings- ochinvestmentbolagen bör, anser vi, tUlåtas handla enligt de aUraänna regler somgäller för aktiebolag. Jag har inte uttalat mig om varför eller hurherr lämnade Göteborgsbanken. Jag har bara noterat att harläranat den plats som han hade i styrelsen för en av bankerna. Jag har integått in på några andra problem; i den delen föreligger en raissuppfattning. Jagtillåter mig säga att jag inte kan förstå att vare sig eUer bankenblev lidande av att fanns med i bankens verksamhet. Det skulle vara mycket intressant att ställa upp herrHovhammar mot eller moderata samUngspartiet mot . Detväsentliga i detta sammanhang är att undersöka vad som gör att moderaternamotsätter sig en representation i både banker, allmänna stiftelser ochförvaltnini;sbolag, under det att och är med på att haen representation i bankerna och kan jag tänka mig, eftersom man harmotionerat om det även i försäkringsbolagen och i stiftelserna. Är det inte ändå så, att detta för moderaternasvidkomraande är ett ägarproblem, eftersom de enskilda bankernas liksom deenskilda stiftelsernas kapital är privatägt? I det ögonbUck när beslutenfattas i banken eller stiftelsen, är det då inte en Uka funktion? Besluten ibanken påverkar i åtskUliga sammanhang förhållandena i vårt sarahälle, det mågälla lån eller krediter tUl företag, bostadsbyggande eller annat. Besluten iförvaltningsbolagen påverkar ju på sarama sätt utvecklingen i vårt näringsliv,vUket i sin tur får verkningar på hela samhällsutveckUngen. Vad är det förskillnad, ? Och är det då inte angeläget att den kunskap, den insiktom vad som utifrån en samhälleUg näringspoUtik och utifrån intresset för ensamhällelig utvecklingsplan ter sig angeläget, också kommer med i diskussionenföre besluten om åtaganden i stiftelsen eUer i banken, så att det intresset bUrrepresenterat? Det är detta vi syftar till. Därför är den inställning somfolkpartiet har intagit alldeles oförklarlig för mig. Den raåste bottna iraisstänksamhet mot de enskilda företrädare för samhällets intressen som kommeratt sättas in i de här funktionerna. Man tilldelar dem - och tror dem om attkunna spela en helt annan roU än vad som är avsikten. Jag tog upp betänkande och motion omdriftsnämnder mera därför att jag tycker det är Utet övermaga av folkpartietatt gå ut och säga: Det är vi som har uppträtt som de första på skansenför att försöka åstadkorama en lagstiftning till förmån för de anställdasrepresentation och medverkan i företagens styrelser. vet detta , sedan också hon har lästlitet om det. Hon har rätt när hon säger att det var fråga om driftsnämnder. Deskulle utses bland arbetare och företagsledare, varvid man skulle beredaarbetarna vidgad insikt i produktionen och öka förmågan tUl aktiv verksamhetför dess främjande samt åstadkomma en förbättrad samverkan mellan företagensarbetare och ledning. Hela den demokratiska utvecklingsprocess som vi nu befinneross i har ju någonting av samma syfte. Jag väntade raig, herr talman, den fråga som fruNettelbrandt ställt: Vad har ni då gjort under de år som gått ochfram tUl nu? Jag skulle mycket kort vilja svara att vi har lyssnat till denfackliga rörelsens intressen och önskemål, eftersom dessa frågor i första handberör den. Jag kan förstå den fackliga rörelsens företrädare när de har talatom lönekamp, eftersom vi kan se , och framföross med den fackliga lönekampen karapen för förkortad arbetstid, bättresociala förhållanden och en rad andra problera, sora måste ställas i förgrundenbara därför att de har varit mera näraliggande än det här i och för sig mycketviktiga problemet. Det var, som jag sade, först som man träffade denförsta uppgörelsen om företagsnämnderna för att på det sättet kunna ingå i ettnärmare samarbete raed företagsledningarna. konfirraerar man nudetta. Jag antar, att raan efter de erfarenheter sora vunnits ändrar en del avreglerna eller att målsättningen nu sträcker sig något längre. Jag har erinratora att vi efterhörde LO-ledningens uppfattning om införande av enlagstiftning, för vUket LO 1967 inte var moget. Det är ju detta jag säger, fruNettelbrandt. Jag tycker att det är en brist. Jag är medveten om fruNettelbrandts direkta kontakter med tjänsteraannarörelsen. Men hade ni 1967tUlfrågat tjänstemannarörelsen om dennas intresse? Under alla omständigheterhade ni inte kunnat orientera er om den instäUning raan hade inora LO-ledningentill dessa problem. På en direkt förfrågan från regeringen ansåg man att tidenännu inte var raogen för att ta nästa steg i den här utvecklingen. Detta är förklaringen tiU att vi inte gått längre underdenna tid, . Jag tycker att det gått , ochjag känner en viss besvikelse över att detta inte korarait tidigare. Men detskulle aldrig falla oss in att vidta sådana långtgående åtgärder raot denfackUga rörelsens intressen. Det är förklaringen. Styrelserepresen ta-tion för de anställda i aktiebolagoch ekonomiska föreningar, m. m. () kort genmäle: Det är tydUgen nödvändigt att än en gång upprepade särskilda skäl som vi från anfört för en statligstyrelserepresentation på försök i banker och stiftelser. Det gäller särskilda skäl, i bankernas faU att de frånsamhäUet på sig fått överförda myndighetsfunktioner. När det gäller stiftelsernaär motiveringen speciella skatteregler och det förhåUandet att de i fråga omforskning och social verksamhet direkt kompletterar statens och kommunensinsatser. Men det viktiga och det sora industriministern försöker Styrelserepresen ta-tion för de anställda i aktiebolagoch ekonomiska föreningar, m. m. trollabort är att vi är ute för att åstadkorama en så väsentlig förändring idet svenska näringslivet som att ge de anställda just i deras egenskap avanställda en helt annan grad av medinflytande än . Detta är ju denstora frågan, och den får icke trollas bort av några konstlade partipoUtiskapiruetter i fråga om vem som var först. Jag har sagt att jag tycker det vore naturligt med ettgeneröst erkännande från regeringsbänken att här gjorde en viktigpionjärinsats när han tog täten, medan ännu SAF, LO och SAP stod sura vid vägenoch tittade på. Han tog initiativ och genomförde i praktiker en verksamhet somnu fullföljts. Däremot, herr industriminister, har jag aldrig ett ögonblicksagt - vare sig nu eller tidigare att dessa förträffliga organisationerskulle ha raglat omkring på den här vägen. Det hör faktiskt tiUförvanskningarna. vUl jag inte ett ögonbUck antyda att iLjungby på något sätt skuUe vara i samma situation som mannen på väg från Växjötill . Han slank ner i diket - saknar ju vissa bestämdafömtsättningar för att hamna i en sådan situation. Däreraot upplever jag situationen i fråga om folkpartietsoch socialdemokratins roU när det gäUer att gå vidare på den stora viktigavägen mot ett fortsatt ökat medinflytande för de anställda i företagen på detsättet, att faktiskt trevar och vacklar därför att han är ettoffer för feltänkande att det viktiga skuUe vara att staten direktskaU styra företagen, medan det viktiga i själva verket är de anställdas roll.Däremot kan jag tänka mig att det tiU sist bUr ett litet försonande drag övervår debatt, om när han yttrade sig ora sraålandshistorien avsågatt från sin plats just på regeringsbänken antyda; "Vänta ett UtetögonbUck så blir här ledigt." Då kan vi ju göra jobbet! Fru andrevice talmannen () kort genmäle: Industriministerns anföranden är vanligenväldigt logiska och sakligt uppbyggda, men jag måste säga att jag inte kundefölja honom i det senaste anförandet. Man kan väl ändå inte på det sättet sittapå två stolar, att man dels menar att man drivit denna fråga från början, så att säga har upphovsrätten - i den mån den saken skall vara värd ensärskUd mässa dels menar att man inte har tagit upp den här frågan av detskälet att organisationerna inte velat det. Man får väl ändå lov att bestäramasig för den ena av Unjerna. protokoll - under de årtionden någon av ossvarit här närvarande vittnar om vilket ointresse den socialdemokratiska regeringenvisat när det gäUer att ta upp denna fråga på det poUtiska planet. Jag harutgått ifrån att protokoU i alla faU ger en korrekt bild av vad somhänt i . Det kan finnas speciella skäl för att inte föra en frågatUl det poUtiska planet. Jag vill inte säga att de skälen är ointressanta, dekan vara motiverade ur vissa synpunkter. Men vi får ändå utgå ifrån fakta ochinte motivera varför frågan inte tagits upp som man påstår att dentagits upp. Därmed tycker jag det kunde vara nog talat kring upphovsrättsfrågan. När det gäller frågan om att höra med de olikaorganisationerna viU jag gärna knyta an till frågan ora § 32, sora jag intehade tänkt närana om här . Men det var industrirainistern som drog in deni debatten och sade att den Uksom §§2 och 3 nu befinner sig påutredningsstadiet. Det är ju av föga glädje för de människor som skulleha behövt ett förverkligat beslut. Många i vårt land skulle nu varit lyckliga om t. ex.frågan om anställningstryggheten hade varit löst och inte befunnit sig påutredningsstadiet. Det är precis som i som de flestaav oss koramer ihåg en gång sade: Man kan inte segla pä en positiv skrivning.Man kan inte heller leva på en aldrig så positiv skrivning vare sig till eUer ieller från en utredning. Det raan skulle behöva vore ett genomförtanställningsskydd, raen det kravet motarbetade regeringspartiet . Sedan vill jag, herr talman, bara med anledning avindustriministerns första anförande mycket kort suraraera: Vi vänder oss medskärpa mot att den statsmakt som kontrollerar, stöder och stäUer krav påföretagen skall sitta ned och fatta beslut inne i företagen. Detinnebär ett brott emot den klara ansvarsfördelningen meUan den offentligarayndighetsutövningen och företagens inre beslut, som måste upprätthåUas i ettsamhälle av vår typ. Att en sådan principiell syn skuUe vara trams är enuppfattning som får stå för industriministerns räkning. Styrelserepresen ta-tion för de anställda i aktiebolagoch ekonomiska föreningar, m. m. Jag vUl klart deklarera att jag med denstörsta tUlfredsställelse hälsar den stora enighet som råder om lagstiftning omrepresentation för de anställda i företagens styrelser. Det är bara vpk som härhar en avvikande mening. Låt migsäga till ! Vad jag tog upp gällde inte upphovsmannarätten i förstahand. Jag har tagit upp en del uttalanden som gjorts. Det var delsfolkpartUedarens uttalande till den motion han lämnade 1967, Dels var det ettuttalande som, om referatet är riktigt - jag har bara läst referatet - gick utpå att nu hade LO, TCO och SAF kravlat sig upp ur diket för att gå på den vägfolkpartiet utstakat. All right, jag gjorde kanske inte en förvanskning men ettförsök att teckna en bild av vad som skulle ha inträffat när jag sade att mankom arm i arm raglande fram på denna väg. Men i själva verket låg bakomutomordentligt hårda förhandhngar som inte ledde fram till ett resultat. TCOoch LO vände sig gemensamt i en skrivelse tiU regeringen och begärdelagstiftning. Det, menar jag, kan man inte beteckna sora att tre parter stigerur diket och upp på vägen. Detta var bakgrunden till att jag tog upp deuttalandena. Precis sora om vi inte skulle ha ägnat oss åt de här problementidigare. Men det finns en sak som skUjer oss här, och det ärnaturUgtvis det förhållandet att den poUtiska arbetarrörelsen representerad isocialdemokratin och den fackliga arbetarrörelsen är något av en geraenskap,har arbetat i nära saraförstånd och sökt att lösa probleraen ien facklig kamp, genom lagstiftning, över sociala åtgärder osv. när man intehar kommit fram på den fackliga vägen. Det är ju detta utomordent- Styrelserepresen ta-tion för de anställda i aktiebolagoch ekonomiska föreningar, m. m. Ugt intimaförhållande mellan två rörelser, som ändå på något sätt är en gemenskap, enarbetarrörelse, som har varit det stora, det bärande i hela denna verksamhet,där vi naturligtvis inte söker göra något som skulle strida raot dess intressenutan där vi oavlåtligt för diskussionerna om vad som är ett intresse på denfackliga sidan, t. ex. i en så utomordentligt viktig angelägenhet som skapandetav förutsättningar för en styrelserepresentation är. Men all right, låt det vara vid det som har sagts. Jag ärglad över att det nu råder samförstånd om att vi skall klara den här uppgiften,och jag hoppas att man ute i de lokala fackliga organisationerna skall ta dethär på allvar. Jag har fått höra många uttalanden från lokalt håU, där mansäger; Vi är medvetna om ansvaret. Vi är beredda att axla det ansvaret. Dethälsar jag raed den största tUlfredsställelse. Sedan skall jag bara konstatera att det råder enideologisk skiljaktighet mellan oss i fråga om sarahällets engagemang också pådet ekonomiska området. Och jag stannar vid att konstatera det. Vi fårrespektera varandras uppfattningar. Vi säger att det är angeläget att på detekonomiska området bereda möjligheter för de anställda och för samhället attpåverka utvecklingen genom att påverka besluten där de fattas. Det ärbakgrunden till vårt förslag, som vi hoppas att skall godta. HerrBLOMKVIST (s): Jag vUl gärna understryka det uttalande somindustriministern här redan har gjort, där han pekade på det intima samarbetetmeUan den fackliga och den politiska arbetarrörelsen. De lagförslag sora vi nu har att ta ställning till ärockså resultatet av ett sådant växelspel som vi har varit vana vid under de årsom arbetarrörelsen har haft inflytande i de beslutande instanserna i vårtland. Både industriministern och utskottets ordförande, herrIngvar , har på ett utomordentligt sätt gett oss en skildring av vadde oUka lagförslagen innehåller, varför jag bara kommer att göra några kommentarertUl ett av lagförslagen, nämUgen ora styrelserepresentation för de anställda ivissa aktiebolag. Det som väl främst har drivit fram dettalagförslag om en försöksverksamhet inom företagsdemokratin är naturligtvis SAF.s nej tiU fortsatta förhandlingar med LO och TCO om styrelserepresentation.Svenska arbetsgivareföreningen ansåg sig nämligen inte ha någon som helstbehörighet att på sina raedleramars vägnar godkänna en uppgörelse om deanställdas representation i bolagsstyrelserna. Enligt ett referat i tidningenArbetsgivaren nr 7 1972 uttalade direktör bl. " Jag vUl emellertid understryka------ att avgörande för SAF- styrelsensbeslut självfallet varit konstaterandet att SAF-delägarna inte givit föreningennågra fullmakter i denna fråga. Vi kunde naturUgtvis ha sonderatfömtsättningarna för att erhålla en sådan fullmakt vilket skuUe ha krävt enmycket stor apparat raen med en till visshet gränsande sannolikhet hadesvaret blivit nej. En lång rad företag har deklareratatt man är bestämda raotståndare 'en kapitulationfrån arbetsgivarnas sida'." Ja, det är därför med mycket stor glädje man nu avlyssnaruttalanden under denna debatt från riksdagsmän som representerarföretagarsidan. Man hoppas självfallet att den positiva instäUning som här harblivit deklarerad skall kunna medverka tUl en positiv utveckling för den kommandeförsöksverksamheten. Direktör uttalande i en för de anställda såviktig fråga inom företagsdemokratin har klart visat att Arbetsgivareföreningeni varje fall intog en mycket negativ inställning till enrainoritetsrepresentation för de anställda i SAF-delägarnas bolagsstyrelser. Låt oss då komma ihåg som industriministernhär har understrukit att före detta uttalande hade föreningen med destora löntagarorganisationerna haft ingående förhandlingar om styrelserepresentationen.Efter Arbetsgivareföreningens deklaration uppvaktade LO och TCO regeringen meden begäran om lagstiftning för att om möjligt kunna säkrastyrelserepresentationen i bolagsstyrelserna. Det finns väl därför aUanledning att räkna med att de stora löntagarorganisationerna är tacksammaöver att det nu ligger ett såvitt jag kan förstå -enligt deras uppfattningbetydelsefullt lagförslag på bord. Mot denna bakgmnd är det mycket svårt att förstå vpk:skritiska inställning till den föreslagna försöksverksamheten. Liksom utskottetkan jag bara konstatera att vpk genom sitt ställningstagande ändå ganska klartunderkänner fackföreningsrörelsens och tjänstemannarörelsens Unje i arbetet föratt utveckla företagsdemokratin. Som bekant är det exempelvis enligt LO;s kongressprogramav är 1971 inte bara styrelserepresentationen som skall skapa möjligheter ökad insyn och inflytande i företagen. I ett sådant sammanhang börstyrelserepresentationen ses som en betydelsefull och kompletterande funktion.Det raåste också vara värdefullt att vi får erfarenhet av de fackligaföreträdarnas arbete i bolagsstyrelser. PersonUgen tror jag att den dubbla lojaUteten i vissasararaanhang kan vara ett problem. Vad det närmast gäller är om de anställdasrepresentanter skaU kunna vara både styrelseledaraöter, raed uppgift attutveckla företagen, och saratidigt fackliga företrädare raed företagsledningensora motpart. Glädjande nog så finns det fackliga företrädare somhar erfarenheter från styrelsearbete i företag, och enligt uppgift har deflesta enbart goda erfarenheter från det nya verksamhetsområdet. Men värdet avde anställdas medverkan i företagsstyrelserna koramer självfaUet att öka, närvi får frara förslagen från den stora utredningen om § 32, dvs. Det blir troligen i stor utsträckning dennautredning som skall ge oss betydelsefulla förslag för att åstadkomma ensnabbare utveckUng mot en tillfredsställande medbestäraraanderätt påarbetsplatserna, i frågor sådana som organisation och ledning, personalpolitikoch arbetets uppläggning. Det är också glädjande att kunna notera att detfinns starka krafter i rörelse för att förverkliga ett sådant program inomföretagen. För sedan antog både LO och TCO ganska långtgåendeprogram när det gäller företagsdemokratin. Det är vidare mycket positivt attdessa organisationer ute i sina olika lokala avdelningar bedriver en Styrelserepresen ta-tion för de anställda i aktiebolagoch ekonomiska föreningar, m. m Styrelserepresen ta-tion för de anställda i aktiebolagoch ekonomiska föreningar, m.m. aktivupplysningsverksamhet kring dessa frågor. Det behövs en sådan verksarahet ute imedlemsorganisationerna. För vi måste räkna med en ganska långsiktig processför att förändra de auktoritära miljöerna på arbetsplatserna ute i landet.Säkerligen kan vi utgå ifrån att demokratifrågan kommer att stå i centrum förden fackliga och poUtiska debatten . I reservationen nr 8vill de borgerliga ledamöterna att arbetstagarrepresentanterna ibolagsstyrelserna skaU vara anställda i företagen. Liksom departeraentschefenhar dock utskottsmajoriteten ansett att personalorganisationerna bör få frihetatt vidtaga de val som bäst gagnar medlemmarnas intressen. Jag tycker det ärsjälvklart att en sådan viktig uppgift bör förankras hos löntagarnasorganisationer. Det är ändå de som har drivit fram frågorna kringföretagsdemokratin och koraraer raed aU säkerhet att göra detta även ifraratiden. Därför bör de få hela ansvaret när det gäller att utse sinarepresentanter till bolagsstyrelserna. Jag ber att få yrkabifall till utskottets förslag på alla punkter. HerrHAGBERG (vpk): Jag skall först bara rätta industriministernoch säga att vi inom vpk inte alls underkänner arbetarnas ansvar och kunnande.Vi viU gå längre än vad industriministern vill. Han vUl bara att de skall fåinformation. Vi vill ge de ansvarskännande arbetarna verkliga maktbefogenheter,och vi anser att de har det kunnande som fordras för detta. Förslaget om styrelserepresentanter för de anstäUda ibolagsstyrelser är ur historisk synvinkel det mest kvalificerade samarbete somkan uppkomma mellan arbetsköparna och de fackliga organisationernas ledningar. Förslaget presenteras som en reforra för att öka deanstäUdas inflytande. Men innebörden i förslaget koramer fram när man granskarpromemorian frän industridepartementet och regeringens proposition.Klassamarbetet skall ta ytterligare ett stort steg framåt. Innebörden är att deanställda och deras organisationer skall knytas upp hårdare till arbetsköparnas dvs. SAF.s målsättning och på sä sätt smidigare påskynda den kapitalistiskastrukturomvandlingen och koncentrationsprocessen. I när koncentrationen av kapital sker i snabb takt,när makten över de ekonomiska besluten kommer på allt färre händer, när dengeografiska koncentrationsprocessen blir alltmer påtaglig, när koncentrationenför arbetarna på arbetsplatserna främst tar sig uttryck i än värrerationaliseringar, då föreslår regeringen att de anställda skall vara med ochbidraga till denna process. På annat sätt kan man inte tolka propositionen. Denövergripande målsättningen skall vara företagets fortbestånd och utveckhng, välatt märka utan maktförändringar men på de lönsarahetspremisser som det kapitalistiskasystemet ställer. Det finns två sätt att minska klassklyftorna i samhäUet.Man kan inskränka den nuvarande minoritetsklassens, alltså kapitalägarnas,inflytande och makt och i stället tillförsäkra den stora majoritetsgruppen. nämUgenarbetarklassen, detta inflytande och denna makt. Arbetarklassen kan också vilket regeringsförslagetinnebär knytas upp i ett samarbete kring kapitalägarklassens målsättningar.Det förslaget är ett uttryck för de framtidsvisioner som socialdemokratin har.Den här debatten visar att SAF:s förespråkare här i , ,sluter upp bakom regeringsförslaget. Utgångspunkten i förslaget är en lösning som skall minskamotsättningar och friktioner i företagen för att underlätta den fortsattaomställningen, I departementspromemorians avsnitt oraarbetstagarledamöternas uppgifter och ansvar sägs; Den överordnade uppgiftenför arbetstagarledamöterna liksom för övriga styrelseledamöter bör vara attefter bästa förmåga främja företagets fortbestånd och utveckling. Man kan av detta utläsa att en arbetarrepresentant inteskaU vara partsrepresentant. Han skall ju inte få vara med och behandla frågorrörande kollektivavtal eller frågor sora rör stridsåtgärd. Förslaget är i dennadel helt uppbyggt på att kapitalägarnas makt inte skall beskäras. Hela förslaget bygger på den grundvalen att arbetarna ocharbetsköparna har gemensamma intressen. I promemorian sägs att de anstäUda harviss grundläggande intressegemenskap när det gäller företagets utveckling ochatt det därför är en felaktig utgångspunkt att sätta de anställdas intresseraot företagets. Man skall här observera att intressegemenskapen grundarsig på arbetsköparnas värderingar om hur företaget skaU utvecklas. Det ter sigganska märkligt att man i förslaget helt har kunnat förbise den faktiskagrundläggande motsättningen raeUan kapital och arbete. Att man helt förtiger att det finns en grundläggandemotsättning meUan kapital och arbete beror givetvis på att hela förslaget gårut på samarbete för att binda upp lönarbetarna. Motsättningen mellan ägarnatill kapitalet och produktionsmedlen, å ena, och lönearbetarna som får säljasin arbetskraft och inte äger något kapital, å andra sidan, kan man aldrigförtiga eller bortse ifrån. Det är på den punkten förslaget avslöjar sigsjälvt. Arbetarrepresentanterna skall knytas upp till SAF:smålsättningar "ökad produktivitet" och "effektivitet".Detta framgår klart av departementschefens uttalande i propositionen: "För egen del vill jag framhålla att ett väsentligtmotiv för de anställdas styrelserepresentation är att skapa bättre samarbets-och demokratiseringssträvanden på aUa nivåer inom företaget. Styrelserepresentationmåste därför ses sora ett komplement tiU verksamheten i företagsnämnderna ochde olika kommittéer och organ som fungerar inom ramen för dennaverksamhet." Det finns alltså här en koppUng mellan verksamheten iföretagsnämnderna och de anställdas representation i bolagsstyrelserna. innebär inget som helst inflytandeför arbetarna, och det vet de som har suttit i företagsnämnderna. Samråd förebeslut kan på sin höjd förekomma. Men det mest intressanta i 1966 årsföretagsnämndsavtal är inte avtalet som sådant utan bUagan Överenskommelse om främjande av samarbete mellan företagsledning och de Styrelserepresentation för de anställda i aktiebolag ochekonomiska föreningar, m. m.