prot · FV0994 · 1972-12-31 00:00:00 — När vi i vårt land tar ut i genomsnitt i marginalskatterinte och om vi håller på i samma takt under 1970-taletsom vi gjort , så kommer genomsnittssiffran atl vara uppe iinte . Mot den bakgrunden är det nödvändigt altdenna utveckling stoppas. Grunden till vårt höga skattetryck ligger i de alltförhöga offentliga utgifterna. Stat och kommun har stora krav på medborgarna. Manfrågar inte efter om de enskilda familjerna kan avstå en så stor del av sinainkomster till skatter. Det har blivit en fullständig karusell med höga skatteroch bidrag bidrag som ofta skapas för att människorna skall kunna betala dehöga skatterna, som träffar den stora aUmänheten. Det hårda skattetrycket är icke längre något exklusivt förde stora inkomsttagarna. Det är något som i särskilt hög grad drabbar devanliga inkomsttagarna. Bidragen blir meningslösa när det blir allt tydligareatt de som får dem också måste betala dem. När inkomsttagare i 30000-kronorsklassen har en marginalskatt som innebär att de av en löneökning på100 kronor måste betala i skatt har man gått för långt. Ännu värreblir det när man sätter detta i samband med det bidragssystem som vi har.BortfaUna bidrag i kombination med hög marginalskatt gör ofta att det av enlöneökning inte blir kvar mer än . Skrämd av dessa förhållanden och den kritik som riktatsmot vår skattepolitik har regeringen nu i all hast utan att fråga någon annan inte heller några arbetsmarknadsorganisationer yxat ihop ett skatteförslag.Man lägger visserligen fram ett förslag om ändring av den direkta skatten mentar igen mer i en annan form. Den här gången innebär skatteförslagetatt det totala skattetrycket ökar med ca om året.Verkningarna av skattebeslut kom snabbare än t. o. m. vi inom vårtparti hade trott. Moderata samlingspartiet yrkade avslag på detta förslag, dåvi förutsåg att verkningarna skulle bli de som har framkommit. Samma felfinns i det förslag som föreligger. Det blir inga skattesänkningar - detblir en omfördelning som kommer att drabba i aUdeles särskilt hög grad dem somlider mest av prisstegringarna, nämligen bamfamiljerna. Det var därför jagbegärde upplysningar om inflationsverkningarna genom skattebeslut, menjag fick inga sådana upplysningar, och vi utarbetade då ett eget exempel. Detframgår av den tabell som jag nu visar på TV-skärmen. År Lön Inkomst efter skatt (inkl, barnbidrag) 25 000 28 620 30 620 Inkomstefter skall i 197 penningv. 20 996 20931 20 836 Vi har tagit en liten inkomsttagare en inkomsttagare medfamilj som tjänar . Det har ju sagts här tidigare att det ärsådana inkomsttagare som skulle få nytta av skatteförslaget. Av tabellenframgår att han och 1974 kommer att få behålla en mindre del avinkomsterna än han gör . Detta visar verkningarna av det förslagsom vi har hört både statsministern och finansministern stå här och prisa föratt det i alldeles särskilt hög grad gynnar de små inkomsttagarna. Moderata samlingspartiet har som så många gångertidigare krävt tillsättandet av en besparingsutredning för att komma till rättamed de hastigt stigande offentliga utgifterna. Man synes nu även på regeringssidanbegripa att detta är nödvändigt. Man säger att man har träffat överenskommelsemed , vilken innebären rekommendation att kommunalskatternainte skall stiga under de närmast framförliggande åren. Jag har då anledningfråga: Vad är det som kommunerna har fått genom denna s. k. överenskommelse?Efter vad jag förstår är det ingenting annat än att kommunerna har gått med påatt det läggs en ytterligare belastning på kommunerna, som svarar mot ökningenav momsen tUl enligt regeringens första förslag. är man emellertid på regeringssidan ytterligtangelägen om att framhålla att kommunerna skall ha kvar sinsjälvbestämmanderätt och att kommunerna inte kan dirigeras. Jag tyckeremellertid att det ligger en bluff i denna överenskommelse, eller också bortserman från den demokratiska rätt kommunerna har att även i fortsättningenbestämma över sina förhållanden. Om det var så lätt att sätta stopp förkommunernas utgiftsökningar så frågar jag mig varför man inte haranvänt sig av den vägen. Vad man emellertid har alldeles särskild anledning frågaär, varför det inte går att förhindra den våldsamma ökningen av de statligautgifterna. Naturligtvis finns det inånga möjligheter att komma till rätta medden utvecklingen, bara man vill. Men det är tydligen en medveten linje i densocialdemokratiska politiken att man viU disponera över de av folket genom hårtarbete intjänade pengarna. Man tror sig begripa bättre än de många svenskahushållen hur pengarna skaU disponeras. Det är den utvecklingen som måstebrytas, om människorna skall få det bättre, om vi skall bli starkare i'konkurrenshänseende, öka tillväxttakten i vårt samhälle och förstora dengemensamma kaka vi skaU dela. En tillväxt på ytterligare skulleinnebära att vi hade 5 miljarder mer i skatteinkomster till staten,och de pengarna kunde då användas antingen till skattesänkningar eller till nyareformer. Men regeringen tror inte att det går. Det hörde vi avfinansministern, som sade att det är ett falsarium att påstå att en nyutredning skulle kunna anvisa vägar lUl en skattesänkning. Där har alltsåsvenska folket fått besked om hur det kommer att gå i fortsättningen, om vialltjämt kommer att ha kvar en socialdemokratisk regering! Det är därför som vii vårt parti menar alt det är nödvändigt att vi fåren resursvänlig politik. Dåkommer vi både att kunna sänka skatterna och att genomföra nya reformer. I detta sammanhangmåste vi också komma tUl rätta med sådana Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. skattehöjningarsom nu sker, trots att inte fattar några beslut om dem. Jag tänkerhär på den inverkan som prisstegringen har på skatternas höjd. Sedan riksdagenfattat beslut om ett visst skatteuttag kommer inflationens verkningar och höjerskatteuttaget ytteriigare, och det är inte rimligt. Vi har därför i enreservation krävt att ett system för indexreglering införs redan från den 1januari 1973. Detta är inte något system för skattesänkning utan ett system föratt förhindra att skatterna ökar utan riksdagsbeslut. Enligtutredningsdirektiven får utredningen inte heller syssla med detta problem.Inflationen har blivit finansministerns bäste bundsförvant. Den extrainkomstman far genom inflationen har man tydligen med den socialdemokratiska politikeninte råd att avstå från. Det är mot denna bakgmnd vi inom moderatasamlingspartiet menar att det finns aU anledning att redan nu fatta ett beslutom att det inte får fortsätta så. Vi kan inte finna annat än att man även bör besluta om attta bort den faktiska sambeskattning som förekommer när det gäUer äkta makar somgemensamt sköter en affärsrörelse eller ett jordbmk; de skah ha möjlighet attdela upp sina inkomster. Vi menar därför att man här bör införa rätt tiU s. k.makelön, vilket innebär att den ena maken skaU kunna erhålla en lön sommotsvarar vad som är bmkligt för ett sådant arbete som vederbörande utför. Medvår höga, progressiva skatt betyder det mycket i pengar för dessa människor,som helt orättvist blir föremål för mycket högre skatter enbart därför attde genom sitt arbete gemensamt sköter någon form av rörelse. Även när det gäller beskattningen av folkpensionärerna harvi ett lagstiftningsförslag. Vi menar att folkpensionen som sådan skaU varaskattefri. Vi föreslår att alla folkpensionärer får rätt till ett grundavdragsom alltid motsvarar den utgående folkpensionen, som därigenom blir fri frånskatt. Detta skulle i betydande utsträckning medföra att folkpensionärernakunde åta sig den sysselsättning som de anser sig orka med. När det gäller direktiven till skatteutredningen föreslårvi att denna med förtur skall lägga fram förslag om beskattningen avbarnfamiljerna samt om marginalskatterna, så att beslut kan fattas så snart sommöjligt och helst under innevarande års höstriksdag. Om våra förslag när det gäller indexreglering, folkpensionoch faktiskt sambeskattade skulle falla, kommer vi att i andra hand rösta förmittenpartiernas reservationer utan att fördenskull instämma i allamotiveringarna. Några principiella motsättningar föreligger nämligen intemellan mittenpartierna och moderata samlingspartiet på denna punkt. har väl fått vara med om ensådan behandlingsform som förekommit när det gäller dagens huvudfråga. Jag kaninte erinra mig att vi under aUa de år som jag har tillhörtbevillningsutskottet och skatteutskottet - haft attbehandla något ärende där ett så knapphändigt material stått tiU utskottetsförfogande. Här lägger regeringen fram en proposition som innebär enskatteökning med ytterligare 500 miljoner. När man så kommer underfund med inte har utsikter att få igenom höjningen av mervärdeskatten tUl 20 procentmeddelar regeringen i en kommuniké som kommunisterna lägger fram enmotion, där de på ettpar rader föreslår en ökning av löneskatten , att regeringen isamråd med de socialdemokratiska ledamöterna av skatteutskottet beslutat attta initiativ för att föreslå att fördubbla löneskatten. Förslagenfrån regeringen har tydligen inte formen av propositioner utan avkommunikéer. Efter ett påpekande i attkonstitutionella hinder föreligger för socialdemokraterna att ta ett sådantinitiativ vid införandet av utskottens initiativrätt angavs nämligen iförarbetena till bestämmelserna att fullständig enighet skulle eftersträvasinnan ett sådant instmment kom till användning - har man sedan tydligen backatur. Man tvingades aUtså överge den linjen också. Regeringspartiets ledamöterhar nu i StäUet på basis av den kommunistiska motionen föreslagit enfördubbling av löneskatten. Vi har från denna talarstol fått höra att det skulleha funnits möjligheter tUl diskussioner om förslagen. Jag vUl mot detta invändaatt det inte har höjts ett finger för att åstadkomma någonting sådant. Från detsocialdemokratiska partiet har man tvärtom tydligt visat att man, i och med lämnat sin kommuniké och i och med att kommunisterna väckt sin motion omen höjning av arbetsgivaravgiften, ansett sig ha skapat det parlamentariskaunderlag som är nödvändigt för att genomdriva propositionen. Då fanns det juinte mycket mer att resonera om. Utskottet har emellertid icke haft att tiUgånågra som helst utredningar av verkningarna av det beslut som nu gåratt fatta. Det är dock beklämmande att utskottet kan föreslå en så ingripandeåtgärd i vår arbetsmarknad som att lägga en avgift på icke på arbetet utan att inhämta några uppgifter om dess verkningarpå sysselsättningen och på våra konkurrensförhållanden till omvärlden. Mångamänniskor ute på verkstadsgolven undrar vad det är som berättigarregeringen tUl att ta ut en sådan här stor avgift just på deras eget arbete.Hur mycket man än i de fackliga organisationerna genom teoretiska utläggningarförsöker förklara detta kommer det nog att bli ganska svårt alt läramänniskorna ute i fabrikerna att detta var en åtgärd i rätt tid. Denna åtgärd att välja arbetslösheten framför ettparlamentariskt nederlag visar hur svag vår regering egentligen är. Mensvagheten framstår i ännu tydligare grad, när den sedan icke vågar stå för sinahandlingar utan försöker lägga ansvaret för beslutet på den borgerliga oppositionen.Det är förklarligt att oppositionen säger nej tilldel förslag som lagts, dådet särskilt i dagens läge med en så stor arbetslöshet är den mest olämpligatid som länkas kan för att beskatta själva arbetet som sådant. Vad man åstadkommer genom denna åtgärd är att produktionenförlägges utanför landets gränser och hindrar svenskar att utföra dennaproduktion. Det är naturligt att myckel arbete efter detta kommer att förläggastill andra länder, där produktionskostnaderna är lägre. Exporten kommer attförsvåras, och importen kommer att öka. Sysselsättningen kommer att minska, dåsärskilt många näringsgrenar som har det svårt kommer att få det ännuvärre. Man undrar vad det flnns för förnuft när man i vissa sammanhang föreslårt. ex. ett visst antal Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. tUl atthjälpa upp dessa näringars möjligheter att uppträda ute på exportmarknaden ochsä i nästa andedrag inför en ny beskattningsform som kanske är 6 å 8 gånger såstor som det belopp man beviljat. I stor utsträckning kommersäkerligen detta också att gå ut över tjänstemännen, eftersomrationaliseringar, besparingar och indragningar kan förväntas på grund avbeslutet. Vi som var med när varuskatten infördes i slutet av1950-talet erinrar oss hur indignerad regeringen var när vi sade att dendå föreslagna skatten på kanske kunde vara uppe i 10procent. Man betraktade delta såsom en skräckagitation. har vi ett förslagom att denna skatt skall vara icke . Efter att ha låtit den direkta skatten stiga till, som jagredan sagt, belopp som icke finner någon motsvarighet på annat håll ute ivärlden, har man nu även uttömt den möjlighet som finns att höja de indirektaskatterna. Men den skattehungriga regeringen finner snart nya utvägar att tahand om folkets inkomster. har man funnit på löneskatten, en ny inkomstkällaför staten. Där böfiade man , därefter dubblade man till 2 procentoch är man inne på att återigen dubbla, nämligen till . När ärdenna skatt uppe i ? Kan socialdemokralerna kanske svara på denfrågan? Begriper man inte att folk kommer att säga nej till ensådan utarmning av vår konkurrensförmåga? En sak är självklar: Densocialdemokratiska skattepolitiken är minst av allt resursskapande, och den ärinte heller lill någon som helst förmån för en ökad tillväxt, som är nödvändigför att vi skall kunna förbättra förhållandena i vårt land. Jag ber med detta att få yrka bifall tillreservationerna 1, 2,3,5,6,7,9, 11, 13, 15 och 16. 1detta anförande instämde () och (). HerrWERNER i (vpk): 1 debatten om de frågor som står underbehandling har mervärdeskattens verkningar för folkflertalet kommit något ibakgrunden, sedan regeringen, främst genom trycket från opinionen, frångått sinulmananade linje om ytterligare momshöjning och i stället valt att föreslå höjdarbetsgivaravgift. Jag finner det angeläget att återföra diskussionen till detsom enligt vår mening är den centrala frågan, nämligen orättvisan i denindirekta beskattningens linje, som till avgörande del är frågan ommervärdeskatten. Det handlar i sammanhanget i första hand om orättvisan iden höga skatten på maten, på våra livsmedel. Den disponibla inkomsten efterskatt, hyra, arbetsresor och andra smärre diverseutgifter blir naturiigtvisstörre ju högre inkomsten är. Standarden på de livsmedel som förbrukas kangenom den bittra nödvändigheten vara olika - den är utan tvekankvalilelsmässigt högre för de högre inkomsttagarna. Men del finns engrundkoslnad som inte kan undgås. Arbetare i tungt arbete kan inte fungera isitt arbete utan att äta ordentligt. Samma sak gäller självfalletderas familjer och barn. Eftersombarnfamiljerna, låginkomsttagarna och arbetarna över huvud tagetmåste använda en större del av sina inkomster för inköp av livsmedel än andragrupper i samhället, drabbas de särskilt hårt just av den starka stegringen avmatpriserna. Påståendet att skatt på maten hårdare drabbar de lägreinkomsttagarna än de högre är så självklart att det inte borde bli motsagt. Menså är likväl fallet - och regeringen var till en början beredd att skärpa dennaorättvisa beskattning än mer. En stark och växande opinion har krävt åtgärder för attsänka priser och skatter och därigenom förbättra levnadsstandarden förmajoriteten människor här i landet. Krav har ställts om prisstopp och omövergång lill ett annat system för jordbrukspriserna. Vårl krav om slopande avmervärdeskatten på livsmedel har som bekant vunnit mycket stark anslutning, jaså stark anslutning att också de borgerliga partierna känt det och inte kunnatmotstå frestelsen att i rent taktiskt politiskt syfte försöka använda detkravet som ett spel om regeringstaburetterna. Ett av argumenten mot slopande av momsen på maten är attandra än de behövande skulle gynnas genom detta. Det argumentet kan vi integodta, eftersom med ett sådant resonemang varje åtgärd att sänkalevnadskostnaderna eller begränsa deras ökning skulle leda till samma effekt.Det är ju låginkomsttagarna som drabbas hårdast av stigande livsmedelspriseroch därför har det största intresset av lägre priser. Frågan blir än mer förståelig om vi ser påinkomstfördelningen i detta land. Undantar vi inkomsttagare med årsinkomstunder och ser hur den procentuella indelningen iinkomstklasser ter sig däröver, får vi elt myckel förbluffande resultat, somverkligen understryker hur Orimligt och orättfärdigt det egentligen är meddenna hårda beskattningen på livsmedlen. Av totala antalet inkomsttagare iårsinkomst kommer i inkomstlägena 14 000 t. o. m. Tarvi inkomstgrupper från 18 000 t. o. m. Från t. o. m. utgör antalet inkomsttagare 20procent, och i inkomstlägena utgörprocentandelen 17. Som synes är den övervägande delen av inkomsttagarna i dettaland att finna i kategorin låg- och medelinkomsttagare. Det är bakgrunden och den kanske klargör varförvänsterpartiet kommunisterna så energiskt under flera är har rest kravet om attslopa moms på livsmedel. Det är vårt förstahandsyrkande i fråga om skatterna. Invändningarna mot vårt förslag är alltigenom svaga. Deskattetekniska invändningarna faller med hänvisning till alt en rad länder harlöst frågan om en differentierad indirekt skatt - då går det naturligtvis atlundanta varugrupper helt från sådan skatt. Hänvisningen till del sloraskattebortfall som skulle bli följden om momsen slopades på maten är, utsagt iklarspråk, att man måsle la ut merparten av pengarna från det överväldigandeflertalet av inkomsttagarna. Men det är just del resonemanget som vi för vårdel inle godkänner. Vi belraklar det som ingenting annat än de obotfärdigasförhinder all bara se en enda utväg för alt klara ell sådant skattebortfall -nämligen att bibehålla delta skalletryck på de sämst ställda, de vanligainkomsttagarnas stora flertal. Finansministern har här så sent som givit Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. uttryck åtdenna ovilja att ens kunna tänka sig en annan fördelningspoli-tisk linje.Ibland viftas de förslag som vi ställer bort med den motiveringen att deninkomstförstärkande effekten av det ena eUer andra av dessa förslag är såotillräcklig - alltså avvisar man att ens vilja beträda en sådan väg. Vi menaratt våra förslag är förslag som håller. Förslagen från vårt parti att klara det härskattebortfallet är att skärpa arvs-, gåvo- och förmögenhetsbeskattningen, höjabolagsskatten, ändra avskrivningsreglerna, begränsa avdragsrätten förskuldräntor och slopa taket för folkpensionsavgiften. Genomförandet av dekraven tillsammans med en sänkning av militärutgifterna täcker mer än detskattebortfall det här handlar om. ordförande har offentligen uttalat sigmot att kraftigare beskatta bolagen. Våra tidigare ställda förslag om skärptförmögenhetsbeskattning har avvisats vi har återkommit med dem, och vi kommeratt återkomma med dem. utgående förmögenhetsskatt är av totaltuppburen skatt, medan motsvarande andel 1949-1950 var . Medanskattetrycket på företagen uttrycktes i avbruttonationalprodukten är motsvarande andel nu knappt hälften, nämligen 1,5procent. återgav för övrigt ett meningsutbyte mellanfinansministern och direktör , enligt vilket denne instämde ifinansministerns påpekande att bolagsbeskattningen i detta land var mycketgenerös. Vi har i årets riksdag haft anledningar att yrka avslag på fleralikaledes generösa favörer för bolagen. Det är en linje som vi inte kanacceptera. Mot denna ställer vi en annan linje, nämligen en annan fördelningmellan kapital och arbete, en fördelning i det arbetande folkets intresse - motkapitalet. Jag vill också med några ord belysa hur vi ser på ettannat av de förslag som regeringen nu vidhåller, nämligen förslaget om skärptbeskattning av bilismen, skatten på motorbränslen. Man brukar säga att bilismenmåste bära sina kostnader. Men det resonemanget förs i vägkostnads- ochtrafikpolitiska sammanhang. Regeringsförslaget på denna punkt har en annanutgångspunkt. Här handlar det om effekterna. Över huvud laget måste manständigt återkomma lill den indirekta beskattningens effekter. Höjt pris påmotorbränsle ökar alla transportkostnader. Det kommer att slå igenom påpriserna. Det drabbar glesbygderna, alla dem med arbetsresor och reseavstånd ikommunikationsfattiga delar som nära nog gör bilinnehav ofrånkomligt. Detbelastar arbetsresorna över huvud taget vare sig kollektivtrafiken eller denegna bilen används. Vi motsätter oss därför den skärpta beskattningen avmotorbränsle. Det är dock begripligt att vi inle kan godkänna motiveringen ireservation 6 på denna punkt, som ju bygger på bl. a. avslag på den sänkta direklskalten.Jag återkommer med förslag till annan motivering i detta sammanhang. Utlösningen av inflalionsskyddet för jordbrukarna höjermatpriserna - automatiskt skärps effekten av mervärdeskatten. Den kan förinnevarande år uppskattas till ca i merbelastning påkonsumenterna. Det är denna effekt av prisskruv eller prisspiral somregeringsförslagen för med sig och som vi inte kan godkänna. 1 motionen 1701 har vi upprepatett tidigare mo- Nr 94 tionsyrkande om att åter tillämpaprisregleringslagen. Prisutvecklingen den talar starkt för detta. 1971 steg 30 mai 1972 konsumentprisernamed , varav höjningen av mervärdeskatten- ;----- i januari1971 svarade för . steg sålunda konsumentpriserna med . 1,9procent. I detta läge anser vi att det finns fullgoda skäl för att åter sältaprisregleringslagen i kraft. Sedan till talet om att regeringen tagit fasta på vårtförslag om höjning av arbetsgivaravgiften i stället för det utmanande förslagom en höjning av mervärdeskatten som regeringen ursprungligen hade.Finansministern har sagt här att vi tänker i samma banor. Det ärinte så underligt. Socialdemokraterna träffar naturiigtvis i långa styckensamma väljare som vi gör och har naturligtvis känt motståndet mot den höjdamomsen på samma sätt som vi tidigare gjort. Det vore frestande att närmare ta upp och granskaargumentarsenalen från borgerligt håll. Vad förslagen beträffar dominerarsynpunkter på vad den tillsatta skatteutredningen bör ta sig till. Det tyckerjag i och för sig är överflödigt, eftersom utredningen har en ganska vidsträcktram att röra sig inom. Nej, det som är intressant att notera ärnejsägarattityden från borgerligt håll i det konkreta dagsläget. Trots att depresenterats ett rent skräddarsytt förslag från regeringens sida har de hamnati en nejsägaratti-tyd. Någon direkt skattesänkning vill inte de borgerligalängre veta av. Vad vi emellertid observerat är talet om en reducering avmomsens effekter på de viktigaste livsmedlen. Till vårt förslag om slopande av moms på livsmedel sägerman från borgerligt håll nej, trots att man haft tillfälle vid årets början och varför inte i samband medkompletteringspropositionen att ställa konkreta förslag. Varför har det inteskett? Jag vill ställa en fråga till de borgerliga representanterna: harni inte lagt fram förslag om detla, om ni är så måna om att värna omlåginkomsttagarna? kom ett sådant förslag ett tidsbestämt förslag omsänkning av momsen, naturligtvis kombinerat med ell förslag om sänkning avarbetsgivaravgiften. Det visar att det uppenbarligen är synnerligen skraltbeställt med intresset för lägre matpriser genom avskaffad eller ens reduceradmoms på maten. Det borgerliga agerandet pä denna punkt är ingenting annat änrena teateråskan och ett politiskt taktiskt spel om regeringsmaklen ochinträdet i kanslihuset. Jag berörde frågan om all återinföra tillämpningen avprisregleringslagen. Även det har ni frän borgerligt håll medverkat till attavslå. Ni har naturligtvis tillfälle att eller förmiddag ändraer i den votering som skall följa efter denna debatt. Jag vill med detta yrka bifall lillmotionerna 1697 och 1701 och dessutom framställa följande yrkande i anslutningtill motionen 1701: att hos Kungl. Maj;t hemställer att Allmänprisregleringslag skyndsamt åter sättes i kraft med priserna av den som stoppriser. Den ekonomiska politiken, m. rn.