prot · FV09116 · 1972-12-31 00:00:00 — Jag sade i mitt svar att , ochtrafiksäkerhetsverket har tillsatt ett samarbetsorgan som har konstitueratsig. Jag vill gärna fylla på med att säga att verksamheten bedrivs dels inom enledningsgrupp, dels inom en arbetsgrupp. Där har man börjat bearbeta detmaterial som Kungl. Maj:t överlämnade genom beslut , nämligen en avrikspolisstyrelsen och utarbetad PM med förslag till anvisningar förprövningen av ärenden rörande tillstånd till motortäv- Ung.Vidare följer ledningsgruppen tävlingar på olika håll i landet medan de pågår.Den gör besiktningar inför planerade tävlingar, undersöker skyddsåtgärder föråskådare osv. På det sättet samlar man nu på sig erfarenheter och synpunktersom blir till nytta i det fortsatta arbetet, och det var väl en av de saker somjag förstod att efterlyste. Sedan kan man naturligtvis ha vilken uppfattning man villom det berättigade i att syssla med tävlingar, som delade upp itvå kategorier, nämligen dels tillförlitlighetstävlingar, delshastighetstävlingar. Jag har sagt i mitt svar att om skyddsanordningarna fårbetraktas som tillförlitliga, så finns det enligt min mening inte skäl attförbjuda tävlingarna. Man kan naturligtvis också som ställa fråganvarför det skall anordnas sådana här tävlingar över huvud taget. Det är ju så,, att har människor mätt sina krafter i olika formerav tävlingar. Idrott och sport spelar väl en stor roll för kontakt ochfredligt samarbete mellan länder och människor, och i en modern tid medintresse för fart och för teknik har motorsporten brett ut sig till allt flerländer och blivit en aktiv del också i det internationella sport- ochidrottsutbytet. Det kan vi se inte minst i vårt land där motorsporten vUkenuppfattning vi nu än har om den - intar en tätplats bland sporter när detgäller internationellt utbyte och, vill jag även säga, internationellaframgångar. Jag har försökt att i mitt svar beskriva vad som sker ivårt land för att förbättra säkerheten. Ang. olycksfallsförebyggande åtgärder vid biltävlingar HerrSJÖHOLM (fp): Eftersom jag länge har varit intresserad avfrågor om motortävlingar och de stora risker som är förbundna med dem skall jagbe att få säga några ord i den här debatten. Det är givet att man måste skilja på olika former avtävlingar, som både och kommunikationsministern har sagt. Detfinns tillförlitlighetstävlingar, som är värdefulla för testning avbilarnas bromsar, däck och andra konstruktioner. De har nog varit till nyttaför personbilsfabrikationen och säkerheten på vägarna. Men det som är farligtoch som jag tycker att man borde förbjuda är de s. k. Formel I-och FormelIl-tävlingarna, där man rusar fram med en hastighet av eller t. o. m. Det är icke tillböriigt, och vi vet också vilket bevisadegenom sin statistik att sfiärnförarna tragiskt nog omkommer den ene efter denandre. Den .senaste men dessvärre säkert icke den siste - var . Det finns, herr talman, en annan aspekt på frågan,nämligen att ungdomen är mycket intresserad av de här motortävlingarna. Det äri och för sig inget fel; det är bra att ungdomarna är intresserade av bilar istället för att göra ofog, men när de har bevittnat en sådan här tävling lekerde själva Fittipaldi, osv. på våra vägar, och det ökarnaturiigtvis olycksriskerna. Det åren högst otillfredsställande konsekvens av dehär tävlingarna. Jag är böjd att anse att vi i vårt land, som är såhumanitärt genomsyrat, inte borde tillåta tävlingar som drar till sig människorsom Ang. olycksfallsförebyggande åtgärder vid biltävlingar faktisktlockas litet av faromomentet. En skribent i skrev för något årsedan att om man hade haft bilar som manövrerades från ett manöverbord och gicklika fort som de tävlingsbUar som finns hade dessa inte väckt något intressebland allmänheten. Intresset väcks av att det sitter en människa i bilen och avati få se hur denna människa skall klara sig genom farorna. Det är en ganskaotäck syn på det hela, som nog ändå har verklighetstäckning. Jag tycker inte att man i vårt land humanitärthögtstående som det är bör tillåta sådant här. I vårt land aktar vi ändåmänniskoliv högre än att de skall få lov att sättas på spel inför en massamänniskor som kanske lockats till tävlingarna just av faromomentet. Jag tycker att det är ganska viktigt att både kommunikationsministernoch vi andra skiljer på olika slag av biltävlingar, och jag tycker framför allt som sagts - att fartvidundren skulle kunna hämmas litet i sin framfart. Jagtror att det inte skulle vara så dumt om det blev en överläggning med chefenför trafiksäkerhetsverket - som vill försöka lugna ned trafiken där man kundefå höra vad han verkligen anser om de här hastighetstävlingarnas inverkan pådet arbete han utför. Det är ändå ganska' ologiskt och inkonsekvent att manförsöker lugna ned trafikintensiteten och bedriver en viss propaganda - körsakta, kör lugnt, kör säkert medan det vid andra tillfällen heter: kör fort,kör fortare, kör fortast, då vinner ni pris. Jag tror att det är viktigt urtrafiksäkerhetssynpunkt atl stävja denna propaganda. Vidare talade kommunikationsministern mycket vackert omsporten och idrotten, dess förädlande inverkan på mänskligheten, möjligheternaatt få till stånd samarbete mellan olika nationer osv. Jag är helt med på attidrotter och sport har god inverkan, och jag skulle inte vilja ta bort derasgloria. Men det kan finnas sport som kostar för mycket! Om den kostar mycket ipengar är det överkomligt, men om den börjar kosta dyra människoliv, av vårtfolks grädda i sporthänseende, är priset för högt. Jag tycker att den siffrasom jag har angivit från i talar sitt mycket dystra ochhårda språk. Att åtta av tio förare efter ungefär har fått ge sina livför den sporten tycker jag är ett för högt pris att betala, hur fin sporten äni övrigt är. Förbud har alltid sina sidor vilketsamhällsområde det än gäller. Ett förbud här skulle naturligtvis ha deneffekten att vi i vårt land finge slut på tävlingar av denna typ. Men jag ärhelt övertygad om att de svenska ungdomar som sysslar med biltävlingar inteskulle reagera på annat sätt än att de tog sina bilar och åkte till elt landdär man inle hade förbud. resonemang om att vi skulle kunna ökamöjligheterna att spara liv om vi förbjöd sådana tävlingar enbart i Sverigetror jag därför inte är riktigt hela sanningen. Vilken uppfattning man än har om motortävlingarnas varaeller icke vara måste man också inse att om man förbjuder dem kan fråga omförbud uppstå även på andra områden av idrott, där man skulle kunna föra ominte samma så nästintill samma resonemang. Om och jag en vackervinterdag åker skidor på släta marken skulle det väl inte falla oss in attfördenskull förbjuda backhoppning eller störtlopp, där man också använderskidor. Man kan alltså inte se det så att man genom ensidigtvidtagna åtgärder på ett område skulle ha täckt in de riskmoment som finns inomandra områden av sporten. Jämförelsen med skidhopparen är väl ivåldsammaste laget. Om man jämför det stora antal som hoppar i skidbackar ochdet fåtal som kör i och Formel II finner man ju att det är enfantastisk skillnad i fråga om olycksfrekvensen det händer ytterst sällannågra olyckor vid backhoppning. Dessutom far backhopparen inte in bland publikenoch dödar ett antal åskådare, vilket dess värre bilar ibland gör vidmotortävlingar. Kommunikationsministern sade att om man förbjöd Formel Ioch Formel II sökte förarna sig till utlandet. Det gör de redan; vi har ettfåtal förare i Formel I och Formel II, och de kör huvudsakligen i utlandet. Ettsådant förbud skulle alltså ha en ganska ringa verkan för dem. Men det skullevara en renlighetsåtgärd om man i ett land som sätter människoliv så högtförbjöd tävlingar där olycksrisken är så fantastiskt stor. De är en lek meddöden, och sådant bör vi inte tillåta i vårt land. Om det allmänna färdväsendets anpassning till handikappade överläggningenvar härmed slutad. § 11 Om det allmänna färdväsendets anpassning till handikappade Herr kommunikationsministernNORLING erhöll ordet för att besvara () den 2 novemberframställda interpellation, nr 208, och anförde: har frågat om jag är beredd attta initiativ till ett handlingsprogram för anpassning av det allmännafärdväsendet till handikappade i enlighet med handikapputredningens förslag. förslag om bättrefärdmöjligheter för handikappade har överiämnats till utredningen omkommunernas ekonomi. De olika berörda trafikverken strävar fortlöpande efteratt på olika sätt tillgodose de handikappades behov av särskilda åtgärder ocharrangemang. Verkens handlande på detta område följs successivt upp fränkommunikationsdepartementets sida. Vid besvarandet av en enkel fråga hade jagtillfälle att redovisa vad som i detta avseende skedde exempelvis inom statensvägverk, statens järnvågar och . I svar den 2november 1972 på en annan enkel fråga erinrade jag bl. a. om alt SJ ochhandikapporganisationerna håller på med ett omfattandekartläggningsarbete beträffande handikappönskemål när det gäller resor med SJ:ståg och bussar. Om det allmänna färdväsendets anpassning till handikappade HerrHAMRIN (fp): Jag skall börja med att ta upp sista delen avkommunikationsministerns svar jag fattade den som en stillsam undran övervarför jag håller på och tjatar om denna fråga, som kommunikationsministerntvå gånger lidigare har berört i svar i denna kammare. Dessa båda svar äricke obekanta för mig. Anledningen till interpellationen är att jag satt ochlyssnade till svaret på i enkla fråga somjag lämnade in interpellationen tUl kammaren, och jag tyckte svaret var alltförtorftigt. Eftersom reglerna för frågedebatter inte gav mig möjlighet att deltai diskussionen framställde jag min interpellation. Den andra frågan, från fruSkantz, har jag med intresse tagit del av, och jag skall återkomma till den. Jag skall helt kort erinra om att det här är ett stortproblem. Vi har väl omkring 800 000 rörelsehindrade i - var tiondeinvånare ungefär om vi med rörelsehindrade menar inte bara sådana som har ettfysiskt handikapp, som har protes eller som sitter i rullstol, utan avser vadsom finns angivet i en offentlig skrift. Handikappbyggnormer, från statensplanverk, där man konstaterar följande: "Nedsatt rörelseförmåga kan bero på beståendefunklionsrubbningar hos rörelseorganen efter en inträffad skada (olycksfall,sjukdom) eller vara en följd av ålder. Någon yttre skada hos rörelseorganenbehöver inte alltid föreligga även om så vanligtvis är fallet. Nedsattrörelseförmåga kan sålunda bl a bero på nedsatt kapacitet hos andnings- ellercirkulationsorganen. Nedsatt rörelseförmåga kan även orsakas av syn- ellerhörselskador. Personer med nedsatt rörelseförmåga använder i regel vidförflyttning exempelvis käpp, krycka, gångbock eller rullstol." Detta är en riktig definition av nedsatt rörelseförmåga,och av sådan hder som sagt ungefär 800 000 människor i . Vad har vi gjort då det gäller de handikappade?Vi har gjort en hel del, tycker jag, . Vi har försökt att ordnamed arbete, utbildning och bostäder. Mycket återstår i det här fallet, men manskall inte undervärdera de insatser som vi på olika håll och kanter försöker göra.Ett område, herr kommunikationsminister, släpar onekligen ändå efter, och detär kommunikationerna. kom det betänkande. Bättre socialfiänst förhandikappade, som innehöll ett förslag från handikapputredningen om bättrefärdmöjligheter för handikappade och bättre samordning i handikappfrågor. var tillsatt av socialministern, men jag hoppas att kontakternamellan departementen i kanslihuset är sådana att om en utredning kommer in påandra områden än vad som rör det departement som har tillsatt utredningen, gårsådana förslag till det departement som bör handlägga dem. Jag förutsätteralltså atl när handikapputredningen lade fram sitt förslag 1970 fickkommunikationsministern kännedom om vad del innehöll. Det var i stort sett tvåsaker: dels ett förslag om en arbetsgrupp för att förbättra de allmännafärdmedlen, dels ganska vittgående förslag om en bättre färdfiänst för dehandikappade ute i kommunerna. säger alltså kommunikationsministern atthandikapputredningens förslag av om bättre färdmöjligheterför handikappade har överlämnatstill utredningen om kommunernas ekonomi. Jag frågar mig: Vad har dennautredning om kommunernas ekonomi att göra med tillsättandet av en grupp för attundersöka hur de allmänna färdmedlen är beskaffade och hur de skall kunnaförbättras för de handikappade? Det är illa nog att förslagen även i övrigt harlämnats till utredningen om kommunernas ekonomi, eftersom det kommer att dröjainnan den är färdig. Även därvidlag har jag alltså en annan mening änsocialministern, men det skall jag inte beröra . Ängelägenheten för de handikappade att klara sinakommunikations-bekymmer är stor, och det bör göras någonting i den frågan. Färdtjänstenär alltså inte utbyggd, och kommunerna inskränker tyvärr i det nuvarande lägetsin service för sociala ändamål. Det går ut över möjligheterna att bygga utfärdtjänsten. Jag kan instämma i den uppfattning som kom till synes i en ledarei , att i en konjunktursvacka som den vi upplever ,med svårigheter för kommuner, landsting och stat att hänga med och bygga ut densociala verksamheten där det behövs, är det angeläget att låta de minoritetersom släpar efter försöka hinna ifatt oss andra. fordras det inte såstora ekonomiska insatser för att klara sådana saker, och det bör det icke görai fråga om de allmänna färdmedlens anpassning till de handikappade, i varjefall när det gäller att få fram en grupp som utarbetar ett program. Kommunikationsministern har haft på sig för attgrubbla Över denna grupps tillsättande. I sitt svar till ,som väl känner till dessa frågor eftersom hon har suttit som ordförande ihandikapputredningen, sade kommunikationsministern i slutklämmen: "I vadmån det härutöver skulle krävas en planeringsgrupp är jag för dagen, motbakgrund av vad jag nu sagt, inte beredd att ta ställning till." Medanledning av det svaret lyssnade jag ganska uppmärksamt på svaret till herrBörjesson i . Jag funderade över om den grupp somkommunikationsministern då talade om möjligtvis var tillsatt efter den 25 maj.Men så är ju ingalunda fallet. Ett slag undrade jag om kommunikationsministernverkligen är så blygsam att han inte på något sätt offentliggör tillsättandetav en sådan grupp eller säger ifrån att här gör vi en sak som vi tycker är bra. förhåller det sig alltså så atl vad som har fungerat idetta sammanhang, det fungerade redan när handikapputredningen höll på med sittarbete och avgav sitt betänkande. Det var för denha utredning icke okänt vadsom dä ägde rum mellan de olika berörda centrala ämbetsverken underkommunikationsministern. Men icke förty framlade handikapputredningen dettaförslag. Det visade sig också att när handikapputredningens förslag gick ut påremiss, stöddes det i detta avseende, som gällde en arbetsgrupp, av alla defyra kommunikationsverk som var berörda. Enligt handikapputredningen och även enligt minuppfattning skall denna arbetsgrupp försöka samordna de insatser som görs påolika håll och kanter inom kommunikationsministerns ämbetsområde. Detta är välnågonting som man inte behöver fundera på, sedan de centralaämbetsverk som är berörda har godtagit det. Det vore väl en åtgärd somkommunikationsministern lätt skulle kunna vidta. Om det allmänna färdväsendets anpassning till handikappade Om det allmänna färdväsendets anpassning tiU handikappade Jag frågar alltså: Är kommunikationsministern nu beredd,efter att ha funderat på saken sedan fick sitt svar, att tillsättaden här gruppen? Och om så inte är fallet av vilka skäl tillsätts den inte?Det är väl ganska givet att den bör kunna ha ganska stora uppgifter att fylla. Jag kan instämma i mycket av del som herrHamrin säger om behovet av hjälp i dessa sammanhang. Det finns delade meningaross emellan om det både stora och viktiga område som vi här handskas med, ochjag ifrågasätter inte heller de siffror som tar fram om problemensomfattning. gör också saken rättvisa genom att säga att vi satsaren hel del på det här området. 1 statsbudgeten satsar vi omkring3 miljarder kronor på åtgärder för de handikappade, men i det liggernaturligtvis mycket som inte är att betrakta som trafikservice också. Sedan vi då är överens om dessa elementära fakta kommer viväl närmast till frågan; I vilken takt och på vilket sätt angriperstatsmakterna de här viktiga problemen? Det är riktigt som säger, atthandikapputredningen har talat om en rad ting som vi behöver ta itu med och somär långtifrån fullkomliga nu när det gäller den speciella form av trafikservicesom behövs för handikappresor. Det kan gälla specialinrättade fordon, det kanvara fråga om resor med taxi enligt vissa beställningsnormer och taxinormer,det kan gäUa färdtjänst som talar om osv. Jag tror emellertid attpå ett par punkter skall vi, trots att det inte låter så, kunna komma överensom tagen. Det är detta med att utredningen efter remissbehandlinggenom försorg sänts över till utredningen om kommunernasekonomi. Jag anser i motsats till att det inte alls är något felutan snarare riktigt att frågan får bedömas från den utgångspunkten, att dettaju är ett av de många viktiga områden där utredningen om kommunernas ekonomiskall se på fördelningen av uppgifter mellan stat och kommun. Det är ändå, somäven har sagt, fråga om ganska stora kostnader. Då bortser vi heltfrån det riktiga i att ta kostnaderna. Men frågan om hur kostnaderna skallfördelas bör naturligtvis utredningen om kommunernas ekonomi få anläggasynpunkter på. Jag tror därför inte att man genom att sända frågan till dennaulredning i något sammanhang har velat nonchalera eller vad som skulle varaännu värre - försöka gömma undan denna viktiga fråga. Kontakterna i kanslihuset är det inget fel på jag villbekräfta det för utan jag har naturligtvis haft tillfälle att tadel av den här utredningens resultat, i första hand i de delar som har att göramed kommunikationerna. är det emellertid så att färdtjänsten byggs utsuccessivt. Det går naturiigtvis inte i den takt som vi båda och alla andraskulle önska, men det pågår ett idogt och framåtsyftande arbete ute ikommunerna, med landstingens bistånd i många fall och med statligt stöddessutom, för atl i den takt som är möjlig bygga ul den sociala omvårdnaden avfrämst handikappade men även andra, t. ex. åldringar, som av olika skäl behöversamhällets stöd för att kunna leva ett så långt Jag nöjer mig med det anförda och går sedan över till dendirekta fråga som ställt, vilken jag som sagt har haft tiUfälle attdiskutera här tidigare inte med men med någraandra kammarledamöter nämligen tillsättandet av den arbetsgrupp somhandikapputredningen talat om. Då vill jag först säga att jag i mina svar vid de tvätidigare tillfällena konstaterade, att det inte finns några bristfälligakontakter mellan handikapporganisationerna och mina verk. Det harunder rått och råder ett mycket intimt samarbete i dessa frågor.Jag tror att jag också erinrade om det i svaren på de båda tidigare frågorna.Jag exemplifierade dä också hur man mellan handikapporganisationerna och SJ -liksom andra statliga verk, även affärsverk har ett mycket väl utvecklatsamarbete i dessa frågor, om också inte i den formen att Kungen har tillsatt enarbetsgrupp. Det har ändå varit och är ett väl utvecklat samarbete. Sedan var det ett riktigt antagande som , att det svar om en arbetsgrupp som jag gav förra gången inte gällde denarbetsgrupp som handikapputredningen talar om. Men, , om allt annatsom bör fungera i detta avseende också gör det, så är det min avsikt attsnarast möjligt tillsätta den arbetsgruppen låt mig tidsmässigt säga videller . Om det allmänna färdväsendets anpassning tiU handikappade HerrHAMRIN (fp); För det sista som kommunikationsministern sade ber jag attfå tacka. Det är ändå ett positivt svar i en fråga som behöver lösas. Sedan har vi kanske i vissa stycken litet delade meningarom uppläggningen. Jag hävdar fortfarande att den del av handikapputredningensom det här gäller inte har något med kostnadernas fördelning mellan stat ochkommun att göra. Det måste ändå till en samordning av de insatser som är pågång på olika håll. 1 sina remissyttranden har också verken sagt att de tyckerdet. Och det är väl en vettig företagsdemokratisk ordning atl samordna densaken med företrädare för handikapporganisationerna och parlamentariker, somsedan inför litet mera öppen ridå kan framföra synpunkter och ge och taargument i en sådan arbetsgrupp. Jag tror det är nödvändigt att på olika hållskapa bättre känsla för att här har vi ett försummat fäll som vi måste ta itumed. När kommunikationsministern nu säger att han är beredd attgöra det, så hälsar jag beskedet med tillfredsställelse, och det gör också och andra berörda organisationer. Jag tror att delbara har gjorts åtminstone tre framställningar härom tillkommunikationsministern från dem som är berörda av denna fråga. De blir alltsånu bönhörda , och det är i sak det beskedet som jag här har varit uteefter. Överiäggningen var härmed slutad. § 12 Föredrogs och hänvisadesKungl. Maj:ts propositioner nr 116 till näringsutskottet, nr 127 tiU försvarsutskottet,nr 128 fill skatteutskottet, nr 129, 133 och 137 till trafikutskottet, nr 138till justitieutskottet, nr 139 till lagutskottet samt nr 141 tillsocialutskottet. § 13 Föredrogs, men bordlades åter konstitutionsutskottetsbetänkanden nr 39 och 40, finansutskottets betänkanden nr 3137, socialförsäkringsutskottetsbetänkanden nr 27-34, socialutskottets betänkanden nr 35 och 36,utbildningsutskottets betänkanden nr 40-44, jordbruksutskottets betänkanden nr47 och 48 samt näringsutskottets betänkanden nr 44-46, 48 och 49. § 14 Föredrogs och biföUs interpellationsframställningennr 217. §15 Interpellation nr 218 om ökad utbyggnad av riksvägar i län m.m. Ordetlämnades på begäran till HerrHENMARK (fp), som yttrade: 1 årets statsverksproposition underströkkommunikationsministern behovet av utvidgat utvecklingsarbete i avsikt attklarlägga och värdera de grundläggande sambanden mellan väginvesteringar ochvägnätets standard å ena samt bebyggelse- och näringslivsutvecklingen å andrasidan. Kommunikationsministern framhöll även att i avvaktan på utvecklingen aven mera generellt tillämplig planeringsmetodik bör även på kortare sikt ettökat utrymme under vissa förutsättningar kunna beredas för regionalpolitiskahänsyn vid överväganden beträffande väginvesteringar och andra åtgärder påvägområdet. Trafikutskottetunderströk kraftigt dessa uttalanden. Sedan fattat beslut och därmed givit sitt bifalltill departementschefens uttalande och trafikutskottets med anledning avstatsverkspropositionen avgivna betänkande har nya flerårsplaner förväginvesteringar utarbetats. Enligt gällande författningar har delstilldelat länen kostnadsramar, inom vilka länsmyndigheterna måste begränsa sinplanering, dels också givit vissa direktiv för planernas utförande. Kostnadsramen för byggande av riksvägar har härvid förKristianstads län angivits till för helaflerårsplaneperioden 19731977. har angivits att inom denna ram böringå utbyggnad av , 84,6 miljoner, utbyggnad av , 36,5miljoner och slutligen utbyggnad av vägen OsbyMarklunda, 3 miljoner ellersammanlagt . Det belopp länsmyndigheterna förfogar överför att tillgodose övriga investeringsbehov å riksvägarna begränsas sålundatill 1,3 miljoner för hela femårsperioden. I detta läge finns flera riksvägar, vilkas utbyggnad frånlänets synpunkt Nr 116 är synnerligen angelägen. Främst är det två objektsom redan bort vara Tisdaeen den utbyggda, nämhgen för det första riksväg21, sträckan TyringeÅstorp. Vägenförbinder residensstaden med , , Klippan och ------- ochutgör länets utfart mot och kontinenten. Vägen är på angivnasträcka endast , saknar vägrenar och har dålig bärighet. Förbikörningoch möte innebär betydande olycksfallsrisker. Vägen har betydande tung trafik. En utbyggnad av har för det andra i många årstått i centrum för diskussionen som ett nyckelobjekt för att vända dennegativa trenden i sydöstra befolkningsutveckhng. Utbyggnaden avser attskapa godtagbara kommunikationer mellan Simrishamnsområdet å ena sidan samtresidensstaden och Örestadsområdet å andra sidan.