prot · FV09111 · 1972-12-31 00:00:00 — Den som inte har egen bil har inte så mycketatt välja pä när tåget eller bussen upphört att gä. Den negativa utveckhngen påtrafikområdet motverkar dessutom företagsetableringar i berörda områden. Mankan inte räkna med att någon skall slå sig ner pä en plats med undermåligakommunikationer. Det sviktande trafikväsendet har kommit att bh ett led ikoncentrationssträvandena - mer eller mindre medvetet. Om myndigheterna somde åtminstone tidigare gjort anser att bebyggelse och näringsliv skall förassamman tUl några få områden, ter det sig givetvis fördelaktigt att låta enutvecklingshämmande serviceförsämring äga rum i andra delar av landet. Om hela landet skaU få möjligheter att utvecklas måstekoUektivtrafiken byggas ut och vägarna rustas upp. Järnvägsnedläggningarnamåste upphöra och bussförbindelser upprättas. Också taxi måste utnyttjas förden allmänna trafikförsörjningen. Härigenom skall trafikpohtiken göras tUl ettinstrament i regional- och lokaliseringspohtiken. Den skall -tiUsammans medandra åtgärder syfta tUl att skapa en positiv bebyggelse- ochbefolkningsutveckling i aUa delar av landet. Jag hoppas att den trafikpolitiskautredning som aviserats kommer att ge oss en del av det underlag som krävs föratt detta trafikpolitiska syfte skall näs. Utredningen har bl. a. till uppgift att se över taxesättningen. sammanhangetbör den överväga bl. a. frågan om maximitaxa. Handläggningen av frågan om nya regler för bidrag tillicke lönsam busstrafik utgör ett exempel på hur trafikpolitiken inte får skötas.Det har länge stått klart att grunderna för detta bidrag inte är tUlfredsstäUande.Bidraget täcker inte tiUnärmelsevis förlusterna och i mänga fall har kommunernatvingats lämna bidrag för att trafiken skall bibehållas. 1968 skrevstatsutskottet i ett av sedermera godkänt utlåtande om en utredningsom departementschefen sagt sig skola göra, att utskottet ville "kraftigtunderstryka vikten av att utredningen bedrivs skyndsamt samt att av dess arbeteföranledda förslag om möjhgt läggs fram redan tiU nästa års riksdag" alltså 1969. Detta framhölls för fyra är sedan. 1 höst har vi ingetts enförhoppning om att förslag kommer att föreläggas rUcsdag. Den ekonomiska stagnationen och den höga arbetslösheten ärfortfarande det mest akuta pohtiska problemet. Den massiva arbetslösheten harnu dröjt sig kvar under ungefär . Även i andra avseendenhar den lägkonjunkturperiod, som vi nu upplever, varit den mest påfrestandeunder hela efterkrigstiden. Det ser tyvärr också ut som om vi skulle fä dras medsysselsättningsproblem länge . Visserligen kan man här och var skönja teckentUl en konjunkturförbättring. Den är i första hand märkbar på exportsidan. Denhemmagjorda lågkonjunkturen, som bl. a. kan härledas tiU nödvändiga uppbromsningarav den kommunala aktiviteten och till industrins tveksamhet att öka sinainvesteringar, tycks däremot komma att bestå. Det är inte heller säkert att ens en mera påtagligkonjunkturuppgång är tiUräckhg för att åstadkomma en varaktig förbättring avsysselsättningen. Det framstår nämligen mer och mer klart, att detarbetslöshetsproblem, som vi nu kämpar mot, inte bara är ett konjunkturfenomenutan framför allt ett struktureUt problem. De strukturella förändringarna äruppenbarligen av mycket större omfattning än vad t. ex. regeringen velat insetidigare. Inte minst de siffror, som publicerats om hur den totalaarbetskraften utvecklats , talar sitt tydliga språk. VUkasiffror man än väljer ut visar de med all tydlighet att det kommer att bhmycket svårt redan att ersätta de arbetstillfällen som gått förlorade desenaste åren. Ännu värre kommer det att bli att därutöver öka antalet helt nyaarbetstUlfällen i samma takt som befolkningen växer och nya grupper söker sigut på arbetsmarknaden. Statsministerns eget exempel från är junärmast ett bevis på detta - den registrerade arbetslösheten rymmer inte allasom vill ha arbete. När människor upplever att möjhgheten finns, då kommer deundersysselsatta och de arbetslösa fram i en helt annan utsträckning än eljest. Hotet att strukturarbetslösheten skall fä ännustörre omfattning än hittUls är alltså påtagligt. Det kräver enligt min uppfattning,att vi verkhgen ifrågasätter, om den hittillsvarande strukturpolitiken är denriktiga. Dagens åtgärder mot arbetslösheten måste givetvis utformas med syfteatt reducera den akuta arbetslösheten bland ungdom, äldre, kvinnor och andragrupper. Men det framstår också som aUt viktigare att åtgärderna inriktas säatt de även bidrar tiU att lösa de långsiktiga problemen. De ohka partiernas inställning tillsysselsättningspolitiken är vid det här laget väl känd. Regeringspartiet harkonsekvent hållit sig tiU lösningar, som inneburit att man satsat på enutvidgad arbetsmarknadspolitik och andra punktåtgärder. Det var en sådanlösning som man anvisade , när man sent omsider upptäckte vartarbetslösheten var på väg. Den politiken blev inte särskUt framgångsrik. Sammametod prövades också under hela även då med föga framgång. Detär också huvudsakligen den typen av åtgärder som regeringen anvisar för attlösa den kommande vinterns sysselsättningsproblem i den proposition omsysselsättningspolitiken som lämnades i går. Jag tror inte att man kommer attuppnå den önskade effekten den här gången heller. I motsats till regeringen har vi frän hela tidenhävdat, att man mäste föra kampen mot arbetslösheten pä flera frontersamtidigt. Det räcker inte med att rycka ut när arbetslösheten väl är ettfaktum. Tyngdpunkten mäste hgga pä förebyggande åtgärder. Grunden måste vara enaktiv näringspolitik för att skapa trygghet och konkurrenskraft i våra företag.När arbetslösheten hotar att få den omfattning, som den fick ochsom den nu har, mäste staten vara beredd att sätta in stimulansåtgärder, somhar sådan omfattning och räckvidd att företag och andra arbetsgivare kan häUakvar den arbetskraft som de annars har svårt att sysselsätta. För den som ändåblir utan arbete mäste dessa åtgärder kompletteras med arbetsmarknadspolitiskainsatser, vilka åtminstone kan ge tillfällig sysselsättning.Arbetsmarknadspolitiken är aUtså i och för sig helt nödvändig i det härsammanhanget. Men den blir, som jag framhåUit här i kammaren,verkligt effektiv bara om den utnyttjas i kombination med andra åtgärder. Det är mot den bakgrunden som vi i centem harrest krav på ett samlat näringspolitiskt program. Det var också mot den bakgmndensom vi krävde ganska omfattande stimulansåtgärder med generellverkan. Samma motiv hgger bakom kraven i den motion som vi har lämnat nu ihöst. Vi kräver där att beslutet om att fördubblaarbetsgivaravgiften inte skall träda i kraft. Arbetsgivaravgiften drabbar i första hand de mestarbetskraftsintensiva företagen. TiU dessa hör de flesta småföretag. Ätt höjaarbetsgivaravgiften nu skuUe otvivelaktigt leda till en ännu snabbarenedläggning av mindre företag, fortsatt minskning av nyetableringarna ochytterligare friställning av arbetskraft. Den försämring av det aUmännasysselsättningsläget som man då fär kommer givetvis också att påverka både deenskilda människomas inkomster och statens och kommunemas skatteinkomster påett ofördelaktigt sätt. Det är beklagligt att positionerna i den här frågan harbhvit låsta. Jag har svårt att förstå, varför man från regeringens sida varitså främmande för en mera förutsättningslös diskussion om mål och medel i denekonomiska pohtiken, trots att förutsägelserna om en förbättring isysselsättningsläget gång på gång kommit på skam. Kritiken har ju den härgången varit ganska samstämmig. Även har som bekant varitkritisk. Ätt regeringen tagit den kritiken sä lätt och t. o. m. avfärdat den sommer eller mindre omogen har jag verkligen svårt att förstå. En och annan dock såvitt jag förstår ingen i regeringen tycks också mena att det skulle hgga något positivt i att en del människor"shpper" att arbeta. Det är i och för sig ett argument som förekommittidigare men då mest med snabb teknisk och ekonomisk utveckhng. tror jag att de aUra flesta förstår arbetetsegenvärde på ett bättre sätt . Inte minst tror jag att det gäUeralla de ungdomar - en del med omfattande utbUdning - som går arbetslösa menegentligen inget hellre vill än att få arbeta. Jag tror också att det storaantalet kvinnor som söker sig ut på arbetsmarknaden är ett uttryck för detta. Arbetets egenvärde betonas ocksä starkt ijämlikhetsrapporten tiU den socialdemokratiska partikongressen. Manunderstryker där mycket starkt att både den enskildes och samhällets ekonomiskavälfärd i hög grad hänger ihop med hur många som kan bidra med sin produktivainsats. Om fler människor arbetar, ökas den totala produktionen. "Välfärd byggs av folket i arbete" är den summering som man gör ijämhkhets-rapporten. Det är ett helt riktigt konstaterande. har manbara att konstatera att vi är längre frän det idealet än pä . Den svaga investeringsutveckhngen i industrin och inäringslivet i övrigt har länge varit en av de aUra svagaste punkterna i densvenska ekonomin. Målet har varit att ökaindustrunveste-ruigarna med . Som vi alla vet haremellertid ökningarna nu i verkligheten blivit betydligt mindre. De senasteåren har de hållit sig i storleksordningen . Detta är helt otillfredsställande. Möjhgheterna att ökaindustrUnvesteringarna får därför fortfarande betraktas som en avnyckelfrågorna i svensk ekonomi Påståendet att en ökning av industrikapaciteteninte ger sä särskUt stora sysselsättningstUlskott kan visserhgen vara riktigt,men en hög investeringstakt inom industri och andra näringsgrenar är inte destomindre nödvändig för att öka den totala sysselsättningen. Resurserna tillutbyggnader pä serviceområdet och inom den offentliga sektorn måste nämhgentill stor del hämtas från vår export och från den importkonkur-rerandehemmaindustrin. Till det kommer att den nuvarande snabba takten i strukturomvandlingenställer särskilt höga krav på nya investeringar. Strakturomvandhngen för medsig en betydande kapitalförbrukning genom omflyttningen ochföretagsnedläggningarna. Det behövs då en förhållandevis hög investeringsnivåredan för att kapitalstocken inte skall minska. Löneskatten utgör även i dethär sammanhanget en återhållande faktor. Ett upphävande av det fattadebeslutet om att höja den till skuUe därför inte minst återverkapositivt just på investeringarna. När det gäller investeringarna har vi föreslagit ett parspeciella stimulansåtgärder i vår motion . Det gäller ettsärskilt avdrag pä byggnadsinvesteringar i näringshvet. Vi är naturligtvisglada över att regeringen nu har kommit tiU samma resultat i det avseendet. Det andra är ett krav pä att anslaget tillmiljövårdsinvesteringar skaU kunna tas i anspråk både för reningsanläggningaroch sådana investeringar som leder tiU en bättre arbetsmiljö. Pä den punkten kom det ju liknande propåer även tUl densocialdemokratiska kongressen. De motiv som man i det sammanhanget, bl. iriksdagen, anfört mot en sådan ordning, tycker jag inte är särskUt hållbara.Med den vikt som vi måste fästa vid kravet pä bättre arbetsmiljöer bör det idagens situation vara en angelägen uppgift att stimulera till olikaförbättringar pä det området. Det kan röra sig om förbättringar avarbetslokaler, maskiner och andra arbetsanordningar. När det gäller investeringsutvecklingen spelar ocksåtillgången pä kapital samt ränteläget en viktig roll. Kapitalförsörjningen harutan tvivel ocksä undergått en del förbättringar . Jag trorockså att det senaste förslaget - jag tänker på förslaget att låta AP-fondernai viss begränsad utsträckning gå in pä aktiemarknaden - kommer att visa sigfylla ett påtagligt behov. kommer man emeUertid inte ifrån att dagens högaränta på länga län utgör en hämmande faktor både pä näringslivs- och bostadsinvesteringarna.Ätt den höga räntan är en av de stora bovarna bakom höga bostadskostnader stärväl utom allt tvivel. Vi talar ju om tumregeln pä räntan gör 10procent pä hyran. Medan diskontot har sänkts sammanlagt frän sitthögsta läge, har räntan på långa lån inte sänkts mer än omkring 1/4 procent.Det är i och för sig inte sä svårt att förstå att det har lett tiU en starkpress uppåt på hyresnivån och att det utgör en av huvudorsakerna tUl att enmängd lägenheter nu står tomma. Men den långa läneräntan har ocksä hämmatindustriinvesteringarna. Den har därmed förtagit en del av verkningarna av destimulansåtgärder som satts in för att öka investeringarna. Jag tycker att man kan ifrågasätta om inte AP-fonderna härborde spela en mer aktiv roll. Det kan knappast vara riktigt att man i fråga omÄP-fonderna beter sig som vilka andra större kapitalförvaltare som helst, omdet för med sig kraftiga hyreshöjningar och återhållsamhet iindustriinvesteringarna - med åtföljande negativa verkningar pä sysselsättningenför dem som egentligen är AP-fondernas uppdragsgivare. Statsministern har i huvudsak begränsat sittinterpellationssvar till att här i kammaren dela ut det pressmeddelande som mani går distribuerade i samband med propositionens överlämnande till riksdagen.Det blir pä så sätt en katalog över åtgärder pä det arbetmarknadspolitiskaplanet, som regeringen har aviserat, och några nya åtgärder, som manfår gä till propositionen för att få närmare information om. Jag ber att fä framföra mitt tack till statsministern fördetta svar och säga att mitt allmänna intryck av svaret, och av propositionenså långt jag har kunnat ta del av den, är att regeringen numera inser att det iden närings- och arbetsmarknadspolitiska situation vi befinner oss inte räckeratt bara driva arbetsmarknadspolitik. Jag vill gäma säga att det är bra attregeringen äntligen insett detta och föreslår några åtgärder av generellnatur. Men vill jag konstatera två saker. För det första är det minbestämda uppfattning att de föreslagna ätgärderna är otiUräckliga. För detandra är det knappast något av regeringens egna förslag på det generellaområdet som har betydelse för de mindre och medelstora företagen. Det kan bh såbeträffande exportkreditstödet - jag hoppas det, även om det talas om attstödet skall utgå "i speciella fall". Måste vi vänta tillvårriksdagen för att få veta hur det blir i det faUet, eller kan statsministernge besked nu? Att ATP-avgiften skaU ligga kvar på oförändrad nivå gällernaturligtvis alla, men finansministern sade kväll att denna lättnadpä skall ersättas med ytterhgare höjda arbetsgivaravgifterunder . Så det ser ut som om resultatet i det avseendet skulle bli plusminus noU - som bäst. Men därutöver är det magert när det gäller stöd ochstimulans till de mindre företagen. Byggnadsinvesteringsavdraget ja, men dethar vi ju föreslagit under ett helt års tid! Forsknings- ochutveckhngsavdelningar är det inte mänga av de mindre företagen som håller sigmed. Regeringen tar enhgt min mening stora risker när den sålitet beaktar småföretagens situation. Risken, menar jag, hgger i att man uppenbarligen intetillräckligt värderar den roU de mindre och medelstora företagen spelar för sävälsysselsättningen som produktionen. Vi vet att mer än hälften av deindustrisysselsatta har sina arbeten i sådana företag. Vi vet också att man imånga, många företag arbetar med mycket smala marginaler. En fördubbling avlöneskatten står därför i uppenbar strid mot strävandena att förbättrasysselsättningsläget. Äv den anledningen står vi fast vid våra yrkanden imotionen och de förslag tiU åtgärder som och jagredovisade gemensamt i samband med höstriksdagens öppnande. Sin vana trogen kommer regeringen naturligtvis att göragällande att det är oförsvarligt, lättsinnigt - eller vad man nu kan hitta pä att ovanpå regeringens förslag lägga våra förslag. Därför är det väl lika braatt klara ut detta med en gång. Regeringen begär nu 1 200 mUjoner kronor i ökade anslagoch anmäler att den senare kommer att lägga fram krav på ytterligare pengar pätilläggsstat. Till detta kommer mmskade skatteinkomster för staten bl. a.beroende pä den höga arbetslösheten. Detta leder till att gapet mellan statensinkomster och utgifter ökar. framhöll vi att arbetsmarknadspolitikvar nödvändigt men inte tillräckligt. Utvecklingen har gett oss rätt. Vårt recept är fortfarande: satsa mer på förebyggandeåtgärder sä ökas inte behovet av arbetsmarknadspolitiska åtgärder likakraftigt. Våra förslag läggs inte ovanpå de mäste utgöra grunden för att fåstopp pä den onda utveckhngen. Båda metoderna ökar underbalanseringen av statens budget.Lika htet som jag anklagar regeringen eUer finansministern för derasunderbalanse-ring, lika litet kan regeringen arUclaga oss för vårunderbalansering. Vad som skUjer är naturligtvis hur allvarligt vi ser påarbetslöshetssituationen. Och den vikt vi fäster vid att aUa som viU kan fåarbete. Och hur snart vi kan nä detta mål. Om vi är överens om att de tider när alla är i arbete ärbäst både ur människornas och ur samhällets inte minst ur statsinkomsternas-synpunkt, då bör det inte fä finnas utrymme för tveksamhet i ansträngningarnaatt nå det målet. HerrHELEN (fp); Det är inte ofta som en regering är sä nära att slå knockoutpå sig själv som regeringen är i sin kamp mot konjunkturerna. Under tolv,har vi oavbrutet fått höra att åtgärder mot arbetslösheten avden typ och i den omfattning som vi har föreslagit och som regeringen nu iflera stycken har accepterat skulle vara helt oansvariga. i går föreslogman sådana stimulansåtgärder som man skuUe ha satt in . Om nihade gjort det och mera tiU , hade ni nästan kunnatstå på den politiska prispallen. Men verkar det som om det vore ett beslutfattat när ringdomaren redan har räknat till nio. Regeringen har ju simulerat enkonjunkturuppgång. Det aUra nyaste nya är när man i den lunta som vi fick i gårpå s. 10 bokstavligen begär godkännande för att simulera arbetskraftensrörlighet det är väl ett nytt debattgrepp mot , förstår jag. Men vi har fått vara med om annat också. Man kan förståatt finansminister hade ett behov av att resa långt bort, till en annanekonomisk värld, för att svälja den här omsvängningen i konjunkturbedömningenoch för att kunna smälta det besked som han själv gav i TV inför svenska folketså sent som , dagen innan denna proposition togs på Stockholmsslott. Frågan i TV var om det skuUe vara några generella åtgärdermed i paketet . Hert Sträng svarade; Svaret är helt enkelt attdet finns inga generella åtgärder i bakfickan. Nej, det är klart att om manställer sig med rumpan bar, har man ingen bakficka att stoppa den generellaavgiftssänkningen och investeringsavdragen i. Det finns en replik, herr talman, som har gått igen som enrefräng över hela landet det här . Det är repliken: "Vi harinte råd." Den repliken har varit sann när den har uttalats vidsnabbköpsbutikernas kassor av dem som där har stått i kö. Den har varit sannhos dem som sökt en ny lägenhet, hos de kommunalmän som har stretat för att fäihop en ny budget, hos de personalchefer som så gärna skulle vilja nyanställafolk de har inte haft råd. Men när regeringen har använt uttrycket "vi har interåd" för att säga nej tiU förslag för att fä hjulen i rullning och minskaarbetslösheten, dä har repliken varit falsk. En nation kan inte svälta sigigenom en lågkonjunktur. 1 ett folkhushåll fungerar inte samhällsekonomin pädet sättet att staten måste ta in i skatt varenda krona som man lägger ut föratt få i gång produktionen. Det enda hela samhället inte har råd med, det är enfortsatt hög arbetslöshet. är, som vi ändå borde vara överens om, ett riktland med stora möjligheter att skapa nya resurser för människors bästa. Menregeringens politik har lett till att landets tillgångar har blivit dåligtutnyttjade. Om vi och hade haft en normaltUlväxt, ungefär motsvarande genomsnittet för de mindre industrUänderna inomOECD, kunde 30 000-40 000 flera personer ha varit sysselsatta i industrin. OmSverige , 1972 och 1973 gjorde samma ekonomiska framstegsom de 24 i genomsnitt skulle det ge folkhushåUet 13 miljarderkronor mer. Ungefär hälften av det skulle gä till stat och kommun och bekostadet som medborgarna nu går miste om. De två senaste årens stagnation berövar folkhushåUet resurseroch berövar många människor deras arbete. Det är alltså arbetslöshetsköerna som växer närnäringsUvet inte växer. Ungefär 50 000 ungdomar under 25 är söker jobbutan att få det. Den som söker ett utannonserat jobb finner att 50, 100, ja -det har vi tagit reda på - ibland 200 svarar på samma annons. Alla har de haftstora förhoppningar och i de flesta fall tron att samhället skulle haanvändning för deras kunskaper. Vad de får uppleva nu är tvärtom att ingentycks vilja ha dem. Den upplevelsen kan komma att prägla en hel ungdomsgeneration.Jag tror inte jag är ensam här i kammaren om att ha mänga jämnårigaskolkamrater som har invärtes sår av sin ungdoms arbetslöshet för3040 år sedan. De äldre är en annan grupp som har haft betydandesvårigheter, och de har haft det . För varje är stiger antalet långvarigtarbetslösa eller undersysselsatta. Den registrerade arbetslösheten för de äldrehar ökat så gott som oavbrutet , och det är därför sannerligen intelätt för en 50-äringatt nu fä ett nytt jobb. Vill man göra någonting snabbt för den äldre arbetskraften,som inte orkar hänga med i takten på de härdaste arbetsplatserna, dä räcker detju inte med att betala för den som har halvskyddad sysselsättning. Det går attstimulera fram jobb på den öppna marknaden, både i verkstäderna och ibyggandet. När det gäUer byggsektorn får man inte, som regeringen nu gör,stanna pä halva vägen i fråga om att hjälpa den äldre arbetskraften. Vi har imotioner visat hur det skall gå till: man river mindre och reparerar mer. Mankan stimulera fastighetsägarna. Man kan utnyttja tommalägenheter i de nya husen. De renoveringar som redan sker kan mångfaldigas. Jagskulle vilja föreslå kollegerna här i kammaren att på ta enpromenad ner till Mariaberget pä Söder och se hur man tar fram modernalägenheter i hus som är ända upp till med en arbetskraft som igenomsnitt är . Det är yrkeskunniga byggnadsarbetare, som inte fårplats i lagen på kranbyggen, t. ex. i groparna här utanför nya riksdagshuset.Men de gör ett utmärkt jobb genom att ta fram bra lägenheter, och genom summanav sitt arbete ger de dessutom stadsbilden på Söder en charm som många av demsom professionellt förtalar inte här i kammaren men ute i buskarna tydhgen inte kan föreställa sig. Tjänstemännen är en tredje grupp med snabbt ökandearbetslöshet. Inom industrin rationaliserar man hårdhänt för att klara stigandekostnader, och dessa rationaliseringar går i allt högre grad ut över justtjänstemännen. Deras andel av samtliga arbetslösa har ökat kraftigt under desenaste åren. Det finns också en tendens att tjänstemännen bhr mer långvarigtarbetslösa än andra kategorier. kom statsministern in på detta, och han beskrev välhändelseförloppet något så när riktigt. Men jag tror inte att de tjänstemändet gäller delar bedömning att regeringen skuUe ha varithandlingskraftig. har väl läst senaste numret avIndustritjänstemannen, som säger i sin ledare; "Arbetslösheten har nåtten sådan höjd att den i våra ögon blir abstrakt, overklig. Vi förmår inte semänniskorna bakom de kalla siffrorna, för det är människor som du och jag somgår och stämplar, knäcks psykiskt, blir utslagna. het är]ytterst svag därför att lönsamheten anses otiUräckhg. Nyetablering av företaghar nästan upphört." Och så slutar man: "Var finns regeringenslångsiktiga perspektiv?" Socialdemokratin säger sig nu vilja överge målet"full sysselsättning" tiU förmån för målet "arbete ät aUa".Det kan ju låta som en höjd ambition. Men jag tror inte att några nya slagordkan dölja det faktum att socialdemokratin har misslyckats med att uppnå det målden aUtid sagt sig vara garant för. När statsministern då i radio betecknar denhär utvecklingen som en "seger" för socialdemokratins politUc, sämäste det ju låta som ett hån i mänga arbetslösas öron. Det höga arbetslösheten och den låga tiUväxttakten harinte medfört mindre prisökningar. Tvärtom har inflationen mllat pä i oförminskadtakt. Prisuppgången blir större än vadfinansministern ansåg . Betydligt mindre än en tiondel av prisstegringenförklaras enligt av internationellt bestämda priser,resten är hemmalagade prishöjningar.