prot · FV09131 · 1972-12-04 00:00:00 — Men det sägs att det mest betydelsefulla somhar hänt inom kulturområdet har varit televisionens genombrott.Man belägger detta påstående med siffror beträffande sändningstid ochtäckningsgraden för TV. Jag hade tänkt att på den stora skärmen här i salenvisa ett diagram som utvisar hur mycket TV-utbudet dominerar i fråga omkulturkonsumtion bland befolkningen. Denna apparat är emeUertid ur funktion,och jag kan inte visa diagrammet utan hänvisar tUl själva betänkandet på s.191. Där ges en god bild av hur dominerande TV har blivit. säger visserligen att radio och TV hör tilldet kulturpolitiska området, och det låter ju bra, men det sägs sedanomedelbart därefter att möjligheterna att med direkta kulturpolitiska medelpåverka är begränsade. Detta framstår också som paradoxalt motbakgrunden av den övergripande målsättning som finns i utredningen, nämUgen attägna målsättningsfrågorna för kulturpohtiken särskUt stor uppmärksamhet. Då det gäUer att finna ett lämpligt forum för allmänhetenssynpunkter är det naturligt att söka detta i det av radioutredningföreslagna programrådet. Dess uppgift skulle vara att förmedla olikameningsrUct-ningars synpunkter och önskemål i fråga om programmens sammansättningoch utformning. I rådet skulle olika områden inom samhällslivet bli företrädda;arbetsmarknad, folkrörelser, musik, teater och film, religion, press osv. Frågan om ett programråd har tagits upp i en motion avGunnar Hyltander och mig. har redovisat folkpartirepresentanternasställningstagande i utskottet och presenterat den lösning av frågan om etträttmätigt folkligt inflytande som vi rekommenderar. Jan-ErUc har isitt inlägg gett kompletterande uppgifter, och tanken på ett programråd har judessutom diskuterats ganska ingående här . Jag skall därför nöja mig medett par kommentarer till utskottets skrivning beträffande vår motion. Det sägsdär att det finns risker för att ett programråd skuUe "verka hindrande ochförsvårande på verksamhetens fria utövande". Javisst, tanken är att desynpunkter som kommer fram i ett programråd skaU vara vägledande. I den meningenskaU de självfallet leda till en inskränkning i friheten för de personer som nuhar en privilegierad ställning att självständigt och ibland förvisso ocksåsjälvsvåldigt bestämma vad svenska folket skall fä se och höra i radio och TV.Men detta är väl också tanken bakom de rådgivande kommittéer som utskottet härhänvisar tUl och som man menar skulle fylla en liknande funktion. Jag kan intefinna att utskottet här har anfört några skäl som talar emot en anordning avdet slag som vi här har föreslagit. Jag ber därför att få yrka bifall tiUreservationen 2. FruÅSBRINK (s): I motionen 1081 har jag föreslagit att liksomdet i radion sänds ett program av religiös karaktär ett sådant bordeingå också i TV-programmen. Jag har pekat på att man där kunde framföra musUcav religiös karaktär, läsning ur och andaktslitteratur från olika tideroch skUda traditioner, religiös lyrik osv. Genom att arbeta med TV som mediumskulle man också kunna återge i bild religiös konst, skulpturer, målningar,kyrkointeriörer osv. Det skulle berika också detkulturella utbytet, ifall man nu inte skuUe känna sig särskilt engagerad av attdet gäller det religiösa intresset. Ett sådant program skulle innebära ett tillgodoseende avreligiöst intresse och ekumeniskt intresse, eftersom man också skulle kunnavidga perspektiven till andra kyrkor och även andra religioner och därmed geett världsperspektiv som kunde öka förståelsen för andra folk - också förinvandrare i vårt land - och för andra kulturer. Med anledning av att här så ofta har nämnts uppgiften atttillgodose det svenska folkets intressen i skälig grad kan man fråga sig: Hursker det med det religiösa intresset, som dock är så spritt i det svenskafolket? Varför flyttar man en helgmålsringning godtyckligt, när man därmedbryter mot den svenska allmänhetens upplevelser av helgens ingång pålördagskvällen? Varför inrymmer man i en adventskalender sådana inslag som iförra årets, när julaftonens avsnitt upplevdes som en ren hädelse? Enligtuppgift visar försäljningssiffrorna för årets adventskalender att svenskafolket är lika intresserat av att köpa den till sina barn. "Frihet är det bästa ting" - svenska folkettillägger tyvärr ofta skeptiskt med rätta när det gäller -"för den henne rätt kan bära". Yttrandefrihet, meningsfrihet ochtrosfrihet är oförytterliga värden, men man förbiser att frihetsbegreppet inteinnebär rätten att ljuga och beljuga. Man har inte rätt att i strid mot kändahistoriska fakta pådyvla levande och döda egenskaper och laster som saknarvarje täckning i fakta. Här kan inte ens åberopas författarfrihet, vUket oftasker. Man är dock bunden av historiens lagar, om man namnger en människa urverkligheten. Sedan må författaren dikta och skapa personligheter fritt. Att ljuga är inte bara att säga osanningar om människorutan också att inte säga sanningar, att undertrycka fakta och att ge en ensidigframställning. Man rör sig här med ett falskt frihetsbegrepp. Det är vad viofta gör. frihet är alltid förenad med ansvarskänsla och med ett ofrånkomligtsanningskrav. I debatten nämns ofta radionämnden. Det måste vara svårtatt sitta i den, när den i realiteten fungerar som en nullitet ut emot detsvenska foUcets upplevelser av . Något har gått snett, när det förefaUersom om producenterna över huvud taget inte bryr sig om exempelvis en bredopposUion i samband med ett visst program utan i överlägsen ton och med ettofta vulgärt ordval, för att uttrycka sig milt, uttalar sitt förakt förfolkmeningen. Det verkar ibland som om det vore fråga om gossar och flickor sominte har lämnat trotsåldern. Men har blivit en sannskyldigprinsessa på ärten. Där anar man försåt vid varje framförande av en det minstakritisk synpunkt, och man underrättas om att det är att förgripa sig påSveriges Radios suveräna självständighet och ensamrätt. Frihet är som sagtovärderlig. Vi slåss alla för att bevara den. Men det skall vara och det ärlika viktigt - en frihet under ansvar, i respekt för sanning och individensintegritet. I annat fall sviktar grunden för avtalet mellan staten och SverigesRadio. Då är utan tvivel tiden inne för en fömtsättningslös undersökning omvillkoren för verksamhet. Jag vill självfallet tUlägga att jag delar deåsUcter som framförs i det särskUda yttrandet av herrar Källstad och . I sin bok skriverradioutredningens sekreterare , att det i den svenska debattenom radio och TV huvudsakligen är fem gmpper som varit särskiltaktiva i sin kritik av /TV;s verksamhet. För det första har det varit politiker, huvudsakligen frånfolkpartiet, som från liberal utgångspunkt angripit etermonopoloch i stället för detta pläderat för nya radioföretag, helt fristående frånSveriges Radio. För det andra har kritiken kommit från personer inom denprivata företagsamheten som arbetat för reklam i radio och TV. Den tredje gruppen har, säger , varit dereligiöst och kuUurellt konservativa riktningar - det är hans beskrivning - somverkat för att inslag av våld, sex och svordomar skulle försvinna urprogrammen. Den fjärde gruppen består av representanter förfolkbUdningsorganisa-tioner och av kulturarbetare, som anser att Radiohar kapitulerat inför förflackningen och givit upp sitt kulturansvar tillförmån för något som man karakteriserar som ett bUligt skval. Den femte gruppen slutligen består av representanter förden nya vänstern - yngre, ofta storstads- och akademikerbundna gmpper tillvänster om socialdemokratin - som från sin marxistiska samhällssyn ser radio-och TV-programmen som ett utslag av samhällets klasstruktur. Enligt denna grupptjänar radio- och TV-programmen indoktrineringen i ett samhäUe som helt ärpräglat av borgerlig hegemoni. Neutrala program är otänkbara för denna grupp,och så fort man själv får tillfälle är man beredd att utnyttja medierna förindoktrinering i sina egna syften. Men att det också är många människor utanför de gruppersom presenterar som är kritiska mot det sätt på vilket mångaav radio- och TV-programmen utformas är stäUt utom allt tvivel. Man behöverbara gå till tidningarnas insändarspalter för att konstatera det. Man kan ocksåräkna de brev vi som riksdagsmän får, som yttryeker en ibland mUd, ibland starkförvåning över att vi engagerar oss så litet i de radio-TV-frågor, somengagerar allmänheten i mycket hög grad. Andra mått på kritiken mot och oronför programverksamhet kan man få genom att räkna antaletanmälningar till radionämnden det var 1971 eller bara genom attkonstatera att vi behandlar över 20 motioner som berör radio- ochTV-verksamheten. T. o. m. utskottets talesman, , sade att dettydligen finns ett missnöje med /TV. Jag hoppas att den förvåningsom kom till uttryck i detta yttrandet inte var en exakt beskrivning av vad hankände. Ändå föreställer jag mig att det finns många, både inomoch utom rUcsdagen, som drar sig för att offentligt kritisera Radio.Det är lätt, särskUt om man försöker hävda kristna värderingar, att bhklassificerad som reaktionär, religiöst och kultureUt konservativ eller otillräckligtsamhällstillvänd. Och naturligtvis finns det en och annan som kritiserarprogramverksamheten frän den utgångspunkten man slår vakt om och vUl värna detraditionella miljöer och värderingar som man själv känner för. Det kan juknappast vara något fel i det. I motionen 341, som några foUcpartister väckt och somgäller kristna barnprogram, har vi försökt belysa denna fråga från delvis andrautgångspunkter än de vanliga. Det gäller inte i första hand våld och svordomari programmen, och det gäUer inte heller om programmen skall få vara poUtiskteller moraliskt tendentiösa, utan det gäller rätten för alla dem som omfattarkristna värderingar här i landet att också få se dessa värderingaruttryckta i barn- och ungdomsprogram. I den PM tUl radionämnden som radiochefen upprättade den10 och som utskottet hänvisar till med anledning av vårmotion heter det; "Den strävan efter opartiskhet, som enhgt SverigesRadios uppfattning bör utmärka varje enskUt program i barnprogramverksamheten,omöjliggör enligt företagets bedömning sändning av rena förkunnelseprogram i deordinarie barnprogrammen." Radiochefen anser också med hänsyn tUl barnpublikensspeciella egenskaper att man inte kan tolka den i 8 § i avtalet med stateninskrivna meningen "Programverksamheten skall i sin helhet präglas avskälig balans mellan åsikter och intressen" lika liberalt när det gäUerbarnprogramverksamheten som i fråga om den övriga programverksamheten. Denpartsbalans som man eftersträvar bör i stället tUlgodoses inom det enskUdaprogrammets ram; detta då till skillnad från övriga program där opartiskhet ochsaklighet i första hand gäller sätt att samordna de enskUdaprogrammen och avväga det totala programutbudet. Om det nu vore så att radiochefens uttalande om balansinom det enskUda barnprogrammet också vore normerande för barnprogramsverksamheten,skulle t. ex. den här motionen ha varit helt överflödig, men vi vet baraalltför väl att så är inte fallet. i Lane-Herrestad uttryckte detså här: "Man har väl, kan man hoppas, att beakta de anmärkningar som görsav radionämnden." Det var verkligen inte mycket att lita till för alla demsom nu oroas av tendentiösa barnprogram. talade vidare om att man skulle kunna sändaspeciella kristna program för barn varudeklarerade redan från börjannaturligtvis. Men inför tanken tvekade han snabbt och sade att det skulleuppstå problem med hur många programmen skulle vara och hur ofta programmenskulle sändas. Vi kan alltså konstatera att det egentligen inte verkarsom om opartiskhet och balans inom det enskUda programmet är det idealtillstånd,som man ständigt bör sträva mot och närma sig. Tvärtom har ju många program,även för mycket små barn, fått en inriktning och utformning som är direkttendentiös, framför allt i olika samhällsfrågor. Även om vi inte skall gå in påenskUda program kan vi ändå som ett exempel nämna förra årets julkalender, därprogramledaren t.ex. gång på gång upprepade att själv "firade han minsanninte jul". Däremot fanns det ingen som fick upprepa motsatsen . Trotsatt den klart dominerande majoriteten i det här landet sätter julfirandet isamband med , lyckas man på något helt outgrundligt sätt göra den enajuUcalendern efter den andra utan att låtsas om julens religiösa innebörd. I århar man kallat programmet , vilket tydligen skaU geen association till "Ära vare i höjden". Men det är aUt avkristendom som kunnat konstateras. Det må vara hänt att det finns en massa människor som haren annan syn på julen än vi som är kristna, och de skall naturligtvis få görasina program. Men varför skall den stora majoritet som i det här fallet vill habarnprogram med inriktning fråntas denna rätt? Jag skulle gärna vUja hörautskottets talesman inför kammaren förklara varför det är tiUåtet att i svenskabarnprogram missionera politiskt eller ateistiskt men inte kristet. Här är det alltså inte fråga om något försök från dem somtalar för de kristna värderingarna och traditionerna att sätta sig på ellervilja monopolisera barnprogramverksamheten i övrigt. Det gäller bara att iavtalets anda se tUl så att den mycket stora opinion inom svenska folket somföredrar de kristna värderingarna också får möjlighet att se dessa värderingarkomma till uttryck i barnprogram. Vi motionärer kan alltså inte ansluta oss tUl den tolkningav begreppet opartiskhet som gör och enligt vilken detförefaller som om aUa program för barn, oavsett vilka värderingar och åsiktersom förs fram, är opartiska så länge de inte är kristet färgade. Att presentera moral, att påverka till vissa uppfattningaroch beteenden, är alltså enhgt helt accepterat bara när det inteär moral eUer kristna uppfattningar som framförs. Att låta barnpubliken komma i kontakt med kristnaarbetsformer, med sång och musik med anknytning, med kristnauppfattningar om samhället och samlivet mellan människor borde inte vara merförkunnande än att låta barnen komma i kontakt med motsvarande företeelser avannat icke kristet slag. Vi kan alltså från Uberala utgångspunkter inte accepteraden diskriminering av alla dem som företräder kristna värderingar, som bhrföljden av utskottets uttalande när man utan eget ställningstagande och endastmed hänvisning till radiochefens PM avslår vår motion. När vi har enprogramverksamhet som tUl stor del medvetet strävar efter att påverka publiken,är det orimligt att uppställa särskilda restriktioner som förhindrar sändningav barnprogram som är präglade av moral och kristna värderingar. Jag ber därför, herr talman, att få yrka bifall tUlreservationen 4 av m. fl. som är fogad till kulturutskottetsbetänkande nr 23. HerrMATTSSON i Lane-Herrestad (c) kort genmäle: Herr talman! Jag får tydligen återhänvisa tUl utskottsbetänkandet, vari vi ju har givit uttryck för våruppfattning om programverksamheten. Jag hänvisar till s. 5, vilket jag tidigarehar gjort i något sammanhang i dagens debatt, där vi talar om den strävan sommåste finnas hos tUl objektivitet och saklighet i det samladeprogramutbudet. Vi har även förklarat att förutsättningen för att man skallkunna lyckas med detta är att man har en känsla av ansvar och i arbetet följerdet som sagts i det träffade avtalet. Det har framhållits att t. o. m. iLane-Herrestad har talat om att det råder missnöje. Visst har vi sagt så, ochdet är detta utskottsbetänkandet grundar sig på, nämligen att det i många fallråder missnöje med sättet att framställa program. När det gäller de kristna programmen vUl jag erinra om attjag tUlsammans med i väckte en motion, sombehandlades i kulturutskottet. Men när vi gått igenom de förutsättningar somfanns, fick vi klart för oss att detta är någonting som avgörs av SverigesRadio. avgör vilka program som skall sändas. Sedan kan vi hasamma uppfattning om att det är önskvärt att de kristna programmen blir fleraoch ge uttryck för detta såsom enskilda ledamöter. frågade varför man inte kunde få sändakristna barnprogram. Det får man göra. Jag har hänvisat till radiochefensyttrande, där han säger: "Också livsåskådningsfrågor har sin givna plats ibarnprogrammen." Han har också sagt att "något hinder att utanfördenna ram ibland sända tydligt rubricerade program med religiös förkunnelseanpassad för barn föreligger däremot inte". Vidare har radiochefen i sinpromemoria framhåUit: "Enligt uppfattning bör man t, ex,i den mån man i program som riktar sig till de yngsta (upp till ) tar uppkontroversieUa frågor, tillse att en relevant partsbalans tUlgodoses inom detenskUda programmets ram," Det finns alltså inget förbud mot kristna barnprogram,vUket jag är glad över. Från mina utgångspunkter ser jag gärna att kristnaprogram sänds, både TV-gudstjänster och andakter, och att även kristna åsikteroch värderingar får utrymme i barnprogrammen. HerrSTÄLHAMMAR (fp) kort genmäle: i Lane-Herrestad har enoptimism, som är alldeles fantastisk. Han hänvisar tUl radiochefenoch gör därmed gällande att allting är bra; några speciella åtgärder behövsinte. Jag hade ändå föreställt mig att en person, som har en så positiv syn påkristna värderingar som säger sig ha, också hade velat i handlingvisa på någonting som kunnat leda tUl en förbättring. Vi vet att radioehefenspromemoria kom . har det produceratsen mängd olika barnprogram, men såvitt jag vet inte ett enda medkristen inriktning. Hur skaU vi kunna få en förändring till stånd? Ett sätt ärnaturligtvis att med bifall till motionen anhåller om en översyn avSveriges Radios hittillsvarande tUlämpning av begreppet opartiskhet i barnprogrammen,så att vi därmed kan få den balans man i radiochefens PM säger sig eftersträva.Vi kan inte år bara tala om att opartiskhet och saklighet ärriktmärket, utan åtgärder måste vidtas så att dessa teorier också slår igenom ipraktiken. Jag tycker inte att skall blanda in deallmänna kristna programmen. Det var inte dem jag talade om. Jag talade inteheller om att det skulle vara många och flera kristna barnprogram. Jag taladebara om möjligheten att göra också kristna barnprogram, t. ex. en julkalendersom även innehåller en samhällssyn. HerrMATTSSON i Lane-Herrestad (c) kort genmäle: Herr talman! Jag vill bara sägaatt den rätten finns, ; rätten finns att göra kristnabarnprogram på det sättet, att de dels rubriceras som sådana, dels att i programmen införs också kristna värderingar. Sedan åligger det givetvis dem som gör programmen attbeakta vad som är tillåtet och vad som är utsagt i utskottsbetänkandet, såsomatt man skall ta hänsyn till hela samhället och dess verksamhet när programmengörs. () kort genmäle: Man har inte mycken nytta av att den rättenfinns, om den inte används i praktiken. Det förundrar mig att inte herrMattsson i Lane-Herrestad har konstaterat det - men det kan ju hända att haninte ser på barnprogrammen. Jag rekommenderar honom att göra det . Dåkan han själv klart konstatera att det inte förekommer några kristnabarnprogram. Det har ingen betydelse om den rättherr talar om finns, ifall man inte också uttrycker enviljeinriktning, där man klart säger att rätten att göra kristna barnprogrammåste också slå igenom i praktiken. Därför anser jag att kultumtskottetsordförande i det här fallet och i den positionen - borde ha klart sagt ifrån,så att vi åtminstone hade haft några möjligheter att få tiU stånd enförändring. HerrSUNDMAN (c): Jag tänker inte här kritisera Radiosprogramutbud - det gör jag hellre i andra sammanhang - men jag vill i allafall för säkerhets skull inledningsvis säga att inte heller jag tiUhör dem somär nöjda med radions programverksamhet. Jag är t. ex. kritisk mot kvaliteten ien stor del av underhållningsprogrammen, jag ogillar vidare det s. k.underhållningsvåldet, och åtskilliga - och därmed alltför många - av desamhällsdiskuterande och samhällskritiserande programmen är helt enkeltintellektuellt undermåliga. Därmed är dock inte sagt att dessa program strider mot radiolagenoch avtalet mellan och staten. Man kan driva verksamheten vidSveriges Radio med tämligen skiftande kvalitetsambitioner inom ramen för vadsom stipuleras i radiolag och avtal. Jag skall som sagt inte fördjupa mig i sådan kritik, utanjag skall i stället dröja vid tre delfrågor, nämhgen radionämndens verksamhetoch önskemålen om ett programråd samt frågan om ensamrätt attbedriva radioutsändningar. och dess verksamhet har som bekant längevarit ett kärt ämne för debatt och diskussion. Kritiken har, såsom fruJohansson påpekade , i stort sett kommit från två håll.Den kommer i huvudsak från och moderata tidningar samt från den s.k. yttersta vänstern. Från skilda utgångspunkter har man kommit tiU sammaslutsatser. 1 ett särskilt yttrande, som finns fogat tUlkulturutskottets betänkande, klagar och i Agnas överatt radionämnden främstsysslar med att granska program eUer programinslag som anmälts till nämnden.Detta skulle innebära, som sade , att man försummat en väsentligdel av sina uppgifter. I 2 § i instruktionen för radionämnden sägs det attnämnden skall "granska radioprogram som förekommit irundradioutsändning". Försummelsen skulle tydligen, enligt m.fl., vara den, att nämnden inte mera kontinuerligt följt och granskatprogramverksamheten vid sidan om de anmälningar och anmärkningar mot enskildaprogram som kommer nämnden till del. Just samma kritik riktas från den ytterstavänsterkanten: Nämnden skall inte bara syssla med anmälningar utan ägna störretid åt att granska programutbudet i dess helhet, allt enligt instruktionen. Instruktion, radiolag och avtalet mellan Radiooch staten är faktiskt inte helt entydiga på den här punkten, men det finns välingen anledning att fördjupa sig i den saken . Odiskutabelt är att radionämndenkan genomföra mera omfattande granskningar av programverksamheten på egetinitiativ. Men fråga är väl , om det finns skäl att genomföra en mergenerell granskning av det samlade programutbudet vid sidan om handläggningenav inkomna anmärkningar. verksamhet har utvidgats en hel del sedannämnden trädde i funktion ; det har åtskilliga talare omvittnat.År 1968, det första som radionämnden existerade, fattades beslut ibara 124 ärenden, vilka alla rörde inkomna anmärkningar. Antalet anmälningarhar sedan stigit snabbt. hade 561anmälningar registrerats på nämndens kansli. Enbart flöt106 anmälningar in. Före detta års utgång torde det sammanlagda antalet ha nåttupp till eller kanske t. o. m. överskridit 650. Åtskilliga av dessa anmälningar rör ett och samma program.I oktober hade radionämnden 33 anmärkningar mot samma program, och i novemberinkom 16 anmärkningar mot ett program. Trots detta måste man hävda attanmälningarna till sitt innehåll är så olikartade att de täcker ett mycketbrett register av programutbud, de rena nyhetsprogrammen, dekommenterande nyhetsprogrammen, underhållningsprogrammen, samhällsprogrammenosv. Spridningen är i själva verket så stor att radionämnden enbart genom attgranska anmälningarna får en tämligen god bild av programutbudet i dess helhet.Det kan nämnas att radionämnden och fram efteranmälan granskade 14 program i en ungdomsserie. I bara ett fall fann man skältill s. k. fällande beslut. Bland annat på grund av detta har nämnden avståttfrån en mera systematisk granskning av flera program för ungdomen. Det kanockså nämnas att vi tUl radionämnden då och då får anmälningar från kritiskamedborgare, som kräver en omfattande och noggrann granskning av Radiosprogramutbud i dess helhet med utnyttjande av expertis, men radionämnden harefter övervägande avvisat dessa propåer. krävs, som jag sade, från såväl höger- som vänsterhållatt radionämnden mera kontinuerligt skall bevaka och granska programutbudet idess helhet. Jag har varit ledamot av radionämnden alltsedan denna tillkom isin nya ordning 1967. Med utgångspunkt från mina erfarenheter törs jag påståatt det helt enkelt är omöjligt för ett granskningsorgan att följa ochbevaka det totala programutbudet i tre ljudkanaler och tvåtelevisionskanaler, om inte detta granskningsorgan fick ett hundratal högtkvalificerade och nervstarka personer i sin tjänst.