prot · FV09128 · 1972-12-31 00:00:00 — Det var med något blandade känslor som jag lyssnade tillfru ' varningssignaler, som naturligtvis är grundade på faktiskaförutsättningar men , som industriministern också sade, skulle kunnabinda de alternativ vi har. Man måste ju ställa frågan: Vad har viatt ta tUl i stället? Som det nu ser ut är det säkerligen nödvändigt med ettantal kämkraftverk i . Men jag är heltövertygad om att man kommer att säga att de kämkraftverk som nuuppförs är fruktansvärt gammalmodiga, och vi får väl hoppas att man vid dentidpunkten har kommit fram till energikällor som är helt säkra i aUa avseendenoch ger den energi som behövs. Problemet med det radioaktiva avfallet har skötts på ettskandalöst sätt i , men jag skaU inte beröra detta vidare. Det finnsutförligt behandlat bl. a. i tidskriften . Här i hade vi emellertid en mycket stor debatt iStockholms stadsfullmäktige , och jag vUl minnas också någon gångtidigare men jag har inte i all hast kunnat få fram material om detta. Det varjag som tog initiativet tUl debatten om säkerhetsproblemen kring atomenergin ien interpellation tUl dåvarande industriborgarrådet. Det gäUde detkärnkraftverk i liten skala som byggdes i i södra ytterområden.Jag var mycket försUctig med att gå fram där. Jag ifrågasatte inte kraftverketsvara eller inte vara, utan frågan gäUde bara hur man skulle tUlvarata detradioaktiva avfallet. Mängderna av sådant avfall var utomordentligt små, ochsåvitt jag förstår hade man mycket god kontroll över det, men fråndriftledningens sida ville man då inte binda sig för den metod som jagföreslagit för de små mängder det gällde. Metoden innebar att man brände inavfallsprodukterna i lera och gjorde keramik av det och deponerade avfallet idenna form t. ex, på botten av någon nedlagd gruva. Efter vad jag förstod villeman inte ha något prejudicerande beslut på tUlvägagångssättet i det fallet. tror jag att de svenska teknikerna kanske delvisberoende på den oerhört intensiva uppmärksamhet som denna energiform har varitutsatt för - har säkerhetsgränser som är betryggande. Men hardet dykt upp nya orosmoment. Jag har här framför mig oktobernumret , där man skriver följande: "De oväntadeoch kostnadskrävande bränslemissöden, som drabbat moderna lättvattenreaktorerunder , understryker det nödvändiga i att öka kunskaperna om hurbestrålningen påverkar bränslet och att rutinmässigt kontrollera bränsle somlevereras tUl kärnkraftverken." fanns det också en artikel i , där under rubriken ". Sverigeöverväger skärpt kontroU" skriver följande: "Radioaktivt läckage ur bränsleinneslutningar i kärnreaktorerför elkraftproduktion har blivit en internationell skandal.I centrum föruppmärksamheten befinner sig den amerikanska jättekoncernen svenska beställt den övervägande delen avutrustningen för det stora kärnkraftverket vid från dettaföretag, har den närmaste händelseutvecklmgen Resurs- och energipolitiken m. m. Resurs- och energipolitiken m. m. avsevärdbetydelse för ." av den utomordentliga amerikanskatidskriften diskuterar man också mycket utförligt just denna typ avorosmoment kring reaktorerna och säger att avfallsprodukterna som genereras kanutveckla tillräcklig hetta för att smälta bränslet och de stödjandestrukturerna - det skaU väl vara höljet kring bränslet. Tidningen skriver attdet inte är uteslutet att följden någonstans kan bli en stor katastrof. Sedan1965 har amerikanska arbetat speciellt med atteffektivisera de katastrofskyddsanordningar som skall utlösas för att kylasystemet, om det skulle rusa. Detta är frågor som jag inte behärskar i detaljoch som jag inte alls är sakkunnig på; jag har bara velat nämna om dem här. Jag håller med industriministern om att eftersom vi har denämnda farorna att ta hänsyn tUl måste vi kunna anvisa alternativ om inte dennaenergikäUa kan användas. Om har vi kanske andra källor utan de risker somnu är förbundna med kärnkraftverken även om de såvitt jag förstår är relativtsmå, där kontrollen är vad den börvara. Jag är tveksam tiU en kampanj som enbart koncentreraskring riskerna med kärnkraftens fredliga utnyttjande. Den drar uppmärksamhetenfrån något som är betydligt allvarligare, nämligen det militära utnyttjandet avkärnkraften. Vi har enbart i enligt den senaste uppgift jag sett 7000 atornstridsladdningar färdiga för avskjutning. Man kan lätt före-stäUa sigatt det kan ske olyckshändelser när så enorma mängder explosivt material finnsfärdigt att använda, för att nu inte tala om vad produktionen av allt dettamaterial innebär. Jag tror att det är på detta vi i första hand skall riktauppmärksamheten och inte fullt så mycket på den fredliga användningen avatomkraften. Vi har vidare de kärnvapenprov i atmosfären som då och dågörs i och i , de franska och de kinesiska kärnvapenproven,som sprider radioaktiva avfallsprodukter världen runt. Vi vet vUka avsevärdamängder radioaktivt material som spreds runt jorden då och USAför gjorde sina stora prov. De prov som pågår måstestoppas, och de lager av kärnvapen som finns måste på ett eller annat sättskrotas ned. Sedan kanske vi kan ägna mera uppmärksamhet åt de i jämförelse meddetta trots allt mycket små risker som är förknippade med kärnkraftens fredligautnyttjande. Överläggningenvar härmed slutad. Propositioner gavs på bifall till dels utskottetshemställan, dels reservationen nr 1 av i Glömminge m. fl. imotsvarande del, och förklarades den förra propositionen vara med övervägandeja besvarad. Sedan i Glömminge begärt votering upplästes ochgodkändes följande voteringsproposition: Den som vUl att kammaren bifaller näringsutskottets hemställan i Nr 128 Förbud mot saluförande av visst emballage betänkandetnr 50 punkten 1 mom. a röstar ja, den det ejvill röstar nej. Vinner nejhar kammaren bifaUit reservationen nr 1 av i i motsvarande del. Vid omröstning genom uppresning förklaradesflertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Då herrBörjesson i Glömminge begärde rösträkning verkställdes votering Denna omröstning gav följande resultat: Propositioner gavs på bifall tUl dels utskottetshemställan, dels reservationen nr 1 av i Glömminge m. fl. imotsvarande del, och förklarades den förra propositionen vara med övervägandeja besvarad. Sedan i Glömminge begärt votering upplästes ochgodkändes följande voteringsproposition: Den som viU att kammaren bifaller näringsutskottets hemställan i betänkandetnr 50 punkten 1 mom. b röstar ja, den det ejvill röstar nej. Vinner nejhar kammaren bifallit reservationen nr 1 av i i motsvarande del. Vid omröstning genom uppresningförklarades flertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Dåherr i Glömminge begärde rösträkning verkställdes votering medomröstningsapparat. Denna omröstning gav följande resultat: Propositioner gavs på bifall till dels utskottetshemstäUan, dels reservationen nr 2 av i , och förklaradesden förra propositionen vara med övervägande ja besvarad. Punkterna 3 och 4 Kammaren biföll vad utskottet i dessa punkter hemställt. § 12 Förbud mot saluförande av visst emballage Föredrogs näringsutskottets betänkandenr 51 i anledning av motion om förbud mot saluförande av visst emballage. Förbud mot saluförande av visst emballage I detta betänkande behandlades motionen 1972:1363 av herrÅker-feldt m. fl. (c) vari hemstäUts att skulle besluta att anhållahos Kungl. Maj;t om lagförslag syftande tUl förbud mot sådant emballage somfrån kostnadssynpunkt stod i uppenbart missförhållande tUl den salufördaprodukten och innebar misshushållning med icke reproducerbara naturresurser. Utskottet hemställde att skulle avslå motionen1972:1363. Reservation hade avgivits av herrarGustafsson i (c), (), i (vpk) och iSäffle (c), som ansett att utskottet bort hemstäUa, att med bifaU tUl motionen 1972:1363 hos Kungl.Maj:t skuUe anhålla om lagförslag syftande till förbud mot sådant emballage somfrån kostnadssynpunkt stod i uppenbart missförhållande tUl den salufördaprodukten och innebar misshushållning med icke reproducerbara naturresurser. Till betänkandet hade fogats ettsärskilt yttrande av herrar i (fp) och i (fp). HerrGUSTAFSSON i (c); I näringsutskottets betänkande nr 51behandlas motion nr 1363 av m. fl., vari hemställs att riksdagenskall besluta att anhålla hos Kungl. Maj:t om lagförslag syftande till förbudmot sådant embaUage som från kostnadssynpunkt står i uppenbart missförhållandetUl den saluförda produkten och innebär misshushållning med icke reproducerbaranaturresurser. Vi kan väl i stort vara överens om att det förekommer ettganska stort slöseri med emballage för bl. a öl och läskedrycker. I många fall har konstaterats att priset på emballagetinte står i rimhg proportion tUl priset på innehållet. Det är väl inte att tatUl för starka ord, om man säger att vi i detta land har något av ettförpackningsraseri, som vi kanske är ensamma om i världen i övrigt. Statenspris- och kartellnämnds undersökning har visat att plåtburkar och engångsglasstiger hastigare i pris än den vara som förpackas i dessa emballage. Under åren1965 1969 steg sålunda förpackningskostnaderna , medanvarukostnaderna enbart steg . MUjöskyddssynpunkterna vid användandet av dessa embaUageskall jag inte gå in på i detta sammanhang, men vi vet alla att det kostarpengar att få bort engångsemballaget utefter våra vägar. Dessutom medförengångs-emballaget ökade renhållningskostnader för den enskUde och för kommunen.Kostnadssynpunkten torde vara den lättaste för konsumenten att överblicka.Kunde man erhåUa en dämpning i de fortgående prisstegringarna genom att få bortengångsembaUaget, skulle detta komma konsumenterna och landet till godo.Dessutom skulle nedskräpningen i naturen minskas och den meningslösaförstörelsen av mineralråvara hejdas. En sak är klar: Returglas måste förreller senare komma till större användning än . Med detta,herr talman, ber jag att få yrka bifall till reservationen. FruNORDLANDER (vpk): I motionen 1363, som behandlas, finnssiffermaterial som inte kan bestridas gäUande de stigande kostnadernamotiverade av engångsförpackningar för öl och läskedrycker. Övriga kostnadersom åsamkas oss alla oavsett konsumtionen av dessa varor är svårare attverifiera, men att de är betydande är vi alla överens om. Om här räknas in allakostnader, från förstörda ryggar pä våra sophämtare samt skador på djur ochmänniskor som vistas i naturen till kostnaderna för renhållningen av våragrönområden, får vi dyrt betala för vad vi tror är välfärd och bekvämlighet.Att det är improduktiva arbetsuppgifter vi skapar genom användandet av nämndaengångsförpackningar är också helt klart. Jag vill ta upp några frågeställningar som inte kanförbigås i debatten om engångsförpackningar. I första hand innebärnedskräpningen otvivelaktigt miljömässiga problem, som vi inte lyckas kommatill rätta med en nedskräpning som inte bara förekommer i naturen utan ocksåi vattendrag och i själva stadsmiljön. Även om ansvarsbestämmelser finns medförbud mot nedskräpning, fungerar inte detta. Kommunerna, som har det slutligarenhåUningsansvaret, får ta över. Kommunerna har, som vi vet, inte obegränsaderesurser för att klara en tiUfredsstäUande renhållning. I dagens ekonomiskaläge är resurserna tvärtom starkt begränsade, med känt resultat. En annan fråga, som jag redan nämnt, är de ökadeskaderisker som sönderslagna flaskor och trasiga, ofta rostiga plåtburkarmedför för såväl människor som djur. Följden blir inte bara kostnader utan ävenonödigt lidande för dem som drabbas. Kostnadsberäkningar på detta område finns,men jag skall inte gå på dem här. Jag kan bara konstatera att kostnaderna ärbetydande. En tredje fråga som tas upp i reservationen är slöserietmed råvaror. Den hör delvis samman med den första frågan. Den ökadetUlverkningen av engångsförpackningar påverkar naturligtvis i stor utsträckningnedskräpningen. Ett förbud mot engångsförpackningar skulle inte bara innebäraen besparing av befintliga råvaror utan skulle också få tUl resultat att andrakostnader, exempelvis för renhållning, minskar. I övrigt tycker jag att utskottet gör det litet lätt försig, när det säger att de råvaror som åtgår för framställning förengångsförpackningar åtminstone när det gäller glasförpackningar - är avsådant slag att någon bristsituation inte kan förväntas uppstå under överskådligtid. Är inte detta att sopa en del av problemet under mattan? Det är ju inteenbart råvaror som förbrukas vid en tillverkning av varor. Energi är en storförbrukningsvara vid all tUlverkning, och energi har vi, vilket framgått avföregående debatt, ytterligt begränsade resurser av. En uttömnmg av deresurerna kommer att inte bara påverka utan helt förändra vårt levnadssätt.Driver man den frågan till sin spets, får man sannoUkt vara tacksam för att mantiUhör den utdöende generationen. Inte heller meningen, att man inte skuUe kunna bryta ut enproduktgrupp och införa förbud utan att hela frågan om begränsningen ianvändandet av vissa naturresurser först prövats, kan godtas. Det borde varalättare att i ett konkret fall pröva verkan av ett förbud; kanske kunde detmedverka till en ökad industriell forskning både för återvinning och Förbud mot saluförande av visst emballage Förbud mot saluförande av visst emballage bättreförpackningar ur miljösynpunkt. Utskottet har i sin motivering för avslag på motionen intekunnat prestera mer än en från dess synpunkt positiv mening för användandet avengångsförpackningar. Enligt min och reservanternas uppfattning är det enohållbar motivering. Vad är det då som anförs? Jo, att ett förbud motengångsförpackningar inte kan motiveras med att priset per Uter bhr högre fördryck i engångsförpackningar än för dryck i returglas. Man hävdar att det ärnaturligt att konsumenten härvidlag liksom på andra områden har möjhghet attgöra sitt eget konsumtionsval. Om konsumenten är beredd att betala ett högrepris därför att han föredrar denna förpackningstyp, bör han ha denna möjlighet. Reservanterna har här sagt att valfriheten förkonsumenterna på detta område inte är särskilt stor, då långt ifrån aUa butikerför ett valfritt sortiment, vilket lätt kan konstateras av den som sköterinköpen. Här är det motiverat med ett halvt erkännande åt KF, som efter denopinion som fördes återinförde valfriheten med returglas, åtminstone i kvartersbutikerna.Men eftersom de håller på att försvinna, minskas valfriheten också där. Personligen skulle jag vilja gå mycket längre i begränsningenav den s. k. valfriheten av förekommande förpackningar av olika eller i mångafall lika varor, som enbart sker i fördyrande syfte och för att döljaeventuella prishöjningar. Den omskrivna valfriheten och den motivering man oftamöter vid inköp av olika varor är: "Vi tillhandahåller vad konsumenternaefterfrågar." Detta är inte korrekt. begränsas valfriheten av enofta osund reklam och av vad fabrikanterna anser mest lönande också när detgäller de engångsförpackningar som vi nu diskuterar. Kostnadsfördyringen förfamiljerna är inte oväsentlig, i varje fall inte för dem där matkontot redan ärknappt och ständigt knappas in genom pågående prishöjningar. Men utskottets majoritet slår i det här fallet vakt omvalfriheten för konsumenten att betala ett högre pris genom en vissförpackning, men är inte lika benägen att slå vakt om valfriheten för ett lägrepris genom en annan förpackning. Så sent som fördes en ingående debatt iriksdagen i samma fråga med en annan vinkling, det finns ingen anledning attupprepa den debatten . Därför yrkar jag med hänvisning till vad somanförts bifall till den reservation som bifogats näringsutskottets betänkandenr 51. i (fp): Det har varit många turer här i närdet gäller engångsförpackningar sedan vi första gången diskuterade dem ,då i var den första motionär som tog upp problemet, ochjag var den förste motionär som skrev på ett mycket hårt förbud motengångsglas för öl och läskedrycker. har väl uppfattningarna ändrats om de härproblemen. har bundit sig för återvinningsprincipen, och vad gällerengångsförpackningar för öl och läskedrycker har vi förordat ett pantsystem,men i den motion vi nu behandlar och i reservationen i anledning av den begärsförbud mot sådana engångsförpackningar som för konsumenten medför fördyring vidinköp av varor. Man säger också att det är svårt för konsumenterna att ha någonvalmöjlighet. Det är klart att det är svårt i många sammanhang, det håller jaggärna med om. Förpackningsindustrin har kunnat tillgodose vissa behov. För entid sedan var vi hos , där jag tog upp detta problem med en avföreträdarna för mejerihanteringen. Frågan gällde om man skulle kunna slopaengångsförpackningarna på mjölk. Jag fick till svar, att det var omöjhgt attslopa dessa. Med de stora investeringar som gjorts inom mejerihanteringen skuUedet bara inte gå. Man skulle inte kunna återgå till glas- eller bleckflaskor,eftersom hela detaljhandeln då skuUe behöva omkonstrueras. Man skulle bhtvungen att skaffa helt nya tappningsanordningar, vilket bleve betydhgt dyrareför konsumenten. Det är alltså inte så lätt att med ett enda klubbslagförbjuda engångsförpackningar, även om vi bör sträva efter att i störstamöjliga utsträckning få bort dem. Vi har en grupp som studerar dessa problem,och vi har i ett särskilt yttrande anfört våra synpunkter på de olika typernaav engångsförpackningar. Vi har därför inte kunnat biträdareservationsyrkandet. Förbud mot saluförande av visst embaUage Låt mig ställa kyrkan mitt i byn genom attgenast ställa frågan: Om vi förbjöd engångsglas och sedan handel och industrilät panten i allmänhet vara t. ex. per glas, tror någon att vidå skuUe få glasen i retur i någon verkhgt betydande omfattning? Svaret är givetvis nej. På papperet, officiellt, voreengångsglasen avskaffade - men i verkligheten skulle en mycket stor del, jakanske största delen av glasen, gå den önskade äteranvändningen förbi. Folk iallmänhet skulle helt enkelt inte besvära sig med att gömma, samla ihop, bäraoch lämna tillbaka sina s. k. "returglas". Samma sak skulle ske ifråga om andra förpackningar. Detta visar att frågan inte är så enkel att denblir löst genom att vi bara inför ett förbud. Varje försök att effektivt och praktiskt taget"stoppa engångsglasen" måste därför bl. a. bygga på att man inför ettpantsystem, där panten sättes så högt att det verkligen upplevs som lönande förkonsumenten att lämna tillbaka förpackningarna. Med andra ord behövs ettgenerellt och kraftigt tilltaget pantsystem. Får vi inte det har man bara ritatluftslott, och resultatet blir därefter, dvs. inget rejält händer. Givetvis får i detta system ingå kontroll av produktionoch import av sådana förpackningar, så att inte försäljning som returglas skerutan föregående användning. Intervjuundersökningar visar att avmänniskorna säger att de avser att välja returglas, om både sådana ochengångsglas finns i affärerna. Men har Konsumaffärer kunnat visa, attdå båda förpackningssorterna finns att tillgå på likvärdiga vUlkor, så är det istället av kunderna som tar engångsförpackningarna! Om deträttvisande mer exakt i de här siffrorna kan diskuteras, men de pekar på det viktigaproblem som folks faktiska beteende utgör. Förbud mot saluförande av visst emballage att förSystembutikernas returglas är återkomsten bara ca 1,8 gånger per glas.Slutsatsen blir återigen denna; Själva pantsystemet måste förändras; det behövsen högre nivå för panterna. Engångsglasen för vanliga produkter är i huvudsak av ondomed hänsyn till miljöverkningarna. Jag tänker då på samtliga tre effekter, dvs.på nedskräpningen inklusive de skador på människor och djur som den åsamkar på de ökade sopmängderna och på den snedvridna resursförbrukningen förvärldshushållet genom förpackningar, vUka inte blir återanvända. När det gäller användningen av jordens naturresurser ochdetta är det tema som motionärerna tagit upp kan man inte förbjuda vissatyper av förpackningar enbart med den hänvisningen. Detsamma gäller deras skälatt en viss förpackning är ovanligt dyr. Förbud på sädana grunder skulle ledatill orimUga konsekvenser. Man skulle med lika stor rätt kunna förbjuda bilarsom väger över t. ex. eller drar mer än 0,8 Uter per mU som manförbjuder plåtburkar därför att de skulle innebära en för stor användning avjordens naturresurser. Däremot finns det skäl att begränsa användningen avförpackningar som förutsätter onödigt slöseri med naturresurser, metallråvaroroch energi. Detta slöseri med naturresurser måste vi angripa. Det gäller då atthitta det system som är effektivast. Den bästa slutsatsen här bör bli att manbör pröva att kombinera det generella pantsystem jag nämnde med ett system föråteranvändning av burken eller flaskan genom en avgift per förpackning förproducenter som trots att alternativ finns inte använder sädana emballage som iallmänhet återanvänds. Det är rimligt att kostnaden för betydandemiljöförstöring och slöseri med naturresurser tas ut. Avgifter har den poängen att de genom denkostnadsbelastning de utgör tvingar företagen att ständigt förbättra sinteknik. Vid en ren förbudslinje kommer man däremot aUtid i den situationen, attvissa förpackningar och tänker jag på mer än dem för öl och läskedrycker,för detta är ett vidare problem också - delvis har fördelar och delvis harnackdelar och att man därför vid avvägning mellan förbud och icke-förbud iblandlåter förpackningarna vara kvar vid rådande teknik. Avgifter däremotstimulerar fram en teknisk utveckling tUl sådana förpackningar som är vällämpade för återanvändning, eftersom avgiften för dessa givetvis är låg elleringen alls. Som framgår innebär en ren förbudsUnje klara nackdelar påsikt utöver att den blir ineffektiv om den, vilket reservanterna glömt, inteförenas med åtgärder för att höja pantbeloppet. Att ständigt göraförpackningarna bättre för miljön måste bh en av huvudmetoderna i en politiksom inte bara ser till den teknik som finns just nu utan vill driva fram enbättre och mer skonsam teknik. Det är i det sammanhanget vi bör prövaavgiftssystemet också. Givetvisbör uppenbart giftiga och liknande emballage helt förbjudas. Slutsatsen av det synsätt på effektivitet ivåra ansträngningar som jag här presenterat är följande. Kampen motengångsglasen, plåtburkarna, osv, skall föras på tre linjer: För detförsta behövs förbud för sådana produkter som vid använd- ning eUerdestruering ger upphov till miljöskador genom att de innehåUer ämnen som ärgiftiga eUer mycket svåra att bryta ned. För det andra fordras ett generellt pantsystem för övrigasådana förpackningar. Panten skall tillses bU så hög att konsumenterna av varanblir benägna att återlämna förpackningarna efter användningen. För det tredje bör avgifter kunna prövas i kombination medpantsystemet så att återanvändning av förpackningarna stimuleras. Av vad jag här har sagt är det tydligt att det inte gåratt acceptera reservanternas linje, eftersom argumenteringen där liknar enschweizerost det är mest hålen som syns. Kampen kan inte heller föras på enhalv linje, och jag syftar då på utskottsmajoriteten. Dess skrivning är intestark till förmän för kraftfulla åtgärder av det slag som jag här har pekat påsom nödvändiga. Vi två som för suttit på ärendet i utskottet hardärför gjort ett särskilt yttrande. Jag vUl förklara att vid eventueUomröstning kommer vi att avstå med hänvisning tUl det yttrandet och till vadsom här har sagts. Må den viktiga frågan om engångsförpackningarna få en snarlösning men en lösning som blir effektiv! Förbud mot saluförande av visst emballage HerrBLOMKVIST (s): Som framgår av anförandena här harreservanterna följt upp motionen 1363 av m, fl. 1 reservationenföreslås att måtte anhålla hos Kungl. Maj;t om lagförslag syftandetih förbud mot sådant emballage som från kostnadssynpunkt står i uppenbartmissförhållande till den saluförda produkten och innebär misshushåUning medicke reproducerbara naturresurser. I motiveringen för förslaget anförs i motionen bl. a.följande; "Från miljösynpunkt är både engångsglas och burkar av plåt ellerplast synnerhgen förkastliga. Slöseriet med pengar förvärras genom de extrarenhällningskostnaderna."