prot · FV09112 · 1972-12-31 00:00:00 — Men ingen har sagt att dessa poäng skuUe innebära att man hade rätttill en tjänstepension, utan de skulle endast vara en förstärkning av de år somman kunde tjäna in pä förvärvsarbete före eller man hadevårdnaden om bam. Det är först pä detta förvärvsarbete som man skulle kunnagrunda en pension, varpå man skulle kunna lägga till ett par poäng förvårdnaden av barn. Ingen har framfört något annat förslag, och vi kan alltsåinte säga att vare sig kraven på ATP-poäng eller kraven på en liten förhöjningav sjukförsäkringen för hemmafruar utgör någonting som säger att vi likställerhemarbete med förvärvsarbete. Det förslag om värdnadslön som här nämndes är inte nytt.Det hade vi med i vårt kvinnoprogram . Som sade har vimåst kasta möjligheten till valfrihet över bord, eftersom vi inte sett någraframgångsmöjligheter att fä en verkhg likställighet. Inte ens de djärvaste hartänkt att man under barnavärdande år skulle ha en sä stor värdnadslön, att detgav samma ekonomiska ersättning som om man hade gått ut i förvärvsarbete. Ingenhar kommit med ett sådant förslag. Även om man skulle kunna tänka sig dettabara , skulle det komma att kosta oerhördapengar. När förslaget har diskuterats bland annat i familjepolitiska kommittén,har det förkastats eftersom man ansett sig kunna nå bättre möjligheter förkvinnorna och bättre omvårdnad av barnen genom att lägga pengarna tillfamiljerna pä annat sätt. Det finns alltså inte något likvärdigt alternativ tillförvärvsarbetet i fråga om trygghet och ekonomisk ersättning. När man här talarom vissa förbättrade förmåner för de hemarbetande är det ett skenalternativ. Vigodkänner inte denna nedvärdering av kvinnorna i värdnadsarbetet. godtar dethelt enkelt inte som en lösning. Liksom statsminister säger vi attekonomisk självständighet och oberoende ligger på arbetsmarknadssidan; för dehemarbetande kvinnornas del fär man ha tillgängen till förvärvsarbete så gensom möjlig för att de skall få en likställighet. Vårt likställighetsresonemang har emellertid konsekventdrivit oss dithän att vi säger: Innan vi har erbjudit kvinnorna en möjlighettill förvärvsarbete, innan vi givit aUa mödrar eller fäder möjlighet att fåsina barn väl omhändertagna bör vi icke skippa de förmåner som finns avtypen änkepension eller hustrutillägg. De får vara kvar. Vi har ocksä sagt attde andra förmåner, som vi har pä ett så blygsamt sätt för dehemarbetande, bör förbättras. Men vi säger att ersättning vid sjukdom eller vidbarnsbörd, pension, vid yrkesskador och arbetslöshet bör tillskapas på annan grundän att vara kopplad till mannens lön. Den bör vara kopplad till kvinnans egenarbetsinsats såsom vårdare. Arbete ät alla, likställighet i omsorgen om aUa barn är deprinciper vi hävdar i värt familjeprogram och som har verkat sä främmande fören del pä det borgerliga hållet. Men om vi nu vill att det skall anskaffasarbete, har vi aldrig tänkt oss att man så att säga skall öronmärka kvinnornamed nägon länsbokstav och säga att det endast är där de skall ha arbete som detföresvävar . Vi har nog tänkt att det här måste bli en rörlighetpä arbetsmarknaden och full frihet att söka sig till olika möjligheter för sinförsörjning. Men jag kan försäkra att det program vi har lagt fram integer uttryck för någon normlöshet utan snarare ger uttryck för mycket höganormer och för en omsorg om barnen och om de hemarbetandes självständighet ochlikställdhet. kom en av de yngre - kanske en av defrämsta här i kammaren - nämligen med en hel delpåståenden som ;kunde tydas så att han inte var intresserad av att ge de ogifta- och det gällde i hög grad kvinnorna samma ställning som de gifta. Jag vetatt han har skrivit en artikel i för ganska länge sedan omdetta. Han hade en betraktelse över som han sade vad regeringens skatte- ochbidragssystem innebar. Han sade att det utgjorde en premiering av dem som integifte sig. Han tyckte inte om självständigheten den irriterade honom. Hantyckte att systemet motverkade äktenskapet. Jag vet inte riktigt vad som rördesig inom honom. Det föreföll mig, som om han ville angripa särbeskattningen ochönskade en sambeskattning. Han var missräknad över att bidrags- ochskattesystemet - som det nu var utformat - inte utgjorde det tryck på ungamänniskor som han ville ha för att fä dem att gifta sig. Vi vet ju att man äveni de bästa familjer i moderatkretsar numera lever i synd ganska ordentligtefter gammal uppfattning. frågade som ensökande ande och tittade sig omkring i salen om någon skulle kunna säga vaddetta berodde på. Men han utgick i sina resonemang från att detta berodde påatt både gifta och ogifta fick del av de förmåner som var förknippade med vårtbidrags- och skattesystem. Jag uppfattade det ocksä som om han inte tyckte om detbostadsstöd som lämnas barnfamiljer i lägre inkomstgrupper. även tillogifta med barn. Men det var någonting som irriterade på denna punkt. Han tyckte självklart inte om den skattelättnad somgenomförts för ensamstående med barn. Han ville speciellt markera att beskattningenborde vara sådan att den blev tUl fördel för dem som var gifta. Faktum är ialla fall att ett gift par där endast ena maken har inkomst har en extraskatteförmän, nämligen ett avdrag på . Om båda makarna har egnainkomster, har de också mycket goda förmåner. Jag har läst den Usta som herrBurenstam en gäng redogjort för. Det finns inte nägon genomgåendetendens att favorisera de ogifta eller en familj där en man och kvinna levertillsammans utan att vara gifta. Bidrags- och skattesystemet kan nämligen verkamera fördelaktigt för de gifta i det ena faUet och mera fördelaktigt för deogifta i det andra fallet, men det är inte här fråga om nägon genomgåendetendens. Uppenbarligen ville dock driva den linjen att mangenom bidrags- och skattesystemet borde försöka rädda äktenskapet. Vid brist pä daghemsplatser har man haft sompraxis att den ensamstående med barn har fått företräde. Ingen vägar väl hellerpåstå att denna praxis är felaktig, I så faU kan man ju väcka en motion. Jagtror det är vi senast hade borgerliga motioner i vilka manabsolut krävde en utredning om de ensamståendes missgynnade ställning.Motionerna har kommit igen år . säger man att de ensamstående äralltför gynnade. Jag tycker det är smätterier och har svårt att se att det ärnågot annat än en allmän vilsenhet inför utvecklingen som gör att man resonerarså. Hur kan en framstående ekonom som försöka göra dettatill en stor sak? Han sade att han skulle komma igen i kammaren och "ta enhelafton i frågan". Det är dock märkligt att han i samma mening som hantalade om att regeringens skatte- och bidragspohtik missgynnade äktenskapetgick in pä ett moraliserande om hur bedrövligt tillständet varmed ett ökat antal narkomaner. Fler aborter och kriminalitetens olyckor sombredde ut sig. Skulle det också vara en följd av regeringens skatte-ochbidragspolitik? Det vore intressant att fä höra om stårför det. Om inte annat så fär vi väl "klämma" honom nästa gång hanuppträder i den här frågan. Jag misstänker att det kanske gick htet av gammalvana när han tog upp dessa ting tillsammans. Frågan är om man inte kanmisstänka att det är vanhg moderatpropaganda när man först har hört sedan resonera om dessa ekonomiska orättvisor, somman säger, och sätta dem i samband med det moraliska förfall som de ser omkringsig. Jag är rädd för att det är så. Med utgångspunkt i det socialdemokratiska familjepolitiskaprogrammet och de principer som vi där hävdar vUl jag säga att det är medtillfredsställelse vi noterar de åtgärder som har föreslagits av regeringenför att öka arbetstUlfäUena, för att stimulera bl. a. till värdutbildning ochfä fler ungdomar ut i arbete. Vi ser dem som ett plus och åtgärder i rättriktning som väl överensstämmer med vår uppfattning om hur ett framtida samhäUeskaU se ut, hur familjen bäst skyddas. () kort genmäle: i säger att jag hargjort mig skyldig tiU ett felcitat. Jag citerade inte utan refererade den härkommitténs lilla skrift om ett familjepolitiskt program. Men jag skall citeraur den , så fär andra döma om jag gjorde mig skyldig till en överdrift ellerinte. Det stär nämligen: "I borgerliga kretsar formuleras målsättningarnaför arbetslivet utifrån övertygelsen att förvärvsarbete är något negativt; attmänniskan kan förmås tUl arbete endast med hjälp av piska eller morot. Vi taravstånd frän denna människosyn som är djupt reaktionär ochmänniskofientlig." Det jag sade var verkligen mycket välvilligt i förhållandetill det citat jag nu har läst upp. Jag tar verkligen själv och det görcentern ocksä avstånd från den syn som här har pådyvlats andra partier ochsom jag är övertygad om inte har någon förankring i verkligheten. För övrigt avstod jag i mitt förra anförande från att gåin pä vårt famUjepolitiska program och det program som värt kvinnoförbund harframlagt i form av en skrift som heter arbetshv, därför att jag vetatt den frågan kommer att debatteras av företrädare för de olikapartierna. Jag vet dock det vill jag begagna tillfället attframhålla - att det i långa stycken råder en stor samstämmighet mellanSocialdemokratiska kvinnoförbundets förslag och det förslag som har lagt fram. Men det finns naturligtvis också avgörandeskillnader, som jag inte har tid att utveckla här i någon större omfattning.Jag vill bara nämna en, som i ägnade stor uppmärksamhet,nämUgen frågan om valfriheten. Jag stryker livligt under att det intefinns någon större valfrihet för kvinnorna att gå ut i förvärvsarbete, men jaghävdar bestämt att vi inte får ge upp valfrihetsprincipen. Det är inte vi somskall bedöma hur människor gör sina val. Vi skall ge dem förutsättningar attkunna välja. Sedan är det individen själv - far eller mor; vi vill arbeta föratt de skaU vara jämställda som skall avgöra om man skall välja yrkesarbeteframför att vårda de egna barnen. Det är dit vi vill nå med de åtgärder som vikommer att ytterligare utveckla i konkret form under diskussionen . FruERIKSSON i (s) kort genmäle: Man kan misstänka det mesta när det frånmoderat håll antyds att ingående av äktenskap eller inte är beroende avhuruvida det utgår en skattereduktion eller ett litet bidrag. Under sädanaförhållanden är det inte märkligt om man tror att även frågan om arbetetbedömes på detta lättvindiga sätt. Men beträffande valfriheten, , har vi inte - ochdet står inte i någons makt föreskrivet för människor hur de skall göra. Menvi säger att det är ett hyckleri att påstå att det finns valfrihet när det enasättet att arbeta ger ekonomisk trygghet och självständighet medan det andrainte ger en motsvarande ekonomisk trygghet. Man kan för all del säga att dehemmaarbetande skaU ha rätt till sådan trygghet, men vad vi vill säga är att omvi skaU tala om valfrihet, bör det verkligen vara fråga om en valfrihet mellanolika alternativ, som ger självständighet och ett ekono- misktutbyte motsvarande vad som utgår för arbetsinsatser på olika håU iförvärvslivet. Vi vUl nämligen inte ifrågasätta att arbetsinsatserna är säskilda i värden. Vi tror att arbetsinsatsen i form av värd av barn i hemmet kanvara precis lika mycket värd som en arbetsinsats utanför hemmet, och vi hävdaratt det då ocksä vore skäligt att garantera samma ekonomiska uppskattning förbägge slagen av insatser. Vi har inte sett något sådant förslag. Jag refererade deförslag som kommit. Vi godkänner inte dessa och anser inte att man kan slå sigtill ro med dem. Vi skall försöka förbättra dem, men vi tror inte att detta ärutvägen. Vi menar att kvinnorna bör ha en säkerhet i sitt förvärvsarbete, såatt de fär viss ersättning även om de gör uppehåll i detta för att utföra eninsats i hemmet. Det tror vi är bättre än att kvinnorna först skall arbeta ihemmet utan någon trygghet och sedan skaU hoppa in någon gäng i förvärvsarbetenär det verkar lämpligt, ofta pä mycket ofördelaktiga villkor. LikställighetenmeUan kvinnor i hemmet och utanför hemmet, som båda är arbetande, tUlgodosesicke genom de förslag som framlagts, och det är därför vi säger att vi vill haen bättre grund för likställigheten. () kort genmäle: Jag kan inte förstå logiken i dettaresonemang. Först talar i om att man bör värderayrkesarbete utanför hemmet och i hemmet hka. Men i är honfärdig att ge upp tanken på att verkligen skapa likställighet också itrygghetsavseende och i ekonomiskt avseende. Jag är medveten om att detta målär mycket högt satt, men vi menar att man inte får ge upp strävandena att nådet och bara gå in för det andra alternativet, som enligt ert program är attkvinnan först skaU gå ut i förvärvshvet och att man sedan törhända skall skapavalfrihet för henne. Den vägen vill inte vi gå. Det fanns en annan punkt i förra anförandesom jag skuUe vilja kommentera. Hon sade att vi i vår riksplan vill öronmärkakvinnornas arbetsplatser. Det är inte alls så värt förslag fungerar. Vi villskapa en differentierad arbetsmarknad i alla regioner, så att människorna färvalfrihet även i fråga om bostadsort. Vi har aldrig trott att rörligheten hosarbetskraften skulle upphöra. Vi vill bara att det skall finnas möjlighet attvälja, både inom regionen och mellan regionerna. är det dåligt beställtmed den valfriheten. i (s) kort genmäle: Man skaU vara bra anspråkslös, , omman anser att man har skapat ett alternativ genom att år efter är slänga in enmotion som ingen tar på allvar, nämligen den om att värdnadsbidragen skallkunna ersätta vad en kvinna i förvärvsarbete utanför hemmet får. Vi anser skaU ha betydligt större anspråk på ersättningarna åt kvinnorna i hemmet,men efter de långa och fruktlösa försök som vi själva har gjort - där vi iblandhar fått ett litet halvhjärtat instämmande från det borgerliga håUet - tror viinte att det lyckas. Därför säger vi; Ge kvinnorna rätt till arbete och enförankring i de sociala förmåner som är knutna till arbetet! Innan det lyckats vill vi genomföra sädana förbättringarsom t. ex. i mera blygsam skala har föreslagit . Vinöjer oss icke med de blygsamma förslagen, utan vi vill sä snart som möjligtförbättra förmånerna, men vi tror inte pä att samhället rår med det. Jag nämnde en verklig vårdnadslön ingen har trott att vikan komma ut med en sädan. Vad är det för nytta med avslagna motioner och finaresonemang? Herr talmannen anmälde att anhållit att tillprotokollet fä antecknat att hon inte ägde rätt tUl ytterligare replik. Herrförste vice talmannen (): Ett genomgående tema i dagens debatt är jusvårigheterna med sysselsättningen. Vilka är orsakerna till att vi har sä storarbetslöshet, och vUka åtgärder skall man vidta för att fä bort dennaarbetslöshet? Jag vill säga att detta problem inte har uppkommit helt hastigt,utan enligt min uppfattning är det en under mänga år tillämpad felaktig politikoch en dålig planläggning som leder till den arbetslöshet och de sväraekonomiska problem som värt land kämpar med. Regeringen har inte förmätt åstadkomma en sädan fördelningav våra tUlgångar att tillräckhga investeringar kunnat göras, och därmed har vihamnat i sysselsättningssvärigheter. Har vi en bruttonationalprodukt -om jaginte räknar in export och import, som ungefär balanseras just nu pä 180miljarder kronor, så är det klart att den måste fördelas pä ett sådant sätt attdet görs nödvändiga investeringar. Detta har regeringen inte lyckats med. Detgår inte att lösa sysselsättningsproblemen på läng sikt enbart medopportunistiska punktåtgärder. talar om selektiva och genereUaåtgärder, och nog kan det väl tillgripas selektiva åtgärder, men ofta harregeringens åtgärder i det fallet varit temporära och insatta vid felaktigatidpunkter. De har också varit opportunistiska, och därmed hårdeinte fått den effekt de skulle ha haft. Regeringens politik har lett till högre arbetslöshetstalän nägon gång . Det är specielltäldre arbetskraft, kvinnor och icke yrkesutbUdade ungdomar som har det värst.När man studerar arbetslöshetssiffrorna mäste man också observera hur många somär sysselsatta med omskolning och med arbetsvårdande åtgärder och inte bara dedirekta arbetslöshetssiffrorna - inte därför att dessa grupper är sysslolösautan därför att de har en sysselsättning som inte ger trygghet eller beståendearbete . Den som arbetar pä ett beredskapsarbete kan ju inte gärnakänna sig nöjd och säga sig att han är trygg och säker. Han måste ju alltidsöka sig någonting annat. Slår man samman siffrorna för arbetslösa,beredskapsarbetande, de människor som omskolas och som har sin försörjning medhjälp av arbetsvärdsåtgärder, sä finner man att var det ca 150000 personer som inte hade reguljärt arbete. Siffran är så hög att den bordeoroa i synnerhet alla politiker men också alla andra. Vafie arbetslös är någotmycket allvarligt för värt land, och det är ofta en katastrof för den enskildeatt ha hamnat i arbetslösheten. Men de som inte tycks ha oroat sig värst mycket ärregeringsmedlemmarna. När började hade man inte orkatmed att fä fram några förslag till åtgärder för att lindra arbetslösheten, utanman mäste vänta , och vi fick propositionen i går. Detvar verkligen en ovanligt semestertrött regering. Utöver de åtgärder som kommer att beslutas för att lättapä arbetslöshetsproblemet just nu borde man pä allvar ta itu med sysselsättningsproblemenpä . Det är helt riktigt att man pä allt sätt skall försöka minskaarbetslösheten ocksä på kort sikt, men det är ansvarslöst att somregeringspartiet gör - skjuta frågan om sysselsättningen på åtsidan. Tar man den frågan på allvar finner man att det är vårt näringslivskonkurrensförmåga och expansion som är nyckeln till beredande av sysselsättningät alla. Det går inte att bara vidtaga statliga åtgärder pä kort sikt - och detgår ännu mindre att lita till statliga företag. Ingenting av det kommer attlösa arbetslöshetsproblemen. Som alltid återkommer man även i dagens debatt tillinvesteringsverksamheten i värt land. var deframtidsproduktiva investeringarna mycket svaga, såsom ofta med skärpa påtalatsfrån sida. IndustrUnvesteringarna ökade i endast med 15procent mot i t. ex. och och 100procent i . Den svaga investeringsutvecklingen har fortsattocksä av . ökade industriinvesteringarnamed och 1971 . Den investeringsökningen är sä passliten att den knappast fyller igen det som rationaliseras bort; det räcker inteför att bereda arbete åt den arbetskraft som permitterats på grund av attföretagen får rationellare maskiner. förefaller det som om öknmgen skullestanna vid . När finansministern har talat om den svagainvesteringsutvecklingen när vi gäng på gäng påpekat detta från sida har han alltid tröstat sig med att bostadsinvesteringarna och kommunernasinvesteringar har ökat. Det är alldeles utmärkt. Jag vill också att vi skallbygga bostäder; jag vill att vi skall klara ut kommunernas problem, men det ärbara att observera att den sortens investeringar i regel bara skaparsysselsättning för och inte för framtiden. Det blir ingen export avatt man bygger nya och bra bostäder. Det kan mycket väl hända att de som bor idem kommer att fä större arbetskapacitet pä grund av trivsel och annat -därföratt de bor i en modern bostad men det blir inte fråga om någon större ökningav produktionen genom att man fått dessa nya bostäder. Investeringsfrägan har just nu åtminstone tre mycketaktuella komponenter, som jag vUl nämna. Vi mäste investera för en bättremiljö - det har det sent omsider bhvit enighet om , vi måste investera för attrationalisera, och vi mäste investera för att expandera. Rationaliseringsinvesteringar bör rimligen leda till attdet blir färre sysselsatta en modern maskin mäste verka pä ett sådant sättatt man kan spara in arbetskraft, och dä blir det färre som kommer att arbeta men de är nödvändiga för att vi skall kunna hävda oss i konkurrensen med andraländer. Det är ingenting att göra ät det! Den genom rationaliseringen minskadesysselsättningen mäste kompenseras genom expansionsinvesteringar,som måste svara för sysselsättningen ät kommande arbetssökande. Och därvidlagvill jag inte fränkänna storindustrin dess stora betydelse; visst kan denbidraga tUl expanderande sysselsättning, men vi skall också komma ihågsmåföretagens stora betydelse i det fallet. Företag som har startat i mycketblygsam skala har i väldigt mänga fall utvecklats tUl rätt avsevärdastorföretag - för att inte tala om andra småföretag, som stär för en mycketstor del av den svenska produktionen. Inte minst inom det län jagrepresenterar finns många småföretag; var och en kan resa ned till ,, osv. och se hur det är i småföretagen där nere, hur mångasom är sysselsatta där och hur väl de företagen kan hävda sig i konkurrensocksä med storindustrin. Det är alltså den svaga investeringsutvecklingen som tillstörsta delen orsakar dagens arbetslöshet - och där har regeringen sin drygaskuld genom att den inte kunnat planera på ett sådant sätt att investeringarnaökat i tillräcklig omfattning för att ge sysselsättning ät alla. I det program som har föreslagits finns mänga brapunkter. Men om man ser på programmet ur den aspekt som jag har talat om attbygga för framtiden så att svenskt näringsliv kommer att expandera och ge merasysselsättning - finner man att det problemet tas upp i ytterst få punkter. Mankan möjligen säga att det berörs i förslagen om ett generellt extraskatteavdrag och ett ökat direkt stöd till industrins forsknings- ochutvecklingsarbete. Sädana förslag siktar pä framtiden liksom förslaget att manskall lämna exportkrediter i speciella fall. I övrigt är det fråga om åtgärderför stunden som inte innebär en ökande sysselsättning. När finansminister i sitt anförande behandladekreditfrägorna ställde jag mig ganska undrande. Det är inte mer än ett ellerett par är sedan som finansministern sade att staten skall låna sä litet sommöjligt för att ge företagen bättre kreditmöjligheter. harfinansministern argumenterat tvärtemot detta och sagt att det inte är lämpligtatt företagen fär låna alltför mycket. Över huvud taget måste det vara fel attunderbalansera en budget i en högkonjunktur, men det har finansministern gjortunder mycket läng tid. Finansministern ansåg att företagen fär bättre likviditetom de fär bättre lånemöjligheter. Vi hoppas väl att de ocksä skulle använda endel av pengarna till investeringar, kanske alltsammans. I så fall när vi detsyfte som vi önskar nå, dvs. att skapa större sysselsättning. Det är för övrigt egendomligt att finansministern i enaögonblicket säger att i löneskatt inte är så farhgt, det påverkarinte företagens ekonomi, men i säger att den där kvartsprocentenpä ATP-avgifterna fär god effekt. Hur kan man fä det att gå ihop? Kan detverkligen harmoniera? Sedan hade vi den här diskussionen om att låna tillskattesänkningar. Först viU regeringen sänka skatten, men man vet inte om manhar pengar härtill - man kunde ju tämligen säkert räkna ut att det inte gickatt få igenom den höjda momsen. Då kastade man helt hastigt över till att ienlighet med en kommunistisk motion i stället höja löneskatten. Därvid gjordeman ett av de sämsta drag man kunde göra, för då försvårade man för detnäringsliv som skall bära upp sysselsättningen. harframhållit tidigare i debatten har vi lika stor anledning att påstå attsocialdemokraterna vUl låna pengar tUl att sänka skatten som de har att påståatt vi vill göra det. Slutligen, herr talman, har två socialdemokrater i mycketsvepande ordalag kritiserat . Hert kritiserade, utan attegentligen bevisa någonting, regionalpolitik, talade om att centernsprogram är ett pekoral osv. Det innehåller inga fasta punkter, sade herrSvanberg. Men tidigare hade statsministern sagt att punkterna i programmet varalltför hårda och fastlåsta. Hade ni inte kunnat koordinera edra uttalanden?Vem har rätt, eller socialdemokraternas gruppledare i kammaren? Dessutom gjorde sig skyldig tiU en felaktighistorieskrivning han kände sig ju i sin partifanatism så väldigt trampad pätårna när påstod att den vid något tUlfälle hade tagit en delinitiativ. Han talade om lokaliseringspolitiken i slutet pä . 1själva verket började ta upp den frågan. talade vidare om ideologiska problem, ochjag viU i det sammanhanget bara säga att socialismen i sig själv ärcentrahstisk. Hur skulle den egentligen fungera om den inte vore det?