prot · FV0951 · 1972-12-31 00:00:00 — 1 sin motivering till utskottets avstyrkande av motionenrefererar utskottet utförligt vad vägsakkunniga framhöll i sittbetänkande bl. a. att de för den allmänna samfärdseln nödvändiga vägarna ochförbindelserna i princip skall byggas genom det allmänna och att avgifter intefår uttagas för deras begagnande. Man ansåg att det var helt riktigt attförfara på detta sätt. Vägsakkunniga framhöll vidare att även om behovet av enviss avgiftsfinansierad förbindelse vore sä stort att en investering i och försig sannolikt skulle vara företagsekonomiskt lönsam kunde vid bedömandet avhärvid uppkommande frågor dock inte bortses frän allmänna prioriteringsgrunder.Man måste nämligen räkna med att för utförandet av dessa projektkapitalmarknaden måste tas i anspråk, kanske till nackdel för andra viktigainvesteringar. Avgörande för ställningstaganden härvidlag borde varaomfattningen av samhällets totala resurser, vilka alltid måste framstå sombegränsade. Frågan om avgiftsfinansiering borde också ses mot bakgrunden av dentotala motorfordonsbeskattningens storlek. Vad de vägsakkunniga i sitt betänkande framhöll år 1960gäller . När man nu från samhällets sida håller på att byggaupp en planerings- och prioriteringsmetodik för väginvesteringar, där hänsyntas till bl. a. närings- och regionalpolitiska aspekter och till övrigsamhällsplanering, kan en avgiftsfinansiering av vissa objekt inte bidra tillett totalt sett bättre resursutnyttjande. Jag tycker dessutom att starkarimlighets- och jämlikhetsskäl talar emot en avgiftsfinansiering, och jag Anslagen till vägväsendet, m. m. Anslagen till vägväsendet, m. m. vill tillfullo instämma i de synpunkter som på den här punkten framförde. Det är inte förvånande att moderata samlingspartietmotionerar i den här frågan - jag tror att det här var förre vice talmannenCassels stora fråga då han förde fram dessa krav - men det ärförvånande, herr talman, att på sin drift ut mot höger har hamnatpå samma reservation som moderata samlingspartiet i detta sammanhang. Jag tycker att det är htet genant att man vill återupplivagrindslanten genom att avgiftsfinansiera viktiga vägar och broar; och jagundrar i vilken utsträckning respektive moderata samlingspartietsreservanter har diskuterat med minnesgoda lidingöbor, som fram till mitten av1940-talet hade det tvivelaktiga nöjet att betala en avgift för att få passeraLidingöbron. Herr talman, jag ber att med det anförda få yrka bifalltill utskottets hemställan på alla punkter i trafikutskottets betänkande nr I. i (fp) kort genmäle: Låt mig först när det gäller reservationen 3påpeka att det är fråga om en försöksverksamhet i avvaktan på pågåendeutredningsarbete. sade att det är förvånande att vi haruppnått enighet inom utskottet, och han tycks närmast beskriva det hela så attdet är fråga om en underkastelse från oppositionens sida. Det intressanta iutveckUngen när det gäller trafikpolitiken är att vi undan för undan, genomdiskussion och överläggningar, har närmat oss varandra från våra olikautgångspunkter. De synpunkter som departementschefen nu anför istatsverkspropositionen om vägplanen känner vi väl igen, för de har framförtsfrån och vid upprepade tillfällen. Och jag tror inteatt våra bidrag till debatten varit helt meningslösa, även omdepartementschefen givetvis har sina synpunkter. Jag tycker att det ärglädjande att vi kommer fram till ett läge där vi får klart för oss atttrafikpolitiken måste integreras i en lokaliseringspolitik. Sedan vill jag ta upp vad sade beträffandedet statsbidrag som utgår till drift av kommunala vägar och gator. Det är bramed ett reservationsanslag, säger , för då vet kommunerna vad defår. vet kommunerna vad de får. De vet att de får av de utgifterde har för driften av de statsbidragsberättigade gatorna och vägarna, även omdessa driftkostnader av oförutsedda anledningar skulle bli högre än vad som ärberäknat. Bidragen utgår nämligen enligt gällande kungörelse. Men vad skulle , om vi förändrade anslaget till ett reservationsanslag? Jo, då vet de attäven om utgifterna stiger, kommer de icke att få statsbidrag för stegringarna.Anledningen till att vi bör ha kvar formen förslagsanslag är just den attrörelsens karaktär är sådan, att man inte i förväg kan säga precis hur mycketpengar som kommer att gå åt. Men kom med en intressant upplysning, ochdärför vill jag ställa en fråga till herr kommunikationsministern, eftersom jagförstår.att han kommer att uppträda här i talarstolen. sade:Avsikten är att bidrag även i fortsättningen skall utbetalas enligtstatsbidragskungörelsens intentioner, även om man formellt måste göra dennaändring. Är det verkligen så? har sagt att det kommer att gå åt 162miljoner. Departementschefen har prutat till 144 miljoner. Men vad händer omutgifterna blir 162 miljoner, herr kommunikationsminister? Anslagen till vägväsendet, m. m. () kort genmäle: gjorde gällande att det är 13miljoner kronor som skiljer oppositionens - som han uttryckte sig - ochregeringens förslag. Naturligtvis är detta riktigt , men då bort att så sent som för en månad sedan diskuterade vi i dennakammare ett förhöjt anslag med . m. fl. gickemot detta förslag, som just gällde anslaget till drift av allmänna vägar. Jag tror att den arbetslöshet vi nu har, ,tyvärr kan visa sig vara bestående. Därav skulle följa att det skulle behövasytteriigare beredskapspengar. Om arbetslösheten fortsätter, antar jag att dekommer. Av detta följer i sin tur att vägarna skulle kunna få ytterligare medelpå det sättet. Detta är anledningen till att inte harbegärt ytterligare medelsförstärkning. I reahteten är det ju så att de pengarsom nu beviljar till vägar för /73 används av med början den . Jag kan försäkra om det skulle visa sig att beredskapspengar inte förstärker vägverketsanslag, kommer vi att på tilläggsstat begära ytterligare medel för underhåll avallmänna vägar. Det finns 600vilande ansökningar om bidrag till enskilda vägar, men menade attdetta inte var så farligt, eftersom det rörde sig om små belopp. Det är möjligtatt beloppen är små, men jag skulle vilja ställa frågan: Anser statliga författningar och statsbidragskungörelser skall följas? Det ärdenna sak vi diskuterar. Här finns en statsbidragskungörelse, som reglerar hurvi skall förfara. Trots detta har 600 ansökningar inte kunnat beviljas under entidsrymd av . Jag vet inte om det här är så små företag i och för sig.Sammanlagt rör det sig om en våglängd . Det rör sig om vägar på sammanlagt med en trafikbelastning på mellan 200 och 300 bilarper dygn. Detta är enligt min mening ett stort ekonomiskt problem för dessamänniskor som själva får klara en statlig uppgift. Men jag vore tacksamom ville svara på min fråga om författningarna skall följas. HerrLOTHIGIUS (m) kort genmäle: säger att jag kritiserarregeringen och frågar varför jag då är med på regeringens förslag i detutskottsbetänkande som här föreligger. Det är ju helt enkelt därför att ekonomin sköts av ettannat departement. Min kritik riktas inte mot kommunikationsministern somdepartementschef utan mot kommunikationsministern i egenskap av en som är medoch formar den ekonomiska politik som förs. Anslagen till vägväsendet, m. m. När nu enighet råder i utskottet är det ganska viktigt attden enigheten följs upp av departementschefen, så att man får fram önskningarnaoch påskyndar de förslag till åtgärder som faktiskt är framförda i utskottetsbetänkande. Avgiftsfinansieringen är inte alls att jämföra med dengamla grindslanten. Har man den situation som man har, då får man arbeta efterlägligheten. Här är det inte fråga om ensidig jämlikhet, därför att härhar man en valmöjUghet. När det gäller avgiftsfinansieringen är det fråga omatt bedriva en försöksverksamhet och se hur den fungerar. Den skall prövas påvägar där man har denna valmöjlighet. Jag skulle mycket väl kunna tänka mig attdet vore riktigt att införa en avgiftsfinansiering på den nya vägen frånHuskvarna upp över och fram till - det är ju i mina områden. Detär dock 5,5 - 6 mil ny fin väg, där man har en parallell väg att använda förden trafik som inte vill betala den extra kostnaden för den nya vägen. () kort genmäle: Till i vill jag sägaatt jag uttryckte stor tillfredsställelse över att utskottet var enigt när detgällde grundsynen på vägväsendet och den framtida utbyggnaden av vårt svenskavägväsende. Jag hälsade med stor tillfredsställelse att oppositionen haraccepterat de synpunkter som departementschefen framfört i åretsstatsverksproposition. 1 sitt första inlägg sade i att vihade nått enighet i utskottet som en följd av motioner som hade väckts ifrånoppositionens sida. 1 sitt andra inlägg säger helt riktigt attdet är med utgångspunkt i regeringens förslag som vi har nått enighet iutskottet, och det tycker jag var ett klariäggande. Sedan är det naturligt att ingen blir opåverkad av enpolitisk diskussion som förs. Egendomligt vore det väl ifall vi politiker intetog hänsyn till synpunkter som framförs från olika håll. Ja, , det är riktigt att vi för en månadsedan diskuterade mer till vägväsendet. Det framhöll jagockså i mitt förra inlägg. Det var på tilläggsstat som man från folkpartietsoch sida hade krävt dessa 50 miljoner. I det sammanhangetanförde jag i diskussionen att gick till vägväsendetöver AMS och att vi därför i ett trängt ekonomiskt läge inte kunde satsaytterligare . Det förvånansvärda är ju, , att det som varriktigt uppenbarligen från oppositionens sida icke ansesriktigt , . föreligger inte något krav om 50 miljoner.Kravet har reducerats till 13 miljoner. Hade vi, herr talman, haft denna debattom en månad, hade vi kanske varit helt eniga även på den punkten. Jag förstår så väl att skjuter undan dendär tanken om jämlikhet. Det ligger helt i linje med moderata samlingspartietsgrundsyn. Men där skiljer vi oss åt. Jag kan utifrån jämlikhetssynpunkter inteacceptera att man skall öka framkomligheten för en del människor som har rådatt betala för att få utnyttja bättre vägar. frånHuskvarna till var illa valt. Jag tycker inte det är lämpligt att manskall tillåta en kraftig ökning av trafiken på den gamla vägen mellan Huskvarnaoch . Denna väg är gammal, smal och krokig och därför bör även fråntrafiksäkerhetssynpunkt trafiken begränsas på den gamla vägen. i (fp) kort genmäle: Jag sade i mitt första anförande attutskottet med anledning av motioner har enat sig om att föreslå framställningartill Kungl. Maj:t om en översyn av statsbidragsgivningen till enskilda vägaroch en redovisning av försöks- och utredningsverksamheten när det gällervägsaltningen. Det är fullständigt korrekt. Beträffande den långsiktiga vägplaneringen har vi iutskottet kommit överens om att en långsiktig planering bör föreläggasriksdagen. Det har föreslagits i en motion, som visserligen formellt blir avslageni den här kompromissen, men förslaget är i alla fall värdefullt, för det är dåvi får möjligheter att ta ställning till hur stora resurser vi skall gevägväsendet . Det är mycket möjligt att vi inte blir eniga på denpunkten, men det får vi se då. sade ingenting alls om statsbidragen tillkommunerna. Det förstår jag därför att jag ställde frågan tillkommunikationsministern. Det är emellertid ont om minuterna, och jag vill nugärna komplettera vad jag sade förra gången jag var uppe. Departementschefens förslag innebär att kommunerna ickekommer att få det statsbidrag som de är berättigade till enligt nuvarandeallmänna principer. har beräknat bidraget till 162 miljoner kronor.Det brukar pruta ganska skoningslöst. Kommunerna är inte alls nöjda med verketspnitningar på den punkten. Det har också varit överskridanden tidigare därföratt det har tillkommit ytterligare utgifter. Därför innebär departementschefensförslag ingenting annat än att han sätter ett tak för utgifterna, oavsett om dei verkligheten blir mycket större, och det borde de kommunala representanternai den här kammaren känna till. har också, såvitt jag vetenhälligt i skrivelse, daterad , framhållit de här sakerna. Den som vill bevara kommunernas möjligheter att fåstatsbidrag i enlighet med nu gällande bestämmelser måste, såvitt jag förstår,rösta med reservationen. Anslagen till vägväsendet, m. m. HerrDAHLGREN (c) kort genmäle: menade att de 50 miljonerkronor som vi hade begärt och diskuterat hade vi nu glömtbort. Fullt så lätt får väl ändå inte göra det för sig idebatten. De 50 miljonerna gällde ju det innevarande året,. Vad vi diskuterar är verksamheten under kalenderåret1973. Jag har sagt, herr talman, att vi har svårt att överblicka huruvidadet kommer ytterligare beredskapspengar till vägarna. Jag har också sagt att omså inte sker kommer vi att på tilläggsstat begära de pengarsom vi anser fattas. Sedan harherr fortfarande inte svarat på min fråga om han 2 * protokoll 1972. Anslagen tillvägväsendet, m. m. anser attstatsbidragskungörelser skall följas. Om svar är ja, bordepengar också beviljas till de medel som de 600 ansökningarna gäller. () kort genmäle: Jag vill först säga till attjag inte förstår varför , om man nu där anser att det skulle hautgått ytterligare även för kommande budgetår, då inte imotioner har krävt detta. Det var bara det konstaterandet jag gjorde. Vi fårväl diskutera detta när tilläggsstaten för ifrågavarande anslag kommer någongång . Om då väcker motioner härom, får vi taställning till frågan, och vi får då också se vad som står i tilläggsstaten. Ärdet så att arbetslösheten inte nedbringas på en acceptabel nivå, är jagalldeles säker på att ytterligare medel kommer att anvisas via AMS tillvägväsendet för att nedbringa arbetslösheten. Jag vill härefter återkomma till vad iGöteborg sade om bidragen till drift av kommunala vägar och gator. Jag slogfast i mitt första inlägg - det tycks man helt ha glömt bort här i diskussionen,och reservanterna vill inte tala om det - att anslaget ökar från 122 miljonertill 144 miljoner, en höjning med som föreslås i samband medatt detta anslag omvandlas till ett reservationsanslag. Slutligen vill jag säga att detta inte behöver innebära -och jag anser inte heller att det kommer att göra det att man övervältrarkostnader från stat till kommun. Jag sade att denna kraftiga uppräkning avanslaget till är ett tecken på att regeringen ävenfortsättningsvis önskar ge statsbidrag enligt gällande författningar. Jag skallinte svara på en fråga som ställts till kommunikationsministern. Jag gav barauttryck för den uppfattning som utskottets majoritet framfört i sittbetänkande. Allra först vill jag ta upp den, så vitt jagvet, enda fråga som riktats till mig, nämligen den som ställts av herrGustafson i . Jag tyckte att gav det svar som också jagskulle kunna ge. En upprepningar kanske onödig, men låt mig ändå liksom herrHugosson säga, att den uppräkning av anslaget med som harskett i årets stat.sverksproposition väl i och för sig är en borgen för attstatsmakterna och regeringen avser att söka kontinuerligt solagera kommunernaäven under de år som kommer, under förutsättning att, som avsikten naturligtvishar varit, kommunernas starka aktivitet på detta område kommer att fortsätta. Jagtycker alltså inte, , att det ligger något av motsägelse iresonemanget att staten genom en så pass kraftig uppräkning som det gäller bl.a. i förväg vill om vi nu inte skall använda ett så kraftigt ord som"garantera" åtminstone försäkra kommunerna om att de bör ha godamöjligheter att inte märka någon väsentlig skillnad under de år som kommerjämfört . Men, herr talman, anledningen till att jag begärt ordet ärnärmast att vi i årets statsverksproposition vad gäller kommunikationsdepartementetsverksamhetsområde har lagt tyngdpunkten på behandlingen av vägväsen- Anledningen tiU detta är ju inte bara det förhållandet att det här rörsig om årliga anslag på dryga . Det som gör att vi meraingående tagit upp vägväsendet till behandling är regeringens ställningstagandetill den långsiktiga vägplaneringen och därmed sammanhängande frågor.Bakgrunden är, som här redan sagts, vägplaneutredningensbetänkande Vägplan 1970. I förra årets statsverksproposition sade jag att denrad av viktiga frågor inom vägpolitiken som togs upp i Vägplan krävdeingående och allsidiga överväganden, även med beaktande av de många synpunktersom anförts av remissinstanserna. Jag var därför inte beredd att då närmare gåin på dessa frågor utan avsåg att återkomma tiU dem . När regeringen i årets statsverksproposition lägger framsina ställningstaganden till vägplanen och därmed till den långsiktigavägplaneringen, är det glädjande att se att trafikutskottet i allt väsentligtenhälligt kunnat stödja regeringens förslag. Men jag vill ändock, herr talman,ta tillfället i akt att något ytterligare kommentera ställningstagandena tillVägplan 1970. Jag vill erinra om att den långtidsplanläggning av denallmänna väghållningen som utvecklats inom och somäven vägplaneutredningen tagit fasta på kan indelas i två faser: delsinventering av behov, dels prioritering av hur dessa behov skall tillgodoses itiden. Inventeringen av behov sker i en behovsplan, och prioriteringen avbehoven görs i en långtidsplan. Behovsplanerna avser att konkretisera målet förväginvesteringarna på dels riksvägar och primäralänsvägar - vad vi kallar huvudvägnätet - dels sekundära och tertiära vägar. Planerna grundar sig dels på bedömningar av framtidaefterfrågan på vägtjänster, alltså trafikprognoser, dels på uppgifter omvägarnas nuvarande standard i jämförelse med uppställda standardnormer. Ilångtidsplanen angelägenhetsgraderas de projekt som skall utföras inom dennärmaste tioårsperioden. Projekten är där ordnade i tidsföljd. Parallellt medlångtidsplanen upprättas flerårsplaner, som avser och förvilka den formella gängen vid upprättandet följer de regler som är inskrivna ivägkungörelsen. Som hjälpmedel vid graderingen av vägprojekten ilångtidsplaner och flerårsplaner används en lönsamhetsmodell somutvecklats inom . Modellen utgör helt enkelt en typ avinvesteringskalkyl. Där beräknas vad som kan sägas vara summan av vinster iväg- och trafikkostnader, ställd i relation till investeringskostnader.Positiva lönsamhetstal ger alltså högre avkastning än den använda kalkylräntan normalt , negativa ger lägre avkastning. I kalkylen värderas, med utgångspunkt i framräknadetrafikvolymer och trafikflöden samt förutsatt kalkylränta, var för sigbyggnads- och driftkostnader, fordonskostnader, trafikanternas tidskostnaderoch samhällets kostnader för trafikolycksfallen. Fordons- och bensinskatt samtförsäkringsavgifter inkluderas inte i kalkylen utan betraktas somväg-respektive olycksfallskostnader. Tidsvärdet uppskattas till ett belopp perpersonbilstimme, och varje olycka värderas med hänsyn tUl desssamhällsekonomiska konsekvenser. Låt mig, herr talman, redan här säga Anslagen tillvägväsendet, m. m. Anslagen till vägväsendet, m. m. atttidsvärdets storlek liksom olycksvärdets storlek av naturliga skäl alltid kandiskuteras. Lönsamhetstalet bildar tillsammans med övrigavärderingsfaktorer sociala och regionalpolitiska faktorer, miljö-,markanvändnings- och försvarsaspekter beslutsunderlag för prioriteringen.Andra faktorer som spelar in vid prioriteringen är trafiksäkerhetskrav, krav påkontinuitet i fråga om den geometriska standarden och bärighetsstandarden,byggnadstekniska synpunkter, möjligheterna till etapputbyggnad och möjligheternaatt få godtagbara anslutningar, önskvärdheten av vissa kanaliseringsef-fekter,t. ex. styrning av vissa transporter till ett stomvägnät för att undvikautbyggnad av parallella vägar, osv. Men lönsamhetstalet har inte varit ensamt avgörande vidprioriteringen . Det kan man se genom att jämföra lönsamhetstalen förvägprojekten, upptagna i långtidsplan, med de år byggnadsmedel ärupptagna för objekten. Det visar på icke oväsentliga avvikelser betingade av deskilda hänsynstaganden som jag anförde. När projekten rangordnas ser mantill stor del ut över länsgränserna. Genom att rangordna projekten oberoende avlän får man ett kontinuerligt vägnät i standardhänseende och dessutom en så godanvändning av tillgängliga resurser som möjligt. I vägkungörelsen finns som jag sade bestämmelser omhur upprättande av flerårsplaner, alltså planerna för den närmaste femårsperioden,för vägbyggandet skall ske. Dessa bestämmelser innebär bl. a. att kommunernaskall höras om vilka vägprojekt de finner angelägna och att de skall beredastillfälle att avge yttrande över upprättade förslag till flerårsplan.Bestämmelserna innebär vidare att om vägverk och länsstyrelser inte är överensbeträffande någon plan skall frågan om fastställandet av planen hänskjutas tillKungl. I anslutning till vägkungörelsen lämnar Kungl. Maj:tsärskilda direktiv om vilka principer som skall vara vägledande för planeringenoch vilken investeringsnivå planerna bör upprättas för. Vad jag talat om har gällt nuvarandeförhållanden. Principerna för de fastställda flerårsplanerna alltså för den femårsperiod för vägbyggandet vi nu står mitt i har grundatspå de riktlinjer som jag här talat om. Flerårsplanerna är till stor delinriktade på huvudvägnätet. Vägobjektens samhällsekonomiska lönsamhet har iförsta hand varit väsentlig för prioritering i fråga om planerna. Man har beaktatbåde näringslivets behov av tillfredsställande transportmöjligheter och behovenav kapacitetsstarka trafikleder inom och mellan tätortsregionerna. Av storbetydelse har också varit hänsynen till sådana vägförbätt-rande åtgärder somhöjer trafiksäkerheten. I Vägplan 1970 förordar vägplaneutredningen som jagantydde en metodik för den långsiktiga vägplaneringen som ansluter till denhittills tillämpade metodiken. redogör också för den inomvägverket använda modellen för lönsamhetsbedömning av vägprojekt. Man finneratt den är utvecklingsbar och ändamålsenlig vid prioritering av vägprojekt isamband med upprättande av långtidsplaner. understryker att - såsom hittillsockså skett -vid den slutliga rangordningen av projekt hänsyn också bör tastill sådana faktorersom inte kunnat beräknas i den ekonomiska kalkylen. Det övervägande antalet remissinstanser över vägplanenbetecknar strävandena att bedöma den samhällsekonomiska nyttan av väginvesteringarsom ambitiösa och metoderna väl värda att vidareutveckla. Åtskilligaremissinstanser påpekar emellertid att flera komponenter i den användakalkylmodellen är osäkra och anser därför att ytterligare överväganden är motiverade. Jag har efter att ingående ha studeratvägplaneutredningens förslag och med hänsyn till vad remissinstanserna sagtfunnit att den av vägplaneutredningen förordade kalkylmodellen utgör resultatetav ett kvalificerat utvecklingsarbete i syfte att inom denna viktiga sektorunderlätta användningen av de resurser som står oss till buds. Med sina brister bör den därför även i fortsättningenkunna användas som ett hjälpmedel bl. a. vid prioritering av vägprojekt inomflerårs- och långtidsplanerna, men jag anser dock att ett fortsattutvecklingsarbete måste bedrivas för att på ett bättre sätt bestämma den viktsom rimligen bör ges vissa av de i kalkylmodellen ingående komponenterna. Jag nämnde vilka jag närmast tänker på. Det gällerinte minst tidsvärderingen. Det gäller storleken av olyckskostnaderna, och detgäller valet av kalkylräntan. Utvecklingsarbetet bör alltså enligt min mening vidgas.Det finns ett klart behov av att i det fortsatta långsiktiga utvecklingsarbeteteftersträva att väga in samhällsekonomiska effekter som inte ryms inom dennuvarande modellen. De vidgade regionalpolitiska och näringspolitiska aspektersom läggs på samhällets investeringar i andra hänseenden ökar detta behov avutvecklingsarbete inom vägpolitiken. Syftet med ett vidgat utvecklingsarbetekan sägas vara att ta fram ett underlag som gör det möjligt att klarlägga ochvärdera de grundläggande sambanden mellan väginvesteringar och vägnätetsstandard å ena sidan och bebyggelse- och näringslivsutveckling å andra sidan.Från ett sådant underlag kan planeringsmetodiken utvecklas så att det blirmöjligt att från en given investeringsnivå bättre än bedöma ochprioritera vägbehoven inom ramen för en även till regionalpolitiken ochnäringspolitiken lämpligt anpassad vägpolitik.