prot · FV09112 · 1972-12-31 00:00:00 — Vid sidan om lönehöjningarna innebärju de skattearrangemang som görs skillnaden mellan den överskjutande skattenoch kvarskatten och därutöver den skattesänkning som startar från början avnästkommande år att vi får mellan 4 och 5 miljarder mer i konsumenternashänder. Och även om svenska folket har haft en benägenhetatt höja sitt hushällssparande, sä är det alldeles givet att denna påduschningkommer att innebära ett ökat efterfrågesug från konsumtionssidan, somnaturhgtvis slår igenom även på importsidan - kanske därutöver ocksä i denformen att vi får en mindre volym att exportera. Det får sina verkningar påbytesbalansen, och det har under ett svagt konsumtionsår med nöd och näppe gåttihop när det gäller våra affärer med omvärlden. redovisari en hel serie utvecklingen , och tyvärr är det så - som vimånga gånger har konstaterat - att vi haft en benägenhet att leva över våratillgångar i det fallet. har vi emellertid en valutareserv på 7 miljarderkronor, och det är jag tacksam för. I absolut mening tror jag det är denstörsta valutareserv vi har haft någon gäng. Men brukar av och tilli sina offentliga föredrag påminna om att valutareserven rätteligen bör redovisasi importmänader, och det ligger ganska mycket i det påståendet. Och med dagensutrikeshandel pä bortåt har vi med detta sätt att mätaen valutareserv som täcker två månaders import. Och är den egentligen intehögre än den var . När jag understryker detta är det naturligtvis därför inte kan uraktlåta att dra slutsatser av vad som hänt i andra länder i våromgivning. Här har talats om kroniskavalutasvä-righeter och de kroniska ekonomiska kriser som sprungit fram ur dem.Men vi har också sett exempel på närmare håll. I har man sålunda pågrund av valutaläget tvingats tih att köra över aUa sina högtidliga utfästelserom frihandel och införa importregleringar. Eller vi kan se på vårt broderland iöster. som jag har varit finansminister har man där tvingats tillett par devalveringar, betingade av att man inte klarat av sina valutaproblemmed omvärlden. har vi också en upplåning för innevarande budgetår. Den rör sig om 6 1/2 miljarder. 1 kompletteringspropositionen har jagsagt att den upplåningen kan accepteras i dagens konjunkturläge, men den ärnäppeligen acceptabel som ett permanent inslag i vår budgetpolitik. Ocheftersom jag utgår ifrån att oppositionen kommer att följa regeringen i deförslag vi lagt om de mera riktade insatserna för att komma tiU rätta medarbetslösheten, så mäste den upplåningen förstärkas med ytterligare ett parmiljarder, om man inte vill betala för den skattesänkning som vi nu tycks varaeniga om. Sedan, herr talman, är jag frestad att också säga något omåterbärings-skatten. Det skulle kunna bli en lång och intressant utläggning,men jag har fåtten enkel fråga om den saken, och enligt de nya reglerna får man dä begränsasina inlägg till tre, två och en minut, och det har ju sina svårigheter. Därförskall jag nu tjuvstarta litet. Finansministern har anklagats för att han harsuttit och tvångsbeskattat och tvångslånat drygt 2 mUjarder av svenska folket.Men vi gör upp skattetabellerna så att de skall passa medborgarna frän denutgångspunkten att de skall slippa kvarskatt med eventuella kvarskatte-räntor,och dä har man inget annat att gä efter än att relatera skatteuttaget tillvederbörandes inkomster. Men när han sedan skriver sin deklaration, kommerockså extrainkomster, kapitalinkomster och olika slag av avdrag in. Detförändrar utgångsläget, och det slutar med att vederbörande i regel får enöverskjutande skatt, om han har sett tUl att göra de avdrag som tabellerna föreskriver.Jag har fattat kritiken sä att man önskar ändring av skattetabellerna på detsättet att den överskjutande skatten passade ihop precis med kvarskatten. Mendet är ju ohka personer som fär tillbaka skatt och som betalar kvarskatt, ochutifrån de utgångspunkterna skulle en sådan clearing bh htet underlig. Med denförklaring jag nu avgav går det heller aldrig att träffa rätt. Dessutom fickjag faktiskt när jag tittade närmare pä detta ett besked som var rättövertaskande för mig själv. Den s. k. fyUnadsbetalningen, som varje svenskmedborgare har möjlighet att göra genom att den 30 aprU sätta in pengar pä ettspeciellt konto för att den vägen vara garanterad att slippa kvarskatt, ökarvarje är och motsvarar under sisthdna år inte mindre än 2 mUjarder kronor, dvs.i det närmaste lika mycket som skillnaden mellan den överskjutande skatten ochkvarskatten. Man kan fråga: Vadan denna viUighet att betala in pengar den 30april? Svaret är helt enkelt att vi arbetar med en såfavoriserad ränta på den här skatten motsvararungefär 11 12 procents årsränta. Det fimis faktiskt folk som har räknat utatt det här är en profitabel placering. Jag har velat påpeka detta för att ommöjligt i någon mån stävja diskussionen om hur Sträng tvängsbeskattar ochtvängslånar av svenska folket alldeles i onödan. Om jag ser pä den kommunala ekonomiska situationen ,tycker jag den ser relativt förtröstansfull ut. Det var oro bland kommunernainnan de fick klart för sig hur deras kompensation för skattereformen skulle tesig. Det har förts förhandlingar mellan och kommunförbundeni höst, och jag tror att kommunförbunden gick ur den förhandhngen relativttillfredsställda. Jag tvekar inte att säga att i medeltal kan kommunernatillgodoräkna sig en ökning i skatteunderlaget med . Det är ungefärvad som har varit medeltalet under de år pä som har betraktats somår med stark expansion och aktivitet, och till yttermera visso har detträffats en överenskommelse mellan finansministern, riksbankschefen och dekapi-talemitterande instituten, som innebär att kommunerna får en möjlighet attlåna en halv miljard extra utöver den upplåning som de normalt har haft underde . Därför tror jag att den kommunala aktiviteten kommer att istort sett ha samma omfattning som vi är vana vid. Jag villsäga några ord om industrins roll i och . avgörandeär inte om man har så och sä många sysselsatta i industrin även om det har sittintresse ur sysselsättningssynpunkt, utan det avgörande är om man har enproduktionskapacitet i den svenska industrin, en volymökning som ger denmöjhghet att betala en ständigt stigande import och dessutom klara det som jaghar understrukit här sä viktiga bytesbalansproblemet. För detta krävs detnaturligtvis investeringar som är satsningar . Vi har velattillgodose detta i den tiUäggspro-position som här föreläggs. Det kommer vidare att krävas forskning och utveckling. Jaghar talat med åtskiUiga industrudkare som säger att visst har de hkviditet mende är tveksamma om vad de skall börja med, de skulle behöva forska mera och fånågra nya uppslag. Regeringen har sagt sig att det ligger så pass mycket idetta att regeringen här återkommer med ett permanent inslag i positiv riktningnär det gäller möjligheterna för industrin att ekonomiskt fullgöra denforskning och det utveckhngsarbete som vi anser vara erforderliga. Viaccepterar också den vinst som industrin gör. Det har sagts i debatten jagtror att det var som gjorde det -att nackdelen med detförslaget som regeringen framlagt är att man kan befara att industrins vinsterytterhgare markeras. Jag har sagt tidigare att det avgörande ärhur man använder dessa vinster. Det viktigaste är att varje krona är ute ocharbetar och ger sysselsättning, och jag förhtar mig pä att vi har så passarbetsdugliga fackliga organisationer, att det finns säkerhet för att de anställdafär ut sin rimliga del av det som betraktas som vinst. Det där var reflexionerna, och jag vUl nugöra ett par små kommentarer till de inlägg som gjorts . Jag vill börja med en liten kommentar tUl . hade ett behov av att understryka att han när det gällerEEC-avtalet stär fast vid att han inte kan tänka sig nägon annan form avsamarbete än den som är förenlig med den fulla och oinskränkta neutraliteten.Vi är självfaUet inte överraskade pä den punkten; det har varit centerpartietshnje , och det skaU väl hälla också i fortsättningen. Jag tror att detpä sätt och vis vore bra 6m här bekräftade att även han har sammauppfattning; det skuUe vara av ett visst värde för den samlade samstämmigheten.Vi går in i ett samarbete enligt , och det bör som jag trorstatsministern sade vara en ytteriigare poäng när det gäller optimismen förden svenska industrin och dess framtid. Frågan om ATP-avgifterna har också berörts. Det är inte såöverraskande att regeringen stannat för att de som vi nu tar utbör ligga stilla under det är som är kvar på perioden. Socialministern har påsitt bord liggande ett förslag om en obligatorisk tandvårdsförsäkring och ettförslag om en utbyggnad av sjukförsäkringen. Han har också ett förslag om enutbyggnad av familjepolitiken och ett förslag om en förbättradarbetslöshetsförsäkring eUer - som jag skulle vilja kaUa detsysselsättningsförsäkring. Alla dessa förslag har inslag av arbetsgivaravgiftsfinansiering.Det står praktiskt taget enhälliga kommittéer bakom aUa dessa förslag. Depohtiska partiernas representanter har följakthgen, om jag fattat det rätt -jag reserverar mig beträffande någon punkt, men 9 protokoU 1972. i stortsett är det sä varit införstådda med att man får anlita en fortsattarbetsgivarfinansiering för att kunna realisera dessa sociala reformer. Då ärdet väl inte sä överraskande att regeringen säger sig, att när vi nu skaU taStäUning till dessa förslag och bedöma hur mycket vi kan ta ut av företagen i formav ytterligare arbetsgivaravgifter, sä är det riktigt att man gör ett ståndstUl i fråga om ATP-avgifterna. Det är den enkla förklaringen; några andrafunderingar hgger inte bakom detta. Jag viU sedan säga några ord om funderingarbeträffande räntepolitiken. Ur företagarsynpunkt vore det naturligtvis önskvärtatt sänka räntan på de långa lånen; investeringskalkylerna bhr under sådanaförhållanden fördelaktigare. Vi bör emellertid bedöma ränteläget med hänsyntill den ränta vi har på långa län runt om i världen. Den svenskakapitalmarknadsräntan är inte hög i förhållande till den kapitalmarknadsräntasom lånegivare utanför våra gränser betingar sig för län på 12, 15 eller 20 år.Jag har åtminstone bhvit livhgt övertygad om att när svensk industri är ute föratt skaffa sig lån, är det den egna kapitalmarknaden som den i första hand ärangelägen om att få anhta. Det befriar ocksä industrin frän vissa eventuellakursrisker, som den i annat faU fär lägga in i sin bedömning, när den skallhämta länen utanför landet. Vi kan nu mte nämnvärt skilja oss frän den omgivandevärldens kapitalmarknadsränta. En för stor diskrepans innebär att vi har svårigheteratt behåUa pengarna här hemma i . Det begriper naturligtvis även herrFälldin. Sedan gör sig skyldig tiU en felaktig slutsats,när han sä starkt talar om att den höga räntan driver upp hyreskostnaden ihöjden. Det är riktigt, när jag talar om själva byggnadskrediten, men denbyggnadskredit som gäller under normalt skall ju sedermera slås utpå husets livslängd och spelar väl inte så stor roll i fråga omhyressättningen, vilket naturligtvis inteckningsräntan gör. bygger vi enligt paritetslånesystemet. Detbetyder att i den nya bostadsbebyggelsen är hyran fixerad efter enkapitalkostnad på , dvs. Det ligger ingenting avamortering i detta, eller, rättare sagt, både amortering och ränta är fixeradetill . Detta innebär i klartext, ärade kammarledamöter, att vi har ungefär, mycket diskret, en subventionering av kapitalkostnaden inybebyggelsen med genom paritetslånesystemet. Om man byggerunder lånetaket och lånetaket är satt med hänsyn till att en rationellbyggare skall kunna bygga under lånetaket spelar inte dagenskapitalmarknadsränta någon roU för hyran i nybebyggelsen. Det är ettmissförstånd som i alltför mänga sammanhang förs fram och tyvärr förs fram avmånga som jag räknar med skall vara sakkunniga pä området. För att tala rått är det finansministern, som genomsärskilda räntefria och amorteringsfria län betalar skillnaden mellan dagensinteckningsränta pä och den kapitalkostnad pä 5,1procent som konstituerar dagens hyresläge. Svårare är det inte. Detta kan vara ett problem när det hela skall betalastillbaka enhgt paritetslänesystemets regler. Här harocksä inrikesministern tillsatt en kommitté, som har den utomordentligt svåra uppgiftenframför sig att se hur problemet sä småningom skaU lösas. Jag viU också säga ett par ord till . Hansinlägg var väldigt spännande och späckat med boxningstermer. Där förekom bådeknock out och clinch. Det var inte utan att man kände htet grand av sin ungdomslivslust återuppväckt inför detta boxningsspråk. Men ur det hela kom kanskeinte sä särdeles mycket. Det var en rekommendation tiU en mera lättsinnigfinanspohtik. Vad jag har sagt hitintiUs ger mig rätt att göra denkonklusionen. Det var ett filosoferande om att det finns folk som viU accepteraarbetslöshet av rädsla för inflation. Jag har, hert , en broschyr som ligger hemma påkansliet. Författare är en f. d. foUcpartUedare. Han har lagt ut texten i denriktningen. berörde det i sitt inlägg. Jag vill bara korrigeraherr på en punkt. Det var inte tre utan fem procents arbetslöshet,som i denna vetenskapliga utläggning ansågs vara lämplig, om man skuUe fä enbroms pä en inflation, som i annat fall vore ofrånkomhg. Jag skall inte anklagahonom för det - vi har en fri debatt här i landet, och en vetenskapsman kangöra vilka utläggningar som helst. 1 rättvisans intresse skaU också sägas atthan ärligen sade ifrån att man bör ta vara på dem som är arbetslösa och som fårsä att säga offra sin sysselsättning för att man skall kunna hålla inflationeni schack. Jag tycker emellertid att hert med hänsyn till den bakgrund somjag här berörde borde vara htet försiktigare när han svävar ut i den filosofin. avslutade sitt inlägg med att apostrofera niopunkter. Så har det alltid varit; aUa folkpartiledare har slutat sina inlägg iekonomiska debatter med ett visst antal punkter. Antalet har varierat mellansju och nio, men där ungefär ligger uppteckningen. Hert sade i en klatschig formulering att närhetentill marknaden är viktigare än närheten tiU kanslihuset. Hert har iandra sammanhang det är möjligt att tungan slant på honom här också fört in begreppet mygling och myglingsekonomi. Ruskade påhuvudet, är det så mycket bättre, men vi är vana vid att höra det uttrycketfrån , sä vi skulle inte ha varit övcrtaskade om det varit med ävenden här gången. Jag tror att vi har kommit in i ett läge där ett företaginte längre är sig selv nok i den utsträckning som herrarna föreställer sig.Det kommer alltid att finnas behov av att söka anknytning till samhälletsadministration i bekymmersamma lägen, därför att hela tidsutvecklingen talarför detta. i världen kunde man konkurrera med priser och kvaliteter. Detär svårare ; nu fär man konkurtcra med mänga andra metoder. Kredit är enav de metoderna, och konkurrensen förs i ett samarbete mellan företag ochstatsadministration runt om i världen. När en stor industri, som sysselsättertusentals människor, konstaterar att den inte kan fortsätta driften längre, kanman ju inte inrikta sig på den hjärtlöshetens verkhghet som säger att stateninte skall ha någonting med detta att göra. Helst skall staten naturhgtvis haså mycket med det att göra, att staten inte behöver rycka in som hjälpgummautan har möjlighet att i ett tidigare skede vara med och orientera sig om vadsom händer. har talat före mig, och jag utgår ifrånatt han har presenterat de här näringspolitiska idéerna. Pä den punkten behöverjag inteupprepa vad han sade - han har säkerhgen fört argumentationen med aU den briooch sakkunskap som är erforderlig. Men tro inte att det kommer tUlbaka någon sorts vattentätaskott mellan näringsliv och stat och samhälle. Antingen vi har en socialdemokratiskregering eller en borgerlig regering kommer man att fä leva med ett sådantsamarbete, och det är bara dumheter att kalla det för myglingsekonomi. Jagtycker borde hälla sig litet för god för att föra vidare en sådanbeskyllning. Det härskar missmod och oro bland företagare och blandvanliga människor, säger , och åberopar den moderna författargenerationen:"Människovintern är här." Han talade vidare om "den stämning somhar värkt fram ", och så fick vi en provkarta pä aUtvad vi har drabbats av: felaktig uppfostran, folkkyrkan och KonungariketSverige skakar, familj och äktenskap är inte längre vad de har varit. Människanbehöver en fast grund att stå på - det var väl slutsatsen av herr . Det kanske kan vara litet av en moderatsnostalgi i det där. Men låt oss stanna vid det. Vi kommer ju aldrig tillbakatill den gamla tiden. Vi får väl acceptera den tidsutveckling som är pä gottoch på ont. Jag erkänner gärna att den bättre teoretiska och allmänna bildningsom vi ger ungdomarna gör livet mera komplicerat än vad det var tidigarenär folk var helt upptagna av att få matbiten för dagen och av att inte frysasönder i dåhga kåkar. Dä fanns det inget intresse, ingen orkoch ingen möjlighet att intressera sig för några samhäUsproblem. har vikommit in i den utvecklingen och får acceptera den på gott och ont. riktade sig mot massmedia, emot en pubhcitetsom han i vissa avseenden ansåg gick på sned. Jag kan väl hålla med honom omatt vi allesammans ibland retar oss över TV-program och publicitet som vi anserhar gått på sned. Men då får vi väl ingripa mot just de programmen och mot justden publiciteten och inte ifrågasätta något annat, större och vidare ingrepp iförsök att vrida klockan tillbaka. Hcrt fär väl hjälpa till med attförsöka fostra dem som i publicistisk och massmediaframträdande trampar övergränsen. Jag har efter fattig förmåga försökt det och jag kommer att fortsättamed att försöka. Om vi allesammans är energiska på den punkten, är det välklart att just snedsprången kan rättas tUl. Men det är ju en detalj. Detviktiga är att vi skall ha en fri och öppen debatt och att vi får räkna med attdet växer upp en generation som har andra värderingar och vill tala om dessavärderingar på ett annat sätt än vad som förr var vanligt. När talar om konjunkturen, säger han relativtgeneröst: Det är ju inte farligt att satsa hårt . Det finns ju så mänga sättatt dämpa konjunkturen om det behövs. Ja, det finns väl egentligen bara tvävägar att dämpa en konjunktur som har gått ur spår. Den ena är att gä till dethär huset och föreslå en skattehöjning som torkar upp den köpkraft som är förstor. kommer nog inte att höra till de entusiaster som tar emot enproposition i den utformningen. Den andra metoden är att tar pä sigde hårda handskarna och agerar ungefär efter de metoder och med de medel somriksbanken har att agera efter; detväcker inte heller någon entusiasm. Jag har väl med mitt enkla förstånd kommit fram till attdet alltid är svårt att göra korrigeringarna om man har kommit på sned. Därförfår man alltid i den ekonomiska politiken försöka göra sädana anpassningar atti varje fall de svåra korrigeringarna helst kan undvikas. Allra sist, herr talman, vill jag vända mig till herrHermansson. Regeringen går för långt, säger , i tillmötesgåendemot företagen. Ja, nu är ju de medgivanden som gjorts tidsbegränsade. Motiveringenär helt enkelt den att vi viU ha i gång en drive på investeringssidan och påmaskinbestäUnigssidan. Däremot är regeringens annonsering om ett handtag tUlforskning och utveckling av mera permanent karaktär. Vi lever i samhälletsådant detta ser ut och sedan kan hälla sig med sin ideologioch sin filosofi, men viU man ha ett resultat sysselsättningsmässigt, så fårman utgå ifrån samhället såsom det ser ut . Lindringarna pä avskrivningssidan kan ha en betydelse. Jagtror att sade att vi inte skall övervärdera dem. Det är möjligtatt han har lite rätt i detta, men de är ändå sä pass lockande att vi harutgått ifrån att de skaU ge ett visst resultat. Vi har ju tidigare under ensocialdemokratisk regi och under en finansminister som betraktades som någrastreck mera radikal än den nuvarande haft fullt fria avskrivningar och ansettatt de också hade sin motivering och var befogade. Detta var ungefär vad jag viUe säga. Herrtalmannen var vänlig och avdelade till mig. Jag har saboterat tidenUtet grand. Jag lovar att inte återkomma . () kort genmäle: "Vi kommer aldrig tillbaka till dengamla tiden", sade finansministern. Nej, men till tiden tUlbakaanser sig ha behov av att gå och - jag vet inte för vilken gång iordningen - rabbla upp ett förvanskat citat av . Jag har inte tid att för femtioelfte gången lägga tiU rätta vad sagt men när man hör dra detta, undrar man om intefinansministern börjar gä litet i barndom. Vad det nu gäller är situationen 1971 1972. Den bild somoppositionen ger sägs vara för mörk. Ja, ändå skulle inte pengarna räcka tillatt stimulera bort arbetslöshet - det hela går alltså inte ihop. Finansministernunderlåter helt att redovisa vad vi förlorar genom utebliven tillväxt. Om vibara hade nätt upp till genomsnittet för OECD-Iändema under dessa år, skullevi, som jag visade, haft ytterligare attröra oss med i folkhushållet, varav stat och kommuner skulle haft över 6miljarder. är alltså situationen den att vi har tappat mer änett helt års tiUväxt. För t. ex. kommuner och landsting betyder detta att deförlorar . Det är ett föriorat år för dem, och det är ettförlorat år också för mänga arbetslösa och för många företag. Vi har hört finansministern stå isin bänk och berätta hur bra det står till, hur förutseende regeringen harvarit och hur kraftfullt den har agerat. Men det har inte stämt sedan, det harinte gått somfinansministern har lovat. När han dämpar denna ton av förträfflighetlitet grand, är han så rörande angelägen om att påstå att vi skulle haft sammabedömning som han. sades det att konjunkturuppgången skulle komma islutet av är 1971. Detta trodde vi aldrig, och det blev inte heller så. Detblev en kraftigt ökad arbetslöshet och fortsatt lågkonjunktur. sadefinansministern nej tiU oppositionens förslag om att fä fart pä en stagnerandeekonomi och öka sysselsättningen. Då stod konjunkturuppgången runt hörnet, sademan. , , har det inte gått mer uppåt än att regeringen mästeföreslå stimulansåtgärder av samma storleksordning som vi dä gjorde. skulle vi ha haft samma mening somregeringen. I den reservation som kammaren hade tih behandling den dagen stodatt den reviderade finansplanens konjunkturbedömning var alltför optimistiskbeträffande den närmaste framtiden. Vi hade alltså inte samma syn heUer dennadag. Det är nu fråga om vad som skaU hända. "Fördubbhngenav löneskatten kan betraktas som en försiktig broms mot överslag iekonomin" sade finansministern . De flesta är väl nu pä detklara med hur tokigt det är att fördubbla skatten pä arbete mitt i vintern.SkuUe detta verka , frågar finansministern. Ja, industrin planerar jufaktiskt Utet mera energiskt och långsiktigt än finansministern. Löneskattenslår därför redan i förväg. Den sprider faktiskt sina verkningar i näringslivetredan nu. Visst finns det många företag som är likvida och som klarar sinakalkyler bra . Men finansministern glömmer ju de företag som har småmarginaler och som faktiskt stupar även pä grund av en sådan här belastning. Det kommer vidare nya spådomar. Finansministern åberoparkonjunkturinstitutets höstrapport och säger att det kan bh en kraftig uppgång1973. Ja, det kanske det kan bli i industriproduktionen. Men konjunkturinstituteträknar sannerligen inte med någon uppgång i sysselsättningen utan säger attnägon avgörande förändring av arbetsmarknadsläget är i genomsnitt ej attförvänta 1973. Totalt sett torde arbetsmarknadsläget 1973 inte undergå någrastörre förändringar. Till det som påpekar kommer ju attkommunernas neddragning slår igenom först nästa är. Sä förhåller det sig medenigheten i bedömningen just . Vad har ni då att komma med, frägar finansministern. Nihar tydhgen ingenting annat att komma med än att försöka riva upp beslutet omlöneskatten, säger finansministern. Jag kan upprepa några av mina exempel fråni förmiddags. Det var kravet pä ett inflationsskydd, sä att inte skattesystemetsmyghöjer skatten.