prot · FV09144 · 1972-12-31 00:00:00 — Varje företagare inom stödområdet måsteju veta att som dessa partier står här och talar för ökadföretagsamhet och ökad industriell utveckhng i stödområdet har de beslutat sigför en dubbel skatt på arbetskraften. Vi skall ha klart för oss en sak, när detgäller löneskatten, och det är att den visserligen betalas av arbetsgivarna,raen den drabbar i Uka hög grad - ora inte högre - arbetstagarna ochpensionären, och den drabbar de arbetsintensiva företagen särskUt hårt. Och detkan inte gärna vara klokt allra raUist i med hög arbetslöshet. Vi harredan i annat sammanhang krävt att löneskatten skall slopas. 1 en reservationtar vi upp hela skatteinstrumentet, sora vi raenar att man borde använda i deregionalpolitiska sararaanhangen. Andra länder har prövat den möjUgheten med tiU synes - goda resultat. Det finns anledning för oss att göra det också. Härraenar vi inte bara investeringsfonderna, som har en begränsad räckvidd. Vi viU att en utredning skall gripa sig an de här frågornapå ett konstruktivt sätt. Vi hoppas att det då skall öppna sig vägar som gördet möjligt att underlätta nyföretagsaraheten och utveckUngen av befintligaföretag i de delar av landet sora kan koraraa i fråga. Den statliga verksaraheten har jag delvis berört tidigare.Jag vill dock erinra ora att vi inte kunnat acceptera följande raening iutskottets utlåtande angående statliga företag: "Utskottet förutsätter attytterligare insatser komraer att göras i takt med att lärapliga objektaktualiseras." Blir det så att den raeningen kan koraraa att användas soraarguraent för etablering av statliga företag, så snart lärapliga objekt kanletas upp, är det betänkligt. SkaU statlig företagsarahet korama i fråga, skaUdet vara för att skapa ökade sysselsättningsmöjligheter där detta inte ärmöjligt på andra vägar. Vi har för klarhetens skuU föreslagit följande lydelse:"Utskottet förutsätter att insatser även fortsättningsvis göres därsärskUd anledning finns att öka sysselsättningen inom stödområdet eller i andrasysselsättningssvaga områden." Koraraunikationerna utgör alldeles självklart en priraärfråga i alla regionalpolitiska sammanhang. Det gäller inte bara en utjämning avtaxor och andra kostnader utan i lika hög grad en utbyggnad avkomraunika-tionslederna. Den trafikpolitiska utredningen får enligt sina direktivinte några raöjligheter att syssla raed i stort sett annat än SJ:s problera.Det är inte tillräckligt. Vi vill att utredningen också skall kunna behandlafrågor sora rör vägnätet, både underhåU och utbyggnad. Vi föreslår därförtUläggsdirektiv tUl utredningen i detta syfte. Vi menar att det är nödvändigtatt utredningen presenterar en helhetslösning av trafikfrågorna, inkluderandevägpolitiken, så att vi får en koramunikationspoUtik som är raeraregionalpolitiskt anpassad än den nuvarande. Glädjande nog har vi fått utskottet raed oss på enfrarastäUning ora ökat stöd till basnäringarna jord- och skogsbruk. Vi har iden frågan utgått från de faktiska förhåUandena och från erfarenheten att dennuvarande undersysselsättningen i stor utsträckning orsakats av flyttningenfrån dessa näringar. Dessa näringar har också under det senaste årtiondetgenoragått en mycket härd strukturrationalisering, förutom att Regional utveckling och hushållning med mark och vatten Regional utveckling och hushållning med mark och vatten drifteneffektiviserats och gjorts betydUgt mera arbetskraftsbesparande. Den nyföretagsamhet som tillkoramit har inte enstiUnärmelsevis kunnat suga upp den friställda arbetskraften från basnäringarna.Om regeringen hade varit beredd att pä ett tidigt stadium angripa just dessaproblem vid roten och underlätta för människorna att bU kvar i det kombineradejord- och skogsbruket, skulle bygden ha kunnat håUas levande och nytt underlagför servicenäringar och gemensamma anläggningar kunnat skapas. Det är bl. a.därför som de av oss föreslagna åtgärderna, även om de sätts in sent, är betydelsefuUa.De möjliggör landskapsvård tiU låga kostnader. Pengar i omskolningsbidrag ochandra ärbetsmarknadspoUtiska åtgärder kan sparas. Underlag kan skapas förjordbruksbaserad livsmedelsindustri. En ökad satsning på skogsvård leder tUlökad skogsavkastning. Att på nytt satsa på basnäringarna på det sätt viskisserat innebär inte att vi vrider klockan tillbaka. Det utgör en anpassningav poUtiken efter människornas behov och önskningar. Det är inte fråga om någotnytt slags jordbrukspolitik. Satsningen har regionalpoUtisk karaktär och kanalltså inte ingå i den vanliga jordbrukskalkylen och påverka de priser ochinkomster som ingår som element i den. Vad det kostar beror på arabitionerna.Men satsningen raåste vara sådan att den avsedda effekten kan uppnås, blimeningsfylld och varaktig. Och en del av de pengar som på detta sätt läggs nerkan vi räkna med kommer tillbaka i form av minskade insatser förberedskapsarbeten, för att upprätthålla en service som annars försvinner, förflyttning av människor och andra lokaliseringspolitiska stödåtgärder samt iform av ökad skogsavkastning. Vad det gäUer är inte att skapa ettöverlevandeskydd utan framtidsmöjligheter för alla I minmotionen 1777 behandlas lasarettsvården i regionala centra. Statsrainistern anförde i den egentUga propositionen på s.10: "Både den regionalpolitiska och den fysiska planeringen måste bygga påde enskilda människornas behov och önskemål. Det är därför en utoraordentligtväsentlig uppgift att försöka få så god kännedom som raöjligt om människorslevnadsförhållanden och deras egen inställning till oUka faktorer sora harbetydelse för trivsel och välfärd." Inrikesmmistern anger som exempel på samhäUsservice iregionala centra bl. a. lasarett. Uttalandena är klara och entydiga, och jagförutsätter att såväl statsministern sora inrikesrainistern raenar allvar raeddessa uttalanden, är beredda att stå för dera och även raedverka till att därdet i landet förekommer tendenser och planering som direkt strider motpropositionens anda och mot dessa uttalanden - rättelse kommer tUlstånd. Jag tänker på planeringen för sjukvården, som har en såavgörande betydelse för den sociala servicen, människans behov och trivsel samtutvecklingen inom regionen. Jag har belägg för raina farhågor från Gävleborgslän och då främst , som klassats som regionalt centrum. Gmnden tilllasarettet i lades 1831. Efter stadens brand byg:gdes det upp på nytti slutet av . Det har renoverats och byggts till ochsenast raed ny behandlin.gsavdelning som togs i bruk 1965. DentUlbyggnaden är projekterad för påbyggnad av ytterligare två våningar. des detmed ett nytt sjukhera för långtidsvård. Sararaanlagt torde minst 40 mUjonerkronor ha investerats där . Mot bakgrund av sjukvårdsplaneringen har trots detta ochtrots gjorda investeringar diskussioner förts i press och vidoffentliga saramankomster, som tyder på att lasarettets framtid är hotad.Kritiska skrivelser från de fackliga organisationerna, t. ex. ,, FCO, ra. fl:, industrier,näringslivsorganisationer, flygflottilj, samtliga poUtiska partiersorganisationer m. fl. har tUlstäUts kommunen i ärendet. gav medborgarna i regionen genomen massdemonstration, som kan ses på bildskärraen, till känna i enlighet medstatsrainisterns önskan, som jag inledningsvis citerade, " deras egeninställning till olika faktorer som har betydelse för trivsel ochvälfärd". Enligt polisens uppskattnmg demonstrerade 13 000-15 000människor på i , där en allvarligt utformad resolutionantogs. Den slutade med följande ord; "I verkar och lever 32 000medborgare. Några av länets större och mest utveckUngsbara industrier har härsitt hemvist. De verkar vid sidan av mindre industrier, framåtgående hantverkoch köpenskap. De kommunala aktiviteterna är fraraåtriktade. Kommunen är bärareav utomordentliga naturliga möjligheter tiU förkovran och utveckling. I den avregeringen framlagda planen för den regionala strukturen är ettregionalt centrura, som bland andra servicefunktioner förutsattes ha ettlasarett. Så mycket mera beklämmande uppleves den förskingring av trygghet ochsamhällsservice som utarmningen av sjukvårdsresurserna, främst inom den slutnavården, är utsatt för. medborgare anser som rimligt kunna kräva attdess lasarett beredes möjlighet fortbliva som normallasarett och att detberaannas på adekvat sätt för att kunna fullgöra sina vitala samhällsuppgifter." Jag hoppas , herr talman, att statsministern ochinrikesministern i handling visar att ni menar allvar med uttalandena ipropositionen och inte tUlåter att den sociala servicen i regionala centraförsämras utan tillgodoser här angivna behov och önskningar. Jag yrkar bifall till reservationen 8. Ochså, herr talman, eftersom tiden är knapp och jag inte har begärt ordet påcivilutskottets ärende, skall jag nu be att få säga några ord ora ett parärenden i detta sararaanhang. Frågan om utbyggnaden av en viss del av Ljusnan, som dettydligen under dagens lopp har rätt olika uppfattningar om hur man skaU tolkautskottets respektive reservanternas skrivningar, har tilldragit sig storuppmärksarahet i samband raed den del av propositionen sora behandlas avcivilutskottet. Motioner, som har tiU syfte att försöka få att antaett beslut om att förhindra eventuellt en utbyggnad, föreligger. Jag har intedeltagit i detta motionerande och vill förklara varför. Det hade varit önskvärt att här först ge en kort historiköver tidigare och pågående utbyggnader, naturen kring dessa områden ochförslagen till utbyggnad. Tyvärr tUlåter inte min tillmätta tid detta. Låt migbara konstatera att frågan om viss del av Ljusnans utbyggnad Regional utveckling och hushållning med mark och vatten Regional utveckling och hushållning med mark och vatten förnärvarande prövas av . Det ankommer på domstolen att avgöra,enligt vattenlagen i dess lydelse, före . Ett direktuttalande från sida, som skulle innebära ett föregripande av domeni tillåtlighetsfrågan, strider mot grundlagens anda beträffandekompetensfördelning raeUan lagstiftande och dömande instans. Det kan inte heUervara förenhgt raed godtagen praxis att genom lagstiftning med retroaktiv verkanförändra forraerna för handläggning av redan anhängiggjort ärende. Vi har, herr talman, ett fungerande rättsväsende här ilandet. Det tUlkoraraer då enligt rain uppfattning inte någon annan myndighet -inte ens att föregripa domstolens beslut. Vad gäller den delvis redan exploaterade Ljusnan hardiskussionen varit rätt förvirrad en talare menar attutskottsskrivningen är positiv för Ljusnan, och en annan talare attreservationen är positiv föl Ljusnan. I verkligheten - sora jag har utlästbetänkandet som jag tror att det skall läsas - sararaanfaller utskottsmajoritetensskrivning delvis med reservanternas. SkiUnaden ligger i att utskottetsraajoritet kan tänka sig någon form av retroaktiv lagstiftning, och det är denprincipen vi i moderata samlingspartiet bestämt vänder oss eraot. Jag yrkarbifall till reservationen 15a i civilutskottets betänkande. behandlar med några rader min motion nr 1798angående viss komraunsararaanläggning. Med anledning därav vUl jag på nytterinra om att regionalpolitiken aktualiserar inte bara frågor om näringslivetsfram rida betingelser och samspelet raellan tätort och glesbygd utan även - ochinte rainst - de framtida livsbetingelserna för kommunerna. Jag gör dettakonstaterande därför att det synes svårt att få lokala önskemål tillräckligtbeaktade. beslut om att slutföra sammanläggningarna avkommuner fattades raot en stark riksdagsrainoritet, ochlagstiftningens tvångskaraktär har icke underlättat genomförandet. Mångakommuner menar sig ha starka skäl att få en annan blocktillhörighet än denursprungliga indelningen angav. I programförklaringen - som jag har berört tillpropositionen om regionalplanering framhåller statsministern: "Både denregionalpolitiska planeringen och den fysiska planeringen måste bygga på deenskilda människornas behov och önskemål." Mot bakgrund av det uttalandet är det självklart attbeslut från t. ex. kommunfullmäktige i samraanläggningskoramunerna måstetillmätas mycket stor betydelse. Sammanläggning tvångsvis är ett allvarUgtpolitiskt ingrepp, som dåligt rimmar med vår uppfattning om självstyrelse ochdemokrati. Ett sådant övergrepp har skett med bl. a. komraun iGävleborgs län. Kommunfullmäktige har i besvär till Konungen klagat överlänsstyrelsens beslut att avslå kommunens ansökan att få ändring i blockindelningen.Kommunens fullmäktige har bestämt avvisat nuvarande block-plan och krävt attantingen få bilda egen kommun eller bilda komraunblock med . Visst känner man där respekt för läns- och riksmyndigheteroch deras utredningar och målsättningar. Men då deras uppfattningar kraftigt kolUderarmed de för området ändrade förutsättningarna kan det vara en varning mot attplanera i strid mot de lokala betingelser och viUkor som särpräglat ochmöjliggjort ett visst områdes utveckUng. Entydiga lokala opinioner iden så viktigasammanläggningsfrågan bör i enlighet med propositionens riktlinjer beaktas.Utskottet har tyvärr ansett att rain motion inte skall föranleda någon åtgärd.Det lönar sig därför inte, herr talman, för mig att här framställa någotyrkande, utan jag vädjar i stället till såväl statsministern sominrikesministern - som är närvarande inne i kammaren just nu - att med hänsyntiU befolkningens önskemål och kommunens utveckling på nytt pröva fråganangående Alftas blocktiUhörighet. Jag ber att sammanfattningsvis få yrka bifalltill reservationerna 1, 6, 8, 10, 14, 15, 18 och 20 vid inrikesutskottetsbetänkande och till reservationen 15 a vid civUutskottets betänkande. Regional utveckUng och hushållning med mark och vatten HerrSVENSSON i (vpk): När majoritetsförhållandena iparlamentariska sammanhang är en smula oklara är det väl inte så underUgt omdet förekomraer åtskiUig politisk hästhandel. Men när det gäller region- ochplanpolitiken har det gått betydligt längre än så. Det regionpolitiska speletkan närraast liknas vid en Skansenauktion, där framför aUt ochsocialderaokraterna försöker överbjuda varandra och där länensbefolknmgsraraar friskt rasar i höjden, allt medan autionsförrättaren svingarklubban och själv försöker stå på så många ståndpunkter som möjligt på en gång. Vad är det som gör detta auktionerande inför folketnödvändigt? Det är trycket från opinionen, bl. a. trycket från det som brukarkaUas den gröna vågen. Den gröna vågen är en delvis mycket samraansatt och dubbelbottnadföreteelse, åtrainstone än så . Den har åtskilliga konservativa ochtillbakablickande inslag, raen den innehåller också ett stort mått av poUtiskprogressiv samhäUskritik. Den gröna vågen har kort sagt åtskilligafömtsättningar att med tiden bU en röd våg. Trycket från den vågen är kännbar, särskilt för depohtiker som valt rollen att adrainistrera storkapitalisraens sarahälle, därkoncentrationen och avfolkningen ständigt skrider vidare med en naturlagsstyrka. Socialdemokratin sitter här i rävsaxen. Man vill inte ochkan inte bryta raed kapitalismen. Man är bunden av dess utvecklingslagar, menman måste inför folket framställa det som ora raan vill någonting annat. Folkskall fås att tro och rösta på en sak, och raedan de tror skall deras vaksamhetmot den skoningslösa koncentrationen dämpas. propositionen 111 kan detraed goda skäl sägas att den är opiura för folket. I det hlla propositionshäftet, som gör tjänst sompropagandabroschyr, sägs det på sidan 11 att alla vuxna så långt möjUgt skallfå arbete i hemorten eller i dess närhet. Det kunde lika gärna ha skrivits avcenterpartiet, för grönare kunde det inte vara. Men denna pubhkfriandemålsättning tas eftertryckligt tiUbaka i bUaga 1, sidan 475. Där talarsiffrorna om vad det verkligen gäller. Enligt regeringens befolkningsramarskall storstäderna fram tiU 1980 få ta emot mellan 115 000 och 250 000 nyainflyttare. Och de inflyttarna skall komma från sararaa håll som de sedan längehar kommit från: främst från skogslänen. Regional utveckling och hushållning med mark och vatten enUgtregeringens befolkningsraraar förlora upp till 70 000 människor genomutflyttning, såvitt inte landet får en utoraordentligt stark invandring, någotsom är högst osannohkt. Det är vad regeringen inriktar planeringen på. Det ärverkUgheten när man klär av den statsm misterfraserna. Målsättningen oförändrad befolkning för skogslänen betyderalltså i verkUgheten fortsatt utflyttning. Men hur är det sedan i sin tur medmålsättningens trovärdighet? Den är också lindrigt sagt tvivelaktig. Bilaganrörande regionpoUtiken är på över 500 sidor. Regeringen gör stort nummer avmålsättningen oförändrad befolkning i skogslänen. Men ingenstans på dessa 500sidor gör man minsta försök att beräkna den faktor på vilken allting vilar,nämligen hur många nya jobb som måste skapas i avfolkningsområdena för att manskall hindra befolkningsminskning . Det finns inte minsta kalkyl som berör det problemet. Detfinns ingen kalkyl på hur många jobb olika åtgärder kan skapa. Det finns ingenkalkyl på vad det kostar att nyskapa det antal jobb sora måste till för attuppnå målsättningen. Hela kanslihusets expertstab har inte kunnat åstadkommaett svar på den enkla frågan om hur många nya jobb sora behövs för att hindrafolkrainskning. Och ingen socialdemokratisk Norrlandsrepresentant har kommitsig för att fråga regeringen i saken. Om raan inte vet hur många jobb sorakrävs, om man inte vet vad det skulle kosta att skapa dem, när raan inte kantala ora vare sig vad privatföretagen tänker investera eUer huruvidastatsföretagen förmår öka sin sysselsiittning hur kan man då över huvud tagetsätta upp en befolkningsraålsättning? Det kan raan bara under en endaförutsättning att befolkningsraålsättningen bara är avsedd sora renpropaganda. regeringens lokaUseringspolitik hittillstillärapats har skogslänen gått starkt tillbaka. Enligt folkräkningarna harskogslänen gjort en nettoförlust på orakring 50 000arbetstillfällen. Enligt arbetskraftsundersökningarna har sararaa län fråntredje kvartalet 1970 tiU tredje kvartalet 1972 ytterligare förlorat bortåt 8000 arbetstillfällen. Men ora man vUl ge skogslänen en bibehållen befolkning,då kan ju utvecklingen inte få fortsätta på det sättet. Om regeringen villuppnå sin målsättning måste man fram tiU 1980 i skogslänen skapa allra minst100 000 nya arbetstillfällen. Men om det problemet säger propositionen inte ett ord. Mangör inte ens ett försök att koraraa med en kalkyl. De medel man presenterar ärungefär desarama som man tillämpat , de medel som alltså inte harkunnat hindra skogslänen att tappa omkring 10 000 arbetstillfällen ora året. Om nu sysselsättningen ständigt krymper i en region, omförlusten av arbetstUlfällen är så stor som den är i skogslänen, om en regeringpåstår att den med liknande medel sora skall garantera skogslänenoförändrad befolkning då är inte det trovärdigt. Man kan inte vända enminskning på 50 000 till en ökning med upp emot 100 000 på tio årgenora att använda samraa raedel som minskningen inträffade. Regeringensraålsättning är en fras, utslungad under trycket från den Det är en fras sora skall dölja att koncentrationen och avfolkningen iverkligheten skall gå vidare. På liknande sätt är det med den fysiska riksplanen. En sådanplan är i och för sig högst angelägen. Den borde ha funnits redan när denverkligt svårartade typen av mUjöförstöring började göra sig gällande under denödesdigra slapphet som präglade epoken . Men innehåUet i den plan soranu presenteras är inte ett innehåll i folkflertalets intresse. Planen är ingenplan i egentlig raening. Bara i få undantagsfall tar den ställning till viktigaplanfrågor. Den är egentUgen raest ett informationsmaterial utan rättsverkan.Många människor tror att därför att experterna har målat en viss älvdalgrön på en karta, så skall den skyddas. Men planpolitiskaställningstaganden tas inte nu i konkreta frågor. Planen är ett underlag förfraratida stäUningstaganden, och en plan som styckats upp i en oändlig seriehittUls okända detaljbeslut är ju ingen plan, i synnerhet sora ingen kanförutsäga efter vilka linjer detaljbesluten skall fattas. Låt mig ge etttypiskt exempel på detta. I planen talas i starka ord om railjö och ekologi.Det talas om att vattenkraftsepoken snart är slut. Man får det allmännaintrycket att regeringen är positiv tiU att spara de återstående älvarna. Alltdetta är inbiUning. För propagerar ledande socialdemokratiskapoUtiker för utbyggnad av KaUx älv, detta trots att raan i Ritserafrågan gavlöftet att för alltid spara Kaitum som ingår i älvsystera. Sådan ärriksplanens innehåU - ord som döljer avsikten, frasradikaUsm som döljerkapitalistisk exploateringsfilosofi. Samma sak går igen när det gäUer tung industris lokalisering.Regeringen talar i bUaga 2 mycket om att lokaliseringen skall ske eftermUjöraässiga synpunkter. Men innebörden av det är inte vad den synes vara. k. railjöpolitiska resonemanget går nämUgen ut på att det är specielltmiljövänligt, åtrainstone i de allra flesta fall, att lokalisera demUjöförstörande industrierna till , där vattnen ännu inte är Ukafördärvade som på ostkusten. Det talas om att så stor del av tUlväxten sommöjligt måste ledas bort från . Men förkastar rapporten,som civilministern ansluter sig tUl, i stort sett inlandslokalisering ochbedöraer nästan alla industrityper sora relativt olämpliga förostkustlokalisering. Regeringen accepterar storindustrins önskemål omkoncentration till sydvästra . Man draperar detta i raUjöresonemang, somdöljer att hela miljövården går ut på att hitta vatten där storindustrinsföroreningar skall synas så litet sora möjligt. Riksplanens material hadekunnat läggas till grund för en helt ny epok i mUjö- och lokaliseringspolitik.Men här har den raissbrukats sora kuliss för en geografiskindustrikoncentration och ett accepterande av storindustrins intressen att fåfria utsläpp. Hur står då oppositionspartierna till koncentrationen ochavfolkningen? har uppenbarligen avbrutit sin smekmånad meddecentralisterna och står på flera olika ståndpunkter. Dels vill manhålla sig väl med avfolkningsbygderna, dels viU man å andra sidan inte försvagastorstadskoncentrationen. Ungefär detsamma gäller för , som ständigttalar om behovet av hjälp och åtgärder för de län som är drabbade avavfolkningen men som saratidigt vänder sig eraot Regional utveckling och hushålliting med mark och vatten Regional utveckling och hushållning med mark och vatten aUa försöktill reglering och styrning och statlig påverkan. Det har ju bildats enkoalition här i kammaren mellan regeringen, och ide centrala frågor som rör regionpolitiken. Trots opinionsundersökningarnassiffror kan alltså regeringen känna sig rätt lugn. Den har när det gällerregionpolitiken två koalitionspartner att välja på. Där i någondetalj inte vill stödja den, kan säkert raoderaterna stå till tjänst. Två partier har drivit en grundläggande kritik motkoncentrationstänkandet - och kommunisterna. Båda avvisarortsklassificeringen, och det finns flera andra beröringspunkter i deraskritik. Men ora socialdemokratin är i ett dilemraa när det gäUerraål och medel, så gäller det i ännu högre grad . Centerpartietsmål betyder att skogslänen skall öka sin befolkning raed 100 000. CenternviU alltså åstadkorama en inflyttning tUl skogslänen utom i , därcenterns målsättning av någon anledning innebär en flyttningsförlust med 12 000människor . Jag vet inte vad har gjort för ont, mendet kanske bara är ett räknefel. Allt detta betyder att måste tillföra skogslänen45 000 å 50 000 fler jobb än vad som skulle krävas med regeringens målsättning.Regeringens politik har hittUls gått paralleUt med över 50 000 förlorade jobb iskogslänen. Därför tror vi inte på regeringen, när den säger sig ha ettbefolkningsraål sora kräver inte rainus 50 000 utan plus 100 000sysselsättningstUlfällen. Men mål kräver att det skapas halvannan gångså stort plus i sysselsättningen i skogslänen, eUer i runt tal 150 000 nyajobb. Tror att man kan åstadkomraa det? vet Uka väl sora allaandra, att koncentrationen är en ekonoraisk lag under det nuvarande ekonoraiskasystemet. Den tar ifrån vissa regioner fler och fler jobb.