prot · FV09125 · 1972-12-31 00:00:00 — Låt mig läsa upp ett litet avsnitt ur en ledare itidningen , som just behandlar det här problemet:"I den litteratur och i de flygblad och tidskriftsartiklar, somförsvarsstaben samlat in och i rapporter från förbandsnämnder ochvärnpliklsriksdagar får man tUlräckUgt många belägg för, att dettaundergrävande är målmedvetet organiserat och inte har så små resurser. Det fårsitt särskilda intresse genom paralleller med jämförlig verksamhet inom andrasektioner av samhälls-hvet." Litet längre fram heter det - med en väldigtbra formulering, tycker jag: "En demokrati bör inte vara så handfallen,att den ej söker oskadliggöra sina egna fiender." Därför menar jag, med instämmande i vad tidningen , att även den verksamhet som består i att man uppmanar till sabotage motutbildningen måste leda till utkrävande av straffansvar och att även denverksamheten förtjänar att bU fördömd av landets försvarsminister. HerrWESTBERG i (fp): Vilken uppfattning man än har om försvaretsomfattning och försvarskostnadema måste man reagera mot den sabotageverksamhetsom pågår inom försvaret. Jag är tacksam för det klargörande svar somförsvarsministern här har givit, i vilket också min enkla fråga var inbegripen. Jag delar uppfattningen att skadegörelse av det slag somförsvarsministern nämner är av utomordentligt allvarlig natur och utsättermänniskor för stora risker och skador till liv och lem, förutom den materiellaförstörelse som de innebär. Den måste därför skarpt fördömas, sägerförsvarsministern. Jag delar hans uppfattning och tillägger: Och, där det ärmöjligl, också med kraft beivras. Men det är också utomordentligt allvarligt att vissagrupper inte accepterar de demokratiska och parlamentariska principer som detsvenska samhället bygger på. Det har sagts en del om det redan, och jag skallinte förlänga debatten, men jag vill omnämna att så sent som stodman utanför I 14 i och delade ut flygblad. Det uppgavs på bladen att detvar KFML(r) i som stod för dem. Där sägs att soldaterna har satt sig irörelse för att bekämpa sina överordnade. Man hänvisar till den ekonomiskakrisen arbetslöshetssituationen tydligen och till sitt eget arbete somorsaker till detta och uppmanar de värnpliktiga att svara med militantaåtgärder mot varje aktion av förtryck. Och man säger: Lär av det som har skettvid 1 3. Det är visserligen bara ett exempel, men vi känner till att det kanmångfaldigas. Man utnytfiar eventuella missnöjesanledningar för attundergräva bl. a. utbildningsverksamheten inom försvaret. Del är viktigt altmöta denna verksamhet med ökad vaksamhet, skärpt kontroll och bevakning - jagdelar försvarsministerns uppfattning att det är åtgärder som måste vidtagas -men även genom undanröjande av missnöjesanledningar och genom ökad informationoch debatt. Försvarsministern säger att en aktiv opinion mot dennegativa propagandan vid förbanden måste skapas. Jag delar den uppfattningen. men då kanjag inte undgå att fråga varför försvarsministern inte har sagt ifrån med sammaallvar tidigare. Det är gott och väl att det sker , men varför har detinte skett tidigare? När talade försvarsministern i detta ärende senast ochinför vilken publik? Vi är ense om att läget är utomordentligt allvarligt. Jag vill fortsätta att fråga: Kan vi förvänta attförsvarsministern kommer att delta i opinionsbildningen på ett effektivare sätti fortsättningen, och kan vi också räkna med uttalanden från statsministernssida i denna fråga? Det gäller dock i sista hand vakthållningen kring vårademokratiska ideal. Det är utomordentligt angeläget att det skapas en aktivopinion mot de nedbrytande krafterna, och jag vädjar till statsministern ochförsvarsministern att där gå i spetsen. Ang. sabotageverksamheten inom försvaret Jag vill börja med att svara på några direkta frågor. frågade om jag vill vara med om att förpersonalen inom försvaret anordna en konferens liknande den som årligenanordnas för de värnpliktiga. Pä det kan jag svara att om en sådan konferensverkligen skulle ha någon större betydelse kan vi väl överväga att anordna ensådan. Vi har kontakt med de anställdas fackliga sammanslutningar och inte baramed ledningen; jag brukar vara närvarande vid rikssammankomster, och vi har enganska god kontakt med varandra. Men skulle en konferens verkligen ha någonbetydelse för bl. a. de frågor som vi diskuterar här kan vi visst fundera påden saken. Den andra frågan gällde registrering av vissa element inomdet svenska samhället. I det avseendet har jag ständigt kontakt medjustitieministern. I detalj får han svara för sitt fögderi här i kammaren. När det gäller i fråga om jag hardeltagit i den här diskussionen förut kan jag erinra om alla de tal jag harhållit kring dessa problem, särskilt för ett par när de dök upp.Jag har vidare skrivit artiklar och utarbetat en skrift som har sänts ut.Jag.har gjort många uttalanden - delvis så sent som - som är spriddavid förbanden. Jag gjorde uttalanden i TV och radio när enmotsvarande rapport om sabotageverksamheten kom från försvarsstaben. Men frågankan ändå vara riktig att ställa. Detta är i huvudsak politikerproblem, och dåär det inte bara fråga om hur aktiv jag är - jag bör vara det men också huraktiva andra är som står bakom försvarsbesluten och som är medvetna om att manär tvungen att arbeta för förståelse för försvarsverksamheten och för denallmänna värnplikten, förståelse för det tvång den allmänna värnplikten innebärmen också för nödvändigheten av den. Det är allas vår uppgift. Sabotageverksamheten betraktar jag som det allvarligaste.Man kan fråga sig vem som bedriver den. Jag är rädd för att svaret måste blidet som vi nog alla, om vi tänker efter, kan ge. vi slår upp entidning läser vi om skadegörelse och vandalisering av skollokaler, kyrkor,kyrkogårdar, tunnelbanor, småbåtshamnar, båtar osv. Låt oss säga att detta ärungdomar som utför detta. Är det manliga ungdomar kommer de förr eller senarein för att göra värnplikten, och det är ju möjligt att de med sin vrängainställning till samhället fortsätter med skadegörelse. Ang. sabotageverksamheten inom försvaret Inomförsvaret kan detta få mycket allvariigare följder än i det civila Uvet. Detsätter och har satt kamraters liv i fara. Det är därför som skadegörelsen härär av så allvarlig karaktär. Jag har läst i tidningspressen att man på sina håll sätterden skadeverksamhet som här är redovisad av försvarsstaben i samband med denpropaganda som vissa extremistgrupper bedriver. Och jag får säga att dessagrupper faktiskt har sig själva att skyUa för att de görs ansvariga för vissasabotagehandlingar. Det kan finnas ungdomar som tar uppmaningarna tillsabotage av olika slag mot försvarsverksamheten på allvar och följer dem påsitt sätt. Författarna av de skrifter och flygblad som delas ut utanför ellerinnanför kaserngrindarna har i varje fall ett betydande moraliskt ansvar. Med de kontakter som jag på olika sätt har med devärnpliktiga i landet vågar jag påstå att de med all säkerhet mer och merkommer att avslöja det dubbelspel som vi förstår bedrivs av dessaextremistgrupper. Framför allt deras ivriga talesätt om medbestämmanderätt ochdemokrati inom försvaret som de säger sig verka för stämmer ju inte med deraspolitiska målsättning, som ju också är klart deklarerad, att med våld berövamedborgarna medbestämmanderätt. De är inte några demokratins vänner, som de gersig ut för att vara inför de värnpliktiga, utan de är demokratins fiender. Jagär glad över att de värnpliktiga på förband efter förband inser det här och taravstånd från extremistpropagandan. När det g',äller den här propagandan frågar man: Vad kanman göra, och kan man förbjuda den? Ja, man kan i varje fall inte förbjudaåsikter. KFML:s åsikter är lika tillåtna som konservativa åsikter ochsocialistiska åsikter. Vi kan i vissa fall förbjuda att skrifter sprids vidförbanden, och det sker också. Men verkligheten är ju den att förbud ochinsamlingar av skrifter blir ganska illusoriska åtgärder, eftersom det är ivarje fall säger truppbefälet det praktiskt taget hur lätt som helst attsprida flygblad bland kamraterna på luckan eller innanför kaserngrindarna. Varoch en kan förstå att det inte flnns någon möjlighet att ha en sådan uppsiktatt detta kan hindras. Man kan inte isolera de värnphktiga från åsikter ellerfrån skrifter. Jag tror, som jag har framhållit, att den enda metoden äratt möta den här aktiviteten från antiförsvarskrafternas sida med en ökadaktivitet från de försvarspositiva krafterna. Och det är i första hand vipolitiker i alla partier som skall göra det motangreppet - helst med hjälp avpress och andra massmedia, som också har sitt ansvar i det här avseendet. Den bakgrund som vi har att räkna med, och jag har kanskeskrivit och talat mest just om den, är att dagens unga generation är ganskakritiskt inställd - i vafie fall mera kritiskt inställd än tidigaregenerationer, tror jag - kanske inte mot försvaret men mot militärtjänsten. Manhar framför allt mycket svårt att acceptera de disciplinregler som tillämpasoch som man betraktar som ett alldeles onödigt tvång. Jag har iinterpellationssvaret erinrat om det här och bl. pekat på den nya skolansinverkan på ungdomens inställning. Vi har inle längre en auktoritär skola.Eleverna är från första klass inställda på att få diskutera med sina lärare,att få framföra sina meningar fritt, att få opponera sig. Hälftenoch ibland mer av en årskull som rycker in kommer direkt från dennaskola till våra regementen, där man möter en annan form av undervisning, som juär ganska olik den man vant sig vid i skolan. Den omställningen är, som jagpekat på, ganska svår. Det har vi väl alla, som har kontakt med ungdomar, enviss förståelse för, och vi har därför anpassat denmihtära utbildningsverksamheten för att möta den unga generationen ochunderlätta för den att komma i gäng. Utbildningen har vi moderniserat. Som herrBrundin mycket riktigt påpekade har vi ändrat de disciplinära formerna det ären artskillnad mot vad som förekom för låt oss säga . Vi harförbättrat förläggningarna, vi har försökt dra vissa bestämda gränser mellantjänst och fritid. Man får använda civila kläder . Just nu har viförsöksverksamhet med ständig nattpermission på en mängd förband i landet osv., osv. Vi har även försökt ge de värnpliktiga ökat medinflytande vidförbanden. Men det som fortfarande skiljer utbildningsverksamheten iett militärförband och i en skola beror naturligtvis på att försvarsverksamhetenär så speciell i förhållande till annan utbildning och annansamhällsverksamhet. Utbildningen under fredstid avser ju att vi skall få framstridsdugliga förband, som vi måste ha om vi skulle bli angripna. Allerfarenhet visar att den organiserade striden kräver disciplin och lydnad, ochdet är nödvändigt att den mUitära disciplinen inpräntas under fredsutbildning.Jag har funnit att man kan vinna stor förståelse även bland dagens ungdom fördet nödvändiga häri, men de motsättningar som har uppstått på vissa förband harnaturligtvis ytterst sitt upphov i detta. frågade om jag ville uttala mig om det somhände på I 3. Ja, jag vill gärna ta denna debatt till hjälp föratt göra ett sådant uttalande. Det som inträffade på I 3 var naturligtvis enytterst allvarlig händelse. Oavsett vad missnöjet bland de värnpliktigabottnade i måste metoden för att försöka få ändring till stånd starkt fördömas.Sjukskrivningsmetoden hjälper inte de värnpliktiga att lösa några problem. Devärnpliktiga har fått möjligheter att föra fram sina frågor i nämnder sominrättats vid förbanden. Förbandscheferna, som är bundna vid bestämmelser ifiänstereglementet för krigsmakten, kan inte, för att nu la exemplet från I 3,bevilja nattpermission lill alla som begär sådan. Den enskilde värnpliktige kandock, om han är missnöjd med förbandschefens beslut, få sin sak prövad i högreinstans. Han kan gå till försvarsgrenschefen och klaga, och han kan klaga hosförsvarsdepartementet Kungl. Maj:t, som det heter - om han inte anser atthan får sin rätt. Men massjukskrivningar av strejkkaraktär löser inga problemför de värnpliktiga. Ang. sabotageverksamheten inom försvaret HerrOSKARSON (m); Jag vill först med tillfredsställelsekonstatera att statsrådet helt instämde med mig när det gällde att fördömaaktionen på I 3 . Men jag kunde inte komma ifrån en känsla av att statsrådethade en strävan att översläta alla dessa olika slag av vandalisering,skadegörelse eller vad det är fråga om. Statsrådet liksom sammankopplade detmed samhällets utveckhng och med skolan och fann förmildrande omständig- 10 protokoll 1972. Ang. sabotageverksamheten inom försvaret heter föratt de värnpliktiga förde med sig dessa uppfattningar lill det militära livet. Det håller inte, herr statsråd. Vi utbildar försvaret förkrigets uppgift, där går det inte att komma med några grupper avodisciplinerade hopar. Där måste vj ha diciplin och ordning och reda någontingannat går inte och kan inte existera, när det verkligen krävs det mesta avvarje soldat. Sedan måste jag också ta upp ett par saker som de härextremistgrup-perna har givit spridning åt. De finns med i försvarsstabensrapport. Det är bl. a. bilaga 20 ett flygblad som säger; "Gör antikupp!" Så klarar man ut hur man gör antikupp, och jag måste få lov att läsa uppdet: "kvarstannar vanligen endast ett fåtal militära befäl. Detenda (?) som krävs är att utmanövrera dessa. Därefter kan skådespeletbörja." Sedan erkänner man: "Kuppen kan troligen ej bli långvarig,men det är av underordnad betydelse. Det viktiga är att den lyckasgenomföras." I ett annat flygblad står att uppviglingsparagrafen"hindrar oss att tala med varandra" och "syftar att skrämma tilltigande". Och så heter det: "Vi får inte låta oss skrämmas av denbyråkratiska och polisiära apparaten. Du måste uppvigla." Låt mig gå till TjRK, som herr statsrådet själv harskrivit under. Där står i 6 kap. 7 §: "Krigsman är skyldig att ofördröjligen till närmastechef eller säkerhetschef rapportera om han får kännedom om eller misstänkersäkerhetshotande verksamhet." Spridandet av dessa flygblad, herr statsråd, ärsäkerhetshotande verksamhet, och då har också vafie värnpliktig, varje mihtär överhuvud taget inom försvaret, skyldighet att rapportera detla, och därefterträder uppviglingsparagrafen i funktion. Den säger också klart ut i vilka fallman får beslagta dessa skrifter och flygblad. Och tycker jag att försvarsministernskall stå upp och säga att de här paragraferna i gäller, och då har devärnpliktiga att rätta sig därefter. Det skulle vara klart språk. Låt mig sedan säga några ord angående det andra jag togupp alltså en konferens för försvarets personal. Statsrådet säger att detskulle han vara positiv till om det skulle vara till någon nytta, ochstatsrådet förklarar att han har goda kontakter med de fackligarepresentanterna. Ja, det ifrågasätter jag inte på något sätt. Men jag försöktei mitt anförande säga: Det är icke dessa och det är heller icke generaler ochöverstar som det här är fråga om, utan det är fråga om folket ute på förbanden,på arbetsplatserna. Det är de som råkar ut för de här problemen, och det är desom verkligen har kunskap om detta och på etl påtagligt sätl kan redogöra förbekymren. Så bara några ord om registrering. Statsrådet säger altdet är justitieministerns sak. Ja, det vet jag mycket väl. Men försvaret, detär försvarsministerns sak det tror jag vi kan vara lika överens om. Då harjag en bestämd känsla av att här behöver försvarsministern göra någonting, omvi över huvud taget skall nå resultat, och här gäller del alltså att värna omstatsrådets verksamhetsområde, försvaret. HerrBRUNDIN (m); Uppmaning till massjukskrivning är just ett exempel påsådan verksamhet som jag önskade att herr statsrådet skulle fördöma, och det gjordehan ju också i sitt senaste inlägg. Jag tillåter mig tolka det inlägget så attdet inte bara gällde händelserna på I 3 utan att det gäller generellt. Beträffande möjligheten att lokalisera skadegörelsen tillnågon speciell grupp sade statsrådet att vi ser exempel på olikaformer av skadegörelse, och han gjorde i det sammanhanget en uppräkning avolika former av vandalism i samhället. Men, herr statsråd, såvitt jag förstårär det en artskillnad mellan detta och de företeelser som rapporteras frånförsvaret. Hör bara - ja, statsrådet har förstås läst om det förut: År 1970klipptes bränsleledningarna av på 18 traktorer vid ett infanteriregemente iMellansverige, och bromsledningarna på fyra traktorer klipptes också av. År1971 skadades radarstationer i ett tiotal fall, och sänkningen av en transportbåtmed sovande besättningsman ombord misslyckades. Under första halvåret i årrapporterades lossade fälgmuttrar i flera fall. Exemplen kunde mångfaldigas ochuppräkningen fortsätta. Det där är inte samma typ av skadegörelse utan någotbetydligt mer raffinerat och utstuderat, som bedrivs med systematik och metodiksamt med ett klart uppställt mål. Därför tror jag det är riktigt vad tidningenArbetet skrev i den ledare som jag läste upp ett stycke ur, nämligen attdenna verksamhet bedrivs med tillgång till ganska hyggliga resurser och medstor systematik samt är inriktad på att skada vår demokrati. Ang. sabotageverksamheten inom försvaret HerrWESTBERG i (fp): Jag är medveten om att försvarsministern vidolika tillfällen har försökt skapa förståelse för det svenska försvaret. Vadjag tänkte på när jag efterlyste en effektivare opinionsbUdning var närmast detsom står längst ned på första sidan i interpellationssvaret om sabotage motutbildningen. Där säger försvarsministern; "Dessa grupper låt vara fåoch små - accepterar inte de demokratiska och parlamentariska principer som detsvenska samhället bygger på." Det är just den sidan av saken som jagtycker är så viktig. Den sabotageverksamhet som försvarsministern talade om ochsom riktar sig mot materielen är visserligen mycket allvarlig, och det är högstangeläget att vi kommer till rätta med den verksamheten, men jag anser attsabotagen mot de demokratiska principer som det svenska samhället bygger på ärännu allvarligare. Det undermineringsarbete som där äger rum är utomordentligtskrämmande, och det är mot den verksamheten som jag vill att man för en meraeffektiv kamp. Hur den kampen skall föras kan det råda delade meningarom, men vi är överens om att det är nödvändigt med en aktiv opinionsbildning.Jag anser också att demokraliseringsprocessen måste fortsätta, och att det ärmycket viktigt att undanröja missnöjesanledningar. Vi måste skapa ett samhällesom erbjuder goda betingelser. Den nuvarande arbetslösheten och den ekonomiskakris vi nu genomgår har säkert inverkat på utvecklingen. Den sidan av sakenmåste också ägnas stor uppmärksamhet, kraftfulla insatser behövs för att kommatill rätta med de problem som vi här berört. Ang. sabotageverksamheten inom försvaret Bara några ord. skall nog fundera ett slag till på det somhan böfiade sitt senaste anförande med. Han sade att jag slätade över när jagsammankopplade det som händer inom försvaret med det som händer inom skolan ochsamhället i övrigt. Nej, det är nog där vi har kärnan i problemet. Denutveckling och de förändringar som sker i samhället påverkar ju hela tidenförsvarsverksamheten. Människor kommer direkt från skolan eller frånarbetsplatserna till regementena, och de kommer med de värderingar de har frånsitt civila liv. De förändringar som skett i samhällethar varit mycket stora, och detta har kommit att medföra vissa konfliktermellan civilt och militärt, som kanske inte fanns tidigare. Huvuddelen av de värnpliktiga ungdomarna har ett mycketgott omdöme, och de kan själva bäst förklara detta rakt upp och ned ochuppriktigt, och de rekommenderar oss ytterligare förändringar i utbildningsverksamhetenoch över huvud taget i vår militära dagliga gärning, som ju också är föremålför överväganden. När det inträffar en sådan sak som på I 3är vi tvungna att fråga oss: Varför händer detta? Vad har vi gjort för fel? Ärvåra bestäm:melser om nattpermission, som det tydligen i det här fallet hargällt, omoderna, felaktiga? Varför uppstår det sådana här spänningar mellanbefäl och värnpliktiga på ett förband i landet? Vad skall vi göra för attundvika sådant? Vi ställer oss dessa frågor, vi går igenom hela området föi attundersöka vad man skall göra, och det är vi ständigt tvungna tiU. Det är endastgenom att uppriktigt ta itu med det här som man har någon möjlighet att kommatill rätta med problemen. Försvarsstaben får, , de skrifter som delasut vid förbanden i den mån de lämnas till förbandschefen, och försvarsstabenhar sedan att avgöra vad man skall göra med dem, om man skall undersöka <5mde är åtalbara eller inte. Och visst görs det sådana undersökningar. Vi harjust nu ett aktuellt fall i . Slutligen ett par ord om den extremistgrupp som mest nämnsi dessa diskussioner, KFML (r) och (s). Det är klart att dess uppgift är attförsöka skada den svenska demokratin det är vi väl fullständigt eniga om. Detär en grupp som inte är representerad i , men den deltog i det senastevalet, och den kanske kommer att delta i nästa val. Det är alltså en grupp somarbetar fullt öppet och som vi har att diskutera med, och i de diskussionernafår vi chansen att plädera för demokratin framför de politiska system -maoistiska eller vad det är som de rekommenderar oss. HerrOSKARSON (m): Visst sker det förändringar i samhäUet, ochvisst medför förändringarna konflikter; det är vi alldeles säkert överens om,herr försvarsminister. Vad vi däremot tydligen inte är överens om är huruvidadessa förändringar sedan skall accepteras inom det militära till den grad inte har någon möjlighet att genomföra en ordentlig utbildning avpersonalen och skapa förband som är användbara för det som de Där är vi tydligen inte av samma mening. De flesta värnphktiga har alldeles säkert gott omdöme; detförsökte jag också deklarera i slutet av mitt första anförande. Jag ärövertygad om att får de bara klart för sig vad dessa element syftar till, harde omdöme nog att själva ta hand om dem och isolera dem. Detta är inte en frågaom demokratiseringen i försvaret, herr statsrådet - vi är överens om den; denmåste följa med utvecklingen i övrigt. Men dessa grupper har inte någonting meddemokrati att göra, och de förstår heller inte demokratin. Därför går det inteatt behandla dem enligt demokratiska regler. Jag måste säga att det skulle vara intressant att ta delav vad herrar utländska miUtärattachéer nu skriver hem till sina respektiveländer med anledning av de olika intermezzon som förekommit på våra förband -jag har inte haft möjlighet att ta del av det, men statsrådet har säkerligenhaft tillfälle att göra det. Det kan inte vara ägnat att stärka respekten fördet svenska försvaret - och det är vi ju överens om är det viktigaste av allt;annars gagnar hela vår försvarsmakt till intet. Jag vill bara säga att det enligt minuppfattning måste bli ett slut på eftergifterna mot dessa protestaktioner ochmot denna verksamhet. Vi har då inte någonting annat att välja på, utan vimåste utnyttja de bestämmelser som finns. Eftersom herr statsrådet inte taravstånd från TjRK, som herr statsrådet själv har skrivit under så sent somförra året, har vi bestämmelser som kan tillämpas för att komma till rätta medproblemen. Ang. sabotageverksamheten inom försvaret Jag vill bara replikera på en punkt. HerrOskarson vill göra gäUande att vi har kommit in i en situation, då vi intelängre kan få fram stridsdugliga förband genom vår utbildning. Detta är heltfel, . Läs de årsredogörelser som har kommit in från de treförsvarsgrenscheferna, vilka är ansvariga för att utbildningen leder fram tillstridsdugliga förband. De har konstaterat att utbildningsverksamheten har giviti stort sett hundraprocentigt goda resultat med vissa undantag, som alltid.På den punkten hoppas jag det inte bUr något missförstånd -dä lägger herrOskarson, är jag rädd, skulden på befälet, vilket jag vet att han inte viUgöra. Vad sedan gäller de utländska militärattachéerna kan herrOskarson vara ganska lugn.