prot · FV09144 · 1972-12-31 00:00:00 — Jag vill göra gällande att raan ute i länen frärastbland förtroendevalda känner en viss ovana i denna hantering. Vidare ger Kungl.Maj:t anvisningar och direktiv för planeringen, som länsstyrelsernasledaraöter har att rätta sig efter. I har bl. a. det parti sorajag representerar reserverat sig mot de föreslagna storstadsalternativen ochför etableringskontroll i storstadsorarådena. Jag ser raed vissa förväntningarfrara emot fortsatt planeringsverksamhet sora kan ge raera Regional utveckling och hushållning med mark och vatten Statsrådet väntar sig inget svar pä sina frågorbeträffande jordbrukets föreningsrörelse. Han tog upp skogsägarrörelsen ochnämnde de 4 000 sågverken, som skulle komma att rainska i antal. Vad gällersågverksstrukturen och dess lokalisering var den etablerad redan innanskogsägarrörelsen i någon större utsträckning kora in i detta sammanhang. Låtmig dock peka på vad ett företag som jag känner rill, NCB, har gjort för atträdda fabriker och sysselsättning i Järatland t. ex. Statsrådet känner rill vadskogsägareföreningen i försöker göra på sågverksorarådet och iinlandet. Jag vill gärna tacksarat notera att regeringen i olika fall har varitpositivt inställd till dessa frågor. NCB:s huvudkontor är beläget i Krarafor;;;ett exerapel på decentraliserad företagsledning. Det finns mycket mer att tillägga. Ett annat förhållandesom hör hemma i det här sammanhanget är att de privata skogsägarna i inlandethar en liten andel av skogsmarken och skogsproduktionen i jämförelse med hurdet är vid kusten. I inlandet är bolagen och domänverket de dominerandeskogsägarna, och de borde därför dominera förädlingsindustrin där. Jag hoppasatt statsrådet tänker på detta vid etablering av industrieU verksamhet påskogsområdet. Så en liten rättelse av i Malraö, somvanligtvis läser mycket noggrant och är väl insatt i de här frågorna: centernsriksplan upptar 260 000 invånare i och överensstäramer på denpunkten raed länsplan 70 för . (ra) kort genraäle; Det är naturUgtvis vissa risker raed att överhuvud taget klassificera någonting, inte minst orter. Jag har emellerridförstått att klassificeringen bygger på länsprograraraen och att det har varitnödvändigt med någon form av gradering. Det viktigaste är ju - och det noterarjag raed tillfredsställelse att statsrådet precis sora och vifrån moderat håll har konstaterat att det här inte är någonting som man harbundit upp utan att det raera skall vara en rullande plan. Manskall alltså kunna ta hänsyn till de erfarenheter man kommer att vinna. Detnoterar vi sora sagt med tillfredsställelse, och det överensstäramer också meddet särskilda yttrande som utskottets folkpartister och raoderater har fogattill betänkandet. HerrSVENSSON i Malraö (vpk) kort genraäle: Först ett par ord till i Tvärålundmed anledning av hans anmärkning. En fraraskrivning av dagens befolkning iNorrbottens län utan flyttningsantagande - utan nettoflyttning - skulle för1980 ge en totalbefolkning på 272 000. Den sora då i ett prograra sätterbefolkningssiffran till 260 000 raåste alltså vara anhängare av attdet flyttar ut 12 000 människor, dvs. mellanskillnaden mellan 272 00 och 260000. Det var detta jag påtalade. Då är det alltså inget misstag att centernskulle tolerera att 12 000 människor flyttar ut från . Jagtrodde att det var en felskrivning, för det stämmer dåUgt med vad ni i övrigt säger. Så tillfrågan ora befolkningsraraarna som raycket ytligt har berörts av inrikesrainistern.Jag har tidigare ställt en fråga till utan att ha fått någotsvar. Liksora ställer regeringen upp en befolkningsraålsättning ellerbefolkningsramar. Varför ger raan då inga beräkningar på hur raånga jobb sombehöver skapas för att målen i dessa befolkningsraraar skall kunna uppnås? Jaghar konstaterat att grovt taget 50 000 sysselsättningstillfällen har gåttförlorade i skogslänen på fera år, under de år då den hittillsvarandelokaliseringspoUtiken har ägt bestånd. Man raåste skapa grovt räknat 100 000nya jobb för att korapensera förlusten och för att bygga under den befolkningsora dessa län enligt regeringens raålsättning skall ha 1980. Hur skall raan kunna åstadkomraa det raed nuvarandekoncentrationsprocess inora det privatkapitalistiska näringslivet? Hur skallman över huvud taget åstadkomma det utan styrningsåtgärder? Och varför finnsdet inga kalkyler på hur många jobb sora behövs? När ni har kalkyler förbefolkningen, borde ni väl ha kalkyler för jobben, annars råkar ni ut för sammakritik som ni själva riktar mot . Regional utveckling och hushållning med mark och vatten Jag är väldigt ledsen över att sä illa vid sig när jag på Uans uttryckliga önskan nämnde ett exempel på ennäringsgren raed stark bygdeanknytning. När jag gjorde det, tog det precis sora ora jag ville koraraa eller föreningsrörelsen tillUvs. Jag redovisade den oro sora finns bland dessa sågverksägare. herrFälldin har behov av det skall jag gärna säga att jag vill ge erkännande åt vadskogsägarrörelsen har betytt på raånga håll. Jag är också säker på att deninställningen finns, som säger, att man vill hjälpa sinabygdesågar pä åtskilliga håll. Men jag skall inte dölja att jag har raöttprobleraet, och det har faktiskt varit raest framträdande för mig i södraSverige. Jag vet inte ora f. d. landshövdingen i haft tillfälleatt följa upp detta. Också i det länet finns problera av det här slaget, ävenora de inte är så raarkerade sora i Kalraar län, där det är en ännu störrekoncentration av sraåsågar. Jag är raycket tacksam för den deklaration som herrFälldin gjort här i kararaaren. Den ger oss ett underlag för vårt handlande. Vibehöver och det var därför jag gjorde min redovisning - få en viljeyttringnär det gäller hur vi skall gå fram på det här området. Jag är nämligen räddför att vi kan stå inför en utveckling där antalet sågar mycket snabbt rasarned, och i så fall tappar vi många arbetstillfällen i inlandet, där vi harstora svårigheter att finna andra. Jag har inte behov av att fortsätta dendebatten. Jag är tacksam för det sora här är deklarerat, även ora jag tyckteatt inte bara skulle ha skyggat undan, som han nu gjorde, inför dethär problemet - för det är ett faktiskt problera i . Jag vet inte varför myntverket kom in i debatten; denfrågan behandlades ju av , sora tog ställning till lokaliseringen. Ochvera skulle annars Ua gjort det? Det är vår egen uppgift att slå mynt i det härlandet; det är någonting som tUlkoraraer oss här i att fatta beslutora. Jag vet inte vad detta beslut har med dagens debatt att skaffa. Men låt mig gärna ta fasta på kritiken mot ortsbestämningen av Regional utveckling och hushållning med mark och vatten Skellefteå.Jag kan gärna erkänna att vi kanske gjorde en missbedömning när vi försöktetolka ut länsprograramen. Vi hade ett preUrainärt länsprograra och vi hade detslutUga. Det fanns skillnader mellan dessa båda prograra när det gälldegraderingen av orterna. Vi stod då inför frågan; Skall vi här göra ett avstegfrän den princip sora vi i övrigt har, att varje län skall ha ett centrura? När vi vägde för och eraot kom vi fram till att det baraborde vara ett primärt centrum i . Men sedan fick vi klart för ossatt vi hade tolkat situationen fel och att det fanns en stark opinion - intebara i - för två centra. Vi upptäckte också att representanter frånUmeå hade väckt motioner om att beslutet borde korrigeras. Jag är öppen för att det göres en ändring; jag är inteprestigebunden i dessa frågor. Jag har inte några överdrivna föreställningar omplaneringen, utan jag v.ror att det är och hanspartivänner som försökt utnyttja det här planeringsarbetet i överkant ochslagit mynt av det - för att återkomma till det uttrycket - poUtiskt ute ibygderna. När det gällei , har jag för rain del deklarerat att jaginte har någonting eraot ora koraraer fram till ett annat beslut. I hade faktiskt betecknat allakorarauner utöver sora regionala centra. Utgångspunkten var att ettregionalt centrura skulle ha betydelse också för intilUggande kommuner, och näralla komrauner var raarkerade sora centra, tappade den raarkeringen sinbetydelse. Jag kan inte se att vårt förslag i sak innebär någon ändring, men vihar försökt göra en avvägning som står i bättre överensstämmelse raedplaneringsmetodiken i övrigt. För tydUghetens skull vill jag säga om jag nuformulerade mig illa att det naturUgtvis inte är någon som bryter motriksdagsstadgan, utan jag sade att raan inte utnyttjar den möjlighet stadganger. Det var väl närmast ett litet skäratsarat inpass det var absolut interaenat som någon kritik mot fru talraannen eller någon annan. jag nu raed hjälp av tumskruvar fick atttala, tycker jag nog att hans besked på denna punkt blev Utet halvdant. Men jagfår väl nöja mig med det. Företagarföreningarna har redan nu raöjlighet att beviljalån på . Delvis är önskemål alltså redan tillgodosedda.Kommerskollegium, som företagarföreningarna lätt kan ta kontakt med, kandessutom gå in med garantilån. Jag tycker därför att företagarföreningarnasmöjligheter att ge stöd inte är så dåliga. Det har, i , utfärdats anvisningarför planeringsarbetet. Innan dessa anvisningar gick ut hade vi kontakter medKomraunförbundet, och andra organisationer. Vi haröverlaigt raed vissa länsstyrelser. Det har ingått som en rutin i arbetet attvi har försökt testa formulär på något län innan vi gått ut med dem. Avsikten har aldrig varit att lägga någon pohtisk innebördi anvisningarna; de har i hög grad varit ett expertjobb. Experterna har ju enbenägenhet att för att uppnå förståelse sinsemellan och röra sig raed sådistinkta begrepp sora möjligt - skapa en speciell vokabulär som inte alltid ärgångbar i det praktiska livet. Det kan nog både och andra somsysslat raed dessa frågor sora experter intyga. att vi harlyckats i planen forraulera ora experternas språk till ett språk som vi vanligaraänniskor också kan förstå. Jag vill bara understryka, , att det är enrullande plan. Jag tror att dess värde kanske frärast är att vi nu harnågonting att utgå från, när vi resonerar om vad som skall ske. Man kan göraavvikelser från planen, men man vet då vad man gör. Många har sagt till mig attenbart det förhållandet att vi nu har en mall, en karta att utgå från gör detlättare. Jag tror att det skall bU möjligt för oss att efter hand som utvecklingengår vidare vinna allt större förståelse för detta arbete. Vi upplever ettstarkt behov av att planera i vår egen kommun, vi erkänner behovet av attplanera i länet och självklart behöver vi också en översiktUg planering förhela riket när det gäller utveckling av näringsUv, arbetstillfällen, serviceosv. Jag skall inte fresta kararaarens tålaraodraed ett längre inlägg med hänsyn till den långa talarUstan. Regional utveckling och hushållning med mark och vatten HerrFÄLLDIN (c) kort genmäle: Jag tog inte iUa vid mig av diskussionen omsmåsågverksägarna. Jag tyckte att det var en intressant sida som jag gärnaville koraraentera. Men för undvikande av varje raissförstånd vill jag säga attjag gör inga deklarationer på jordbrukskooperarionens vägnar. Jag redovisadeerfarenheter från raitt eget län och tog dem som underlag för mitt resonemangom att ora det blev en raotsvarande inställning på andra håll kan vi seposirivt på raöjUgheterna att få en spridd sysselsättning. Vad jag tycker är anraärkningsvärt i inrikesrainisternsredovisning av ortsstrukturen är att han å ena sidan gör gällande att det ärviktigt att ha ett priraärt centrum sora man kan satsa på raen å andra sidansäger att det här raed ortsklassificering inte skulle ha någon betydelse. Tydet är ju innebörden i vad han säger om att de andra därför inte är utestängda. "Man skulle öka koncentrationsgraden i de primäracentra", sade inrikesministern i sitt förra anförande, "och det ärmöjligt att inte tycker om det." Men om man gör det måste det fåen motsvarande effekt någonstans i andra delar av länet. En sak som inrikesrainistern sade häller jag raed ora , och det är att förutsättningarna i de olika länen skiljer sigmycket. Det finns ingen mall som gäller överallt. Med anknytning till det resonemang som inrikesrainisternsjälv utvecklar ora hur koraplicerat det här kan vara återkoramer jag då tilldetta: vi har förtroende för raänniskorna i länet och Utar på att de ärangelägna om en god sysselsättning, en god service och goda kommunikationer,varför tror inrikesministern att vi här i på hans rekommendationerbättre skulle klara de sakerna än människorna själva där ute? Vi skall väl ändåförsöka komraa bort från den ordning som har gällt - jag skall ta ettexempel: När raan hemma i länet skulle ordna raed vård för en viss gruppmänniskor var man över alla partigränser ense om att man skulle ha tvåavdelningar, en i och en i . Medicinalstyrelsen krånglade iett års tid innan detta landstingsönskemål fick gå igenom. Varför dettaförraynderskap i det här Regional utveckling och hushållning med mark och vatten Nej, låt besluten tas där problemen finns! Människorna komraer att setill länets bästa. () kort genmäle: Inrikesrainistern tog upp sågverksnäringen somett intressant och belysande exempel på hur man skall hantera ettbranschproblem , och det var därför jag gick in på sakenUtet mera i detalj. Jag är ledsen att inrikesministern inte ville följa med iden debatten. Jag tog särskilt det samhällsstöd somföretagarföreningarna kan ge sora exerapel pä hur nian skulle ha kunnatunderlätta orastmktureringen, så att inte så många hade stupat i onödan, ochdet var därför att regeringen år har prutat på de begärda anslagen. Nuhar de visserUgen, som inrikesrainistern säger, kommit upp i rimhgare beloppnär det gäller de regionala företagarföreningarnas handlingsfrihet i fråga orabåde direktlån och annat stöd, men just var det icke så. Säg dåinte att det här skulle ha krävt skattehöjningar, för här är det mycketproduktiva investeringar som kan komma till stånd, om man bara får hjälp medkalkyleringsarbetet, med marknadsföringen och med de nödvändiga maskinivesteringarna. Sedan iTågade inrikesministern nästan litet hotfullt hurjag följde upp det här i , så jag började undra om jag skulle fånågon retroaktiv JO-anmälan på mig. Jag jobbade faktiskt ordentUgt med det här.I företagarföreningens styrelse hade vi den man sora nu är ordförande i deenskilda sågverkens riksorganisation, så nog fick jag klart för raig att detfanns spänningar och problera mellan skogsägarrörelsen och dessa sågverk. Mendet gick att rätta till saken, och jag kunde aldrig konstatera att det förelågnågon leveransplikt som gjorde att något enskilt sågverk stupade. säger inrikesministern att jag skyggar undan förde verkliga problemen i debatten mellan honom och . Jag har enkänsla av att inte förrän jag ger mig på med såg och yxa ärinrikesrainistern riktigt nöjd men det tänker jag inte göra. i (c) kort genmäle: Den igångsatta planeringen på länsnivå trorjag är en mycket god början på en utveckling mot länsderaokrati, som vi inomcentern ser fram eraot. När det gäller anvisningarnas styrande inverkan pålänsplaneringen kan jag närana ett exempel, som kanske klargör min synpunkt idet fallet. Maj:ts anvisningar om ortsklassificering upptog iortshierarkin allt från storstäder, storstadsalternativ och ända ner till småorter. Vi har tre storstäder ' vårtland, brukar vi komma överens om. Storstadsalfernativen skulle ha minst 100 000människor. Dit skulle styras huvuddelen av samhällelig service ochregionalpolitiska resurser. Det är naturUgt att varje län strävade efter attpresentera åtminstone ett storstadsalternativ. Det har också de flestalänsstyrelser strävat efter och arguraenterat för. Frän vårt län argumenteradevi mot principen raed storstadsalternativ, och vi kan med glädje konstatera attstatsrådet har beaktat våra synpunkter i Men vi var trots allt tvungna att presentera som ett reaUstisktstorstadsalternativ. Jag konstaterar raed stor glädje atthetsigheten i debatten har sjunkit undan för undan - från statsrainisternshetsighet vid reraissdebatten till hans något lugnare uppträdande och nusenast statsrådet som jag tycker sympatiskt sansade inlägg ochrepliker. Det är ingen kvittering av hans uppmärksamraande av mitt inlägg i vadgäller storstäderna, utan jag raenar detta uppriktigt. Jag tror att ett lugntuppträdande är en god förutsättning för saraförstånd och undvikande av missförstånd.Det är ju ett mycket stort raissförstånd om socialdemokratin inte har uppfattatvår syn på lokaliseringspoUtiken och regionalpoUtiken såsora en helhetssynomfattande hela riket. vill jag till på nytt sägaatt det är riktigt att länsplanen för orafattar en rara på 260 000raänniskor och att centerplanen har samma befolkningtal. Det han nämnde var denteoretiska framskrivningen av vissa befolkningssiffror. Om jag tar BD 80, såfår jag uppgiften att den då först utarbetade planen hade en sådan teoreriskfraraskrivning i på 290 000-300 000 personer. inläggbevisade väl för karamaren att tackling av det här problemetvilar på en saklig grund. Grunden var egen uppfattning. i är raycket vänlig.Däreraot tycks både och nästan ha uppfattat det så attjag har burit raig förskräckligt klurapigt åt här. Det höll på att bU tal oraen JO-anraälan och brott raot riksdagsstadgan, så jag vet inte om mittuppträdande har varit så prydUgt i detta sararaanhang. Jag kan inte se någon skillnad mellan statsrainisterns ochmin presentation av regionpolitiken. Jag anslöt mig ju helt till vad statsministernhade sagt och uttalade också att jag tyckte det var ett alldeles utraärktanförande han hade hållit ora dessa frågor, och det tycker jag verkligen. Göringa försök att få någon skillnad i uppfattningen raellan Oss, för någon sådanexisterar absolut inte! Till vill jag säga och skall jag inteförsöka föranleda någon ny replik att förslaget har vuxit fram, sora fleratalare har sagt, även representanter för utskottet, genom en saraverkan.Kommunerna har varit med när man har uttalat sig på länsplanet. Jag tycker vikan säga att vi har en ovanligt bred förankring för detta förslag. Sedan är det självfallet så att vi inte har den där typenav länsdemokrati som talar om. Det har inte funnits något alternativ,och vi har alltså gått fram på det sätt jag beskrivit. Därför tycker jag interaan skall kritisera arbetet utifrån föreställningar om vad man möjUgen kan fånågon gång i en oviss framtid. Det får vi väl låta bU en diskussion för sig. lovar jag att inte koraraa tillbaka. Vi står nu inför tredje ronden i denmammutmatch som pågår här i kamraaren, och vi kan ännu inte skönja något slutpå den. Regional utveckling och hushållning med mark och vatten Regional utveckling och hushållning med mark och vatten har intenågon blivit uträknad, raen mer än en kan bli schack och matt med tanke på detutskottsarbete som ligger bakom den här propositionen, den debatt vi hade ora expropriationslagstiftningen och de timmar vi har att se fram eraot. Av en ödets skickelse har jag under hela raitt yrkesverksammaliv koramit att syssla med markfrågor och raarkpolitik, och detta har gjort attjag också koramit att intressera mig för markpolitikens historia. Någon tänkarehar sagt att man måste känna det förflutna för att förstå samtiden och för attkunna tyda fraratiden. Det var med stort intresse jag lyssnade på statsministernshistorieskrivning. Men statsministern får verkligen förlåta raig att jagtycker att det var en väl ensidig och även en orättvis bUd han gav av denhistoriska utvecklingen. Han satte likhetstecken raellan ochFattigsverige och påstod att vi i önskade oss tillbaka tiU dettaFattigsverige. Det finns anledning att fundera åtskUligt över om det härär en riktig beskrivning av det historiska förloppet i vårt land. Man kan frågasig; Hur kunde detta , Fattigsverige, håUa ut i över ochunder hela hävda frihet och oberoende raot en raakthungrig statsmakt,mot adeln och raot kyrkan? Förklaringen är ju helt enkelt den att dettaBondesverige - Fattigsverige som statsministern kallar det - var ettbysarahäUe, och i detta bysarahäUe rådde lagen ora den inbördes hjälpen, därrådde solidaritet och geraenskap. Det var förutsättningen över huvud taget föratt detta bysamhälle och detta skuUe bestå århundrade efterårhundrade. Och det var ett samhälle byggt på naturahushållning, därproduktionskedjan var sluten. Det existerade ingen miljöförstöring i dettasamhälle, och det var givetvis en av förutsättningarna för att det skulle kunnabestå tiderna igenora. Förhållandena människor eraellan i detta bysarahäUereglerades genora de gamla landskapslagarna, och dessa reglerade inte rainstraarkpolitiken i samhäUet. Detta bysamhälle hade siktet inställt på nästageneration raan hade byggt upp hela produktionen och hela utvecklingen idetta samhälle med tanke på komraande generationer. Äganderätten har heltenkelt sitt ursprung i denna raålsättning; det gällde att trygga den för attnästa generation i sin tur skulle ha raöjligheter att skaffa sig utkorast. I detta by- och bondesarahälle inträffade en revolution,sora inte genomfördes underifrån av raänniskorna i detta samhälle utan genompåbud från statsraakten, alltså uppifrån. Jag tänker här på skiftena i slutetav 1700- och , då man sprängde byarna, flyttade ut gårdarnaoch frångick de principer som samhället dittills byggt på, nämligen lagen omden inbördes hjälpen, solidariteten och gemenskapen. Då gick vi in i nästa epoki och med liberalismens och industrialismens genombrott. Det var en ny fas ihistorien, näraligen exploateringsepoken. Jag skall visst inte förneka attindustrialisraen har haft enorra betydelse när det gällt att höjalevnadsstandarden och ge oss raöjligheter att leva ett rikare liv över huvudtaget. Men den byggde ytterst på att man utnyttjade de naturtUlgångar som vårtland och andra länder, inte rainst utvecklingsländerna, förfogade över. gjortunder dessa 100 eller ? Jo, vi har i mycket hög grad undan för undanförbrukat det kapital sora naturtUlgångarna utgjort; kol, olja, mineraler ochmycket annat. Och det är just de produktionskällorna som har skapatmöjligheterna för den höga standard vi har . står eraellertid detta industrisamhälle vid ettvägskäl. Vi kan inte fortsätta på den inslagna vägen, vi kan inte fortsätta attexploatera naturtUlgångarna, vi kan inte fortsätta med railjöförstöringen. Vimåste välja en annan väg. Och det gör vi med ett beslut om att gå in för enhushåUning med mark och vatten och övriga naturtillgångar, alltså det beslutsora vi kommer att fatta här och som vi raåste fatta om viöver huvud taget vUl att vårt samhälle skall överleva och människorna ha en chansi fortsättningen. Statsrainistern har naturligtvis rätt i att vår högalevnadsstandard beror på om vi kan upprätthåUa och utveckla vår industriellakapacitet, men någon garanti för våra chanser att överleva innebär inteindustrin i och för sig. Vi kan inte leva av järnfUspån och bilgaser, utan detbehövs bröd för det. Och är vi det är dit jag har velat komma med heladetta mitt resoneraang tUlbaka vid ungefär den utgångspunkt därindustrialisraen en gång startade. Vi måste falla tillbaka på de principer sombar upp det gamla bysamhäUet, nämligen solidaritet, gemenskap och lagen ominbördes hjälp. Och vi måste hushålla med de naturtillgångar som står till vårtförfogande. På det viset blir industriepoken bara en parentes, och vistartar någonting nytt. Jag hoppas att vi gör det raed det beslut vi härkoraraer att fatta ora att hushålla på ett annat sätt med våra naturtillgångar.Och vi tar ett första steg på den vägen genom att geraensarat och solidarisktställa oss bakom den proposition som här har lagts fram, inte rainst då den deldärav sora civUdepartementet är ansvarigt för och det utskottsbetänkande somcivUutskottet står bakom. Jag skulle också vilja säga några ord om syn påmark och markinnehav och vår syn på äganderätt över huvud taget. Jag vet inteom de andra partierna vUl ansluta sig till den synen. Men vi kan inte, raed detraditioner partiet har i det förgångna, se på marken som på vilken annanhandelsvara som helst, som en konsumtionsartikel som kläder, skor, mat ellerdylikt. Marken har ett unikt värde. Den ligger där den ligger; vi kan inteflytta på den.