prot · FV09113 · 1972-12-31 00:00:00 — Vi har föreslagit att föräldrarnaskaU få ett vårdnadsbidrag och att de skall få rätt att själva bestämma om detskall användas till daghemsavgift, till familjedaghem eller liknande eller föratt bidra tUl kostnaderna för barntiUsyn i hemmet. Ert förslag är att man skallkunna fä värdnadsbidrag men bara om man inte kan få en daghemsplats. Om mansedan erbjuds en daghemsplats och inte vill utnyttja den, skall vårdnadsbidragetdras in. Vi påstår inte att ett vårdnadsbidrag, även om det skulle ha en ganskastor betydelse för familjens ekonomi, skulle innebära någon perfekt valfrihet.Men ingen kan väl bestrida att vårt förslag angående värdnadsbidrag innebärstörre valfrihet för familjen än ert förslag. Det andra är arbetstiderna. Där viU ni tvinga fram ettarbetsliv med sex timmars förvärvsarbete per dag för alla. Ni vUl ha en härdarestyrning, som ni säger i programmet. Vi vUl ge större möjligheter till deltid,rätt till deltid i vissa situationer, men också en individuell valfrihet. Vitror inte att alla människor blir lyckligast, om de har exakt den arbetstid somden socialdemokratiska partikongressen bestämmer. Ni har ett inslag av liberalism i ert tänkande omarbetstiden ändå, och det är att ni i ert program är för flextid. Därför bhrman sä förvånad, när denna sak, efter att programmet är framlagt, tas upp iriksdagen och bl. a. ordföranden i det förbund som talar för flexibel arbetstidröstar mot förslaget om ökade försök med flextid. Kan fröken förklarahur det går ihop? FrökenMATTSON (s) kort genmäle: Äv min ton tror jag att kammarens ledamöterhar fullt klart för sig vem som har tagit vid sig mest av skriverierna kringvårt program. Jag kan försäkra att det inte är jag. Det är ett program som harfått mycket större publicitet än jag tror att program kommer attfå när det läggs fram. Jag vill bara göra ett par mycket korta kommentarer. Jagbackade icke när det gällde daghemsfrågan. Jag bara konstaterade att det -tyvärr - är dåligt ställt i mänga kommuner. Men det finns en utredning sompublicerades i i slutet av - en enkät somlänsstyrelsen har gjort i kommunerna runt , som gäller Där heter det, beträffande de bästa kommunerna närdet gäller daghemsbyggande: påfallande är den kraftiga övervikten försocialdemokraterna och kommunisterna i dessa kommuner. När det gäUer flextid har det mycket klart sagts ifrån -och det har sagts tidigare, inte endast vid Harpsundsöverläggningarna - att manfrån fackligt håll är mycket intresserad av flextid. Man ser det som en fackligfråga och vill förhandla om den; man vill icke ha lagstiftningsåtgärder. Vi hari värt program skisserat målen vi vet att vägar måste finnas i samarbete medäven de fackhga organisationerna, och glädjande nog har vi faktiskt fått en heldel instämmanden från det hållet. Jag skall inte ta upp mer av 'anförande. Jagläste en liten uppsats av honom i , och den innehöll ungefär detsammasom han har sagt . Jag tror att vi stär på två skilda utgångspunkter, ochdet är endast att konstatera att man, om man talar om valfrihet, inte bara fårvifta bort och lägga fram argument. Man får ocksä i ärlighetens namn tala omvad det hela kostar, om det visar sig att den vägen är framkomlig - och på långsikt tror vi inte att den är det. Det är fortfarande valfrihetsmyten vi villkomma åt. Hert () kort genmäle; Jag beklagar att fröken bara tar uppnågra i och för sig intressanta konkreta punkter, men inte alls vill ge sig ikast med valfrihetsanalysen. Hon svarar inte på min fråga: Vad är det för felmed att arbeta för ökad valfrihet, trots att man inte kan få perfekt valfrihet? I konsekvens med er uppfattning här skulle man inte kunna arbeta för ökadjämlikhet, om man inte kan få perfekt jämlikhet! Varför inte svara på minfråga? Det kan väl inte ta sä många minuter att reda ut er ståndpunkt för oss. Till de konkreta frågorna. Fröken sade att honinte backar i fråga om daghemsbyggandet, utan att det verkligen skulle vara enskillnad meUan socialdemokratiskt styrda kommuner och andra kommuner - till desocialdemokratiskas fördel och att det skulle vara belagt. Men detförhållandet att det finns en artikel i , med en sammanfattning avutredningen, där det heter att övervikten för socialdemokratiska kommuner ärpåfallande, är väl inget bevis! Det är klart att vUl framställasaken pä det sättet, men fakta visar att det inte förhäller sig sä. Det finnsingen sädan påfallande övervUct för socialdemokratiskt styrda kommuner. 1 många fall har den här utbyggnaden av daghemmen skettunder perioden 1970, när det var icke-socialistiskt styre i dessa kommuner.Jag tror, som jag har sagt tidigare, att det här huvudsakligen är engenerationsfråga och inte partifråga, och jag tror att det var växlingen iStockholms län som det här gäller - mellan socialdemokratiska medelåldersherrar och yngre folkpartister och andra icke-socialistiska politiker som varavgörande för den stora skjuts daghemsutbyggnaden fick just under tiden1966-1970. Jag tror alltså att det väsentligen är en generationsfråga, men denundersökning som publiceras i är sannerligen inget bevis för detsom fröken vill hävda. Beträffande flextiden säger fröken att hon inte äranhängare av lagstiftning och därför röstade emot den aktuella reservationen.Nå, reservationen krävde inte lagstiftnmg utan försöksverksamhet med flextidinom den statliga sektorn. Det är inte så konstigt att man motionerar om detta,mot bakgrund av att de högsta ansvariga - statssekreteraren och statsrådet förlönefrågor i regeringen - har sagt att flextid är ett jippo och någonting somgår emot jämlikheten, eftersom inte alla kan få flextid. Det är klart att vivill att skall uttala sig för sädan försöksverksamhet. Det haringenting med lagstiftning att göra. Men det är ändå ganska konstigt att frökenMattson är så mycket emot lagstiftning; hela ert program bygger ju på att viskall ha lagstiftning, en statlig styrning av arbetsmarknaden. Där finns inteett ord om att arbetsmarknadens parter skall lösa dessa frågor. Det går inteutan ett förstatligande av produktionsmedlen - det är ju er ideologi. Varför ärni då sä skeptiska mot lagstiftning? Men det var alltså inte det som krävdes ireservationen. Fröken tröstar sig med att det socialdemokratiskakvinnoprogrammet har fått så mycket störte pubhcitet än programkommer att få. Ja, antalet spaltmillimeter är kanske inte den enda värdemätarenpå ett programs intellektuella och poUtiska halt. Jag hade nästan för mig attfröken var htet bekymrad över publicitetens omfattning - det framgickav hennes tidigare anförande. Fröken () kort genmäle: Jag vill bara slå fast, , att detär länsstyrelseutredningen som jag har citerat; jag har inte citerat någontingfrån . 1 utredningen stär det klart och tydligt utsagt vilka som harmajoritet i de kommuner där barntillsynen är bäst ordnad. Jag vill uppmana herrRomanus att gå till den. Det är helt omöjligt att diskuterafolkpartiets program. Det har så att säga ingen substans, så länge man inte vethur denna valfrihet skall betalas - det måste man ändå ha klart besked om. Förensamstående föräldrar och läglönefamiljer mäste man ha ett vårdnadsbidrag avstorleksordningen en lön för att valfriheten skall få ett reellt innehåll. Ochdå gäller det mera 2 000 än . Det är ett väsentligt ökatbelopp. Hur skall vi ekonomiskt klara det? Detta måste in i bilden för att manskall kunna ta upp en diskussion. HerrROMANUS (fp) kort genmäle: När det gällde daghemmen citerade frökenMattson faktiskt en mening ordagrant ur en artikel i . Jag har denframför mig här. Utredningsmaterialet ger knappast underlag för ett sådantuttalande som hon gjorde. program har ingen substans, säger frökenMattson. Det som skiljer program frän det socialdemokratiskaprogrammet är att vårt program innehåller fuUt med konkreta reformförslag mendäremot har ganska litet av de här allmänna s. k. analyserna om att man skallspola valfriheten och att man skall övergå till ett socialistiskt samhälle. Ochdet är väl det sista som brister i substans. säger fröken sä lättvindligt att imånaden i skattefritt bidrag, det är ingenting. Men när blir valfrihetenstörst, fröken , om man får skattefritt, som manfår avgöra om man vill lägga på barntillsyn på daghem, familjedaghem ellerbidrag till barntillsyn i hemmen, eller om man icke får dessa ? Ertförslag är att man skall få vårdnadsbidrag men bara om det inte finns daghem.Om det sedan byggs ett daghem och man inte vill utnytfia det, drar ni inpengarna för familjen. Då blir det mindre valfrihet, det kan ni väl ändå hållamed om? Jag vill understryka, att jag är anhängare av att detsocialdemokratiska kvinnoprogrammet diskuteras överallt ute i landet; jagtycker det är bra att det sprids upplysning om det, och jag önskar att frökenMattson skall ta upp det både här i och på andra håll.Det är intressant och värdefullt att linjerna klarnar, som ni själva säger iert program. Ni har lanserat detta program som en fullständig nyhet, enomsvängning i förhållande till tidigare politik. Ni skall spola valfriheten.Det är inte, som fröken sagt här , sä att ni har stöd av allautredningar och att programmet egentligen omfattas av alla. Ni har självapresenterat det som en nyhet, som ett brott mot det tidigare tänkandet både iert parti och i andra partier. När man nu försöker pressa er, för att få veta vad dennanyhet är, får man dels ett undanglidande svar, för ni har märkt att det blir ennegativ reaktion på talet om att man skall överge valfriheten, dels denna s. k.analys som innebär, att kan man inte fä perfekt valfrihet, skaU man inte arbetaför ökad valfrihet. Jag frägar återigen; Eftersom ni inte tänker er perfektjämlikhet, dvs. lika lön för alla arbeten, har ni då slutat att arbeta för ökadjämhkhet? FruGRADIN (s): För den som under harsysslat med det som brukar kallas kvinnofrågor är det intressant att följa denaktuella debatten. Man har ju ibland tyckt sig tala för döva öron, ja, nästantrampa i tjära. Men har inte minst kvinnorna själva börjatuttrycka sin otålighet över att utvecklingen mot jämlikhet inte gått fort nog.Förståelsen för problematiken har blivit vidare, och man börjar faktiskt skymtaen ljusning vid horisonten. Det har tidigare i den här debatten slagits fast attjämställdheten måste grundläggas i arbetslivet. En konsekvens av detta äralltså kravet pä allas rätt till arbete. Här har en tillfredsställandeutveckling skett. Det krav på allas rätt till arbete, som stär som en centralpunkt i det socialdemokratiska kvinnoförbundets program, återfinns också i dejämlikhets- och näringspolitiska rapporter som antogs av den socialdemokratiskapartikongressen. Och i det regionalpolitiska program som har pä sittbord slås också fast att samhället skall erkänna att alla skall ha rätt attarbeta och få en förvärvsinkomst, när de kan och vill arbeta. Begreppet fullsysselsättning har äntligen blivit reviderat. Det är värdefullt, framför alltut kvinnosynpunkt. Vi kankonstatera att de gifta kvinnorna har gått ut i förvärvslivet i en omfattningsom saknar motstycke. Bara frän ökade antaletgifta kvinnor i arbetskraften med drygt 160 000. Äv alla gifta kvinnor i åldernupp till 64 är var därmed 1970 i arbetskraften. Ett årsenare hade siffran stigit till . Kvinnorna hävdar numera, som viser, sin rätt till arbete pä ett helt annat sätt än . De accepterar intelängre att vara en konjunkturregulator, som snällt går tillbaka till hemmet närdet blir ont om jobb. Detta medför, som jag ser det, krav på ytterligareåtgärder inom sysselsättningspolitiken - åtgärder av helt ny karaktär. Studerar man dagens situation beträffandesysselsättningen, finner man att kvinnorna utgör en stor grupp bland dearbetslösa, liksom de unga. Men även i ungdomsgruppen kommer speciellt de ungakvinnorna i kläm. Vi måste alltså titta på vad vi åstadkommer för sortsberedskapsarbeten. Traditionellt har vi varit inriktade på sådant somanläggningsarbeten av olika slag. Man har byggt vägar och man har satsat påolika former av byggnadsverksamhet, alltså främst typiskt manligaarbetssek-torer. För att tillgodose de kvinnliga arbetslösas krav behövs breddar registret av beredskapsarbeten. Regeringens förslag innebär här är medveten om problemen, men jag tror att det finns alla skäl att följaupp verksamheten. Kanske kan det bli en av uppgifterna för den beredning, somskall tillsättas i kanslihuset, att studera just utvecklingen avberedskapsarbetet och att komma med konkreta förslag. Jag tror att mångalänsarbetsnämnder och kommunala organ behöver hjälp med idéer för att kunnaanordna de här nya beredskapsarbetena, som ju bl. a. i stor utsträckning bordekunna anordnas inom den sociala sektorn. Jag vill också knyta an till statsministerns yttrande att våra problem på kort sikt inte får skymma värt långsiktiga arbete attförverkliga allas rätt till arbete. program slår ju fast attdet måste gå att förena familj med barn och förvärvsarbete. Men dä går vi utifrån att både mor och far skall ha lika ansvar för sina barns uppfostran ochvård. Arbetsmarknaden måste då i betydligt större omfattning än anpassastill förhållandet att man en period av sitt liv spelar rollen av aktivförälder. Här vill jag berätta att när vi gjorde detsocialdemokratiska kvinnoförbundets program fick vi med hjälp av statistiskacentralbyrån fram beräkningar som visar att arbetstiden för föräldrar till barnunder går att begränsa till och för övrig arbetskrafttill , som man ger sammanlagt flermänniskor - det rör sig alltså om 700 000 personer förvärvsarbete. Detta serjag som en viktig reform att böya omsätta i verklighet. Studerar man kvinnornas arbetstidsförhåUanden, finner manatt de i mycket stor utsträckning arbetar på deltid. Skälen till detta är viockså klara över. Det är tre fjärdedelar av alla deltidsarbetande som ärkvinnor. Om man studerar de personer som finns utanför arbetskraften så finnerman likaså att majoriteten är kvinnor och att majoriteten av dessa, eller 80procent, önskar deltid när de skall ut och jobba. Ser man vidare pä de personersom nu har deltid och frägar dem om de vill ha heltidsjobb eller liknande, såblir svaret att de vill ha utökad deltid. Detta tycker jag säger oss attkvinnoförbundets krav pä kortare arbetstid för föräldrar stämmer väl medönskemålen på detta område. Men det här kravet innebär att vi måste göra ökadesatsningar ocksä på barntillsyn och boendemiljö. Pä sikt är det alltså enligt min mening nödvändigt att viplanerar för ytterligare ökad sysselsättning. Det finns framför allt inom denoffentliga sektorn många otiUfredsställda behov. Ökade arbetsinsatser därskulle vara resursskapande och öka vår gemensamma välfärd. Detta grepptilltalar mig också mera än det myckna tal som en del människor nu har fört entid om att man skulle införa minimistandard bidragsvägen till alla människor.Möjligheten att öka sysselsättningen får vi emellertid först om vi klartformulerar målen för den ekonomiska politiken och låter dem slå igenom i denlångsiktiga ekonomiska planeringen. Men vi mäste då ytterligare förbättra dearbetsmarknadspolitiska instrumenten, och i det sammanhanget tror jag det blirnödvändigt att vi ger arbetsförmedlingen en helt ny och aktivare roll än denhar . Till slut ett par kommentarer. i sitt inlägg väldigt bekymrad över att vi predikar socialism. Men, herrWijkman, detta är ju självklart. Ni är konservativ, och jag förmodar att Ni harnägon form av ideologisk grund; annars vore det synd om Er. Och vi har enideologisk grund. Jag är socialdemokrat och argumenterar för ettsocialdemokratiskt program - så enkelt är det - lika väl som , som han säger, för ett liberalt program. Den andra kommentaren som jag vill göra gällervärdnadsbidraget. Där säger ocksä att vi skall titta på dagslägetoch diskutera problematiken utifrån dagens situation. Ja, lät oss göra det då.Jag är inte beredd att sprida ut som finns i förslaget tvärsöverfamiljerna, utan med min grundsyn i familjepolitiken vill jag hellre satsaresurserna pä dem som behöver det ekonomiska stödet bäst, nämligen de som har låginkomst. Där ställer jag mig positiv till familjepolitiska kommitténs förslagsådant det är utformat när det gäller familjerna. HerrWIJKMAN (m) kort genmäle: säger att det är så enkelt: attsom socialdemokrat arbetar hon för socialism. Ja, det har ju inte varit såenkelt, därför att socialdemokratin har under de år den suttit vid makten inteprecis infört vad vi traditionellt menar med ett socialistiskt samhälle. Det ärännu långt till det verkligt socialistiska samhället, tack och lov. Det har alltså - detta har vi märkt itidningskommentarerna och, det är därför fröken har varit relativtbekymrad och väckt ganska stort uppseende när manfrän sagt, att här går det inte att göranågot verkligt för kvinnan förrän vi får ett socialistiskt samhälle, ett heltannat ekonomiskt system. Okay jag delar ' uppfattning att det ärutmärkt att detta slås fast, att vi har korten på bordet, att vi vet hur viskall spela i nästa valrörelse. Men jag tycker att det dä också vore intressantatt få ytterligare representanter för , förregeringspartiet i allmänhet att diskutera hur denna socialism skall uppnäs. Jag kan alltså ställa en motfråga till fröken . Fröken frågade : Hur skall alla de härborgerliga Jag frägar; Hur skaU utvecklingen mot det socialistiska samhället,som ju är helt annorlunda jämfört med det marknadsekonomiska system vi har , gå till? Hert () kort genmäle: Jag är också tacksam mot för detsätt pä vilket hon lägger upp diskussionen. Vi kan konstatera, som en summering av dagens övning ochde tidigare, att här finns ideologiska skiljelinjer. Det socialdemokratiskaprogrammet strävar till ett socialistiskt samhälle, där man - som frökenMattson uttryckte saken vill ha arbete åt allavuxna och kollektiv omsorg om barnen. Därmed har vi, säger fröken ,gjort upp med begreppet valfrihet. Detta skall förverkligas genomförstatligande av produktionsmedlen. Det är ett socialistiskt program det äringen diskussion om den saken. Sedan finns det ett liberalt program - att man vill arbetaför jämlikhet mellan män och kvinnor och ökad valfrihet lika för män ochkvinnor -att utforma sin tillvaro. Denna valfrihet kan naturligtvis avekonomiska skäl bara successivt ökas. Man kan t. ex. aldrig tänka sig att detskall bli exakt lika ekonomiskt lönande att vara hemma och ta hand om ett endabarn som det är att förvärvsarbeta. Det är självklart. Men man kan göra mereller mindre för att skapa ökad valfrihet. lägger upp diskussionen mera konstruktivt närhon säger: Hur skall man då använda pengarna? Skall man lägga dem på ett ökatgenerellt stöd eller på ett selektivt stöd? Det kan man alltid diskutera ivarje konkret situation. Vår linje har varit att man skall försöka bygga ut dehär sakerna parallellt - man skall t. ex. öka det allmänna barnbidraget för attufiämna mellan barnfamiljer och icke barnfamiljer i samma inkomstläge.Barnfamiljerna har en större försörjningsbörda och därmed sämre skattekraft;barnbidraget ersatte ju en tidigare skatterabatt. Man kan också skapa ökad valfrihet genom ettvårdnadsbidrag, där famUjerna själva fär avgöra om de vill lägga pengarna pådaghem, familjedaghem, eller som ett bidrag till kostnaderna för värd i hemmet.Men jag vill understryka att även har varit med pä en utbyggnad,där man genom bostadstilläggen tagit hänsyn till exempelvis de familjer som harhaft många barn och låga inkomster. Det har inte rått några delade meningar omatt vi skall bygga upp ett sådant stöd. Meningarna har gått isär när vi harvelat prioritera familjepolitiken i förhållande till andra sektorer och ansettoss kunna rå med att bygga ut de allmänna barnbidragen snabbare ochindexreglera dem och att därjämte ha ett värdnadsbidrag. Men allt det där äravvägningsfrågor och prioriteringar, och det är en sak. En annan sak är att dethär föreligger klara ideologiska skiljelinjer, om ni håller fast vid vad somstår i programmet och vid vad fröken sade när hon presenterade det. () kort genmäle: Självfallet står vi fast vid vårt program,. Där har vi också stöd frän kvinnoförbundets kongress. Det äringet tvivel om att vi har våra medlemmar bakom oss i det fallet. Det gläder mig att herrarna äntligen har insett att vi harskilda ideologiska utgångspunkter. När det gäller valfriheten är jag mindreintresserad av den individuella valfrihet som herrarna slår vakt om och meraintresserad av att klara kvinnornas situation koUektivt i samhället. () kort genmäle; Jag tycker att frågeställningen nu har blivitmera konkretiserad. Vid mina diskussioner med fröken och i har jag haft mycket svårt för att greppa detta med valfrihetsmyten. Jagtycker att vi pä den icke-socialistiska kanten har ställt preciserade frågor,men vi har inte fått några svar. säger emellertid att hon är meraintresserad av kvinnornas situation rent kollektivt, alltså som grupp, än avdet individuella fallet, och där har vi dä en verklig skiljelinje som vi skallgä ut och slåss om i valrörelsen. Därmed är emellertid inte sagt att vi på vår sida skullevara mindre intresserade av att de stora grupperna i samhället får det bättre.Men det är intressant att få fastslaget vad här sade, att i bottenpå detta program ligger ett ganska stort ointresse för det individuella fallet,för valfriheten. Vad vi har försökt peka på och klämma fram är ju just dettavad valfrihetsmyten betyder, och därför är vi tacksamma för det svar som härhar lämnats. () kort genmäle: Det är en central tanke i den liberalasamhällsuppfattningen, att det inte råder något motsatsförhållande mellanjämliKhet och valfrihet utan att de båda sakerna tvärtom skapar förutsättningenför varandra. Som tidigare påpekade är det en viktig del av vårsyn på familjepolitiken och jämlikheten mellan män och kvinnor. Men sedan ärdet klart, att när det föreligger en viss konkret beslutssituation och vi haren viss summa pengar som skall satsas på det ena eller det andra, så får mangöra en avvägning. Det får vi tillfälle att återkomma till. Den ideologiska behållningen av denna diskussion är, attni på denna punkt har en annan uppfattning. Ni anser att valfriheten sommålsättning skall spolas. Den skall överges. Det har ni själva sagt. Och ni ärockså beredda att med olika politiska påtryckningsmedel se till att människornautformar sitt privata liv på det sätt som ni tycker är bäst för dem. Som jag sagt tror jagockså att det är lyckligast för alla människor, om de behåller kontakten medförvärvslivet även när de har smä barn. Men jag vill inte - och det är det somär det liberala i sammanhanget använda olika politiska påtryckningsmedel ochstyrningsmedel för att fä alla att dansa efter min pipa och göra vad jag anservara riktigast. Där skiljer vi oss definitivt. HerrGUSTAVSSON i (c): I den första delen av mitt anförande skalljag ta upp några synpunkter på frågan om ungdomen och arbetsmarknaden. har vi väl htet var vid olikatillfällen fått uppgifter om och märkt tendenser till att ungdomen visar ettminskat intresse för arbete i industrin och i de yrkena. Sä sent som fanns det ett stort antallediga platser vid de reguljära yrkesskolorna, som industrin inomungefär samma sektorer hade svårt att få utbildad arbetskraft. Det finnsnaturligtvis anledning att fråga sig vad som är orsaken till denna negativaattityd till industriarbete från ungdomens sida. Ungdomen har under senare ärmer och mer bibringats uppfattningen att ett val av teoretisk utbUdning ger enbättre framtid, säkrare jobb, bättre sociala förmåner osv. Miljöfrågorna inomindustrin har diskuterats - det är ett annat skäl. Vidare finns det - det trorjag att jag vågar säga -väldigt mycket av gamla värderingar kring industriarbetetoch de manueUa yrkena. Därtill kommer enhgt min uppfattning att den debatt somförts, inte minst i massmedia, i det vällovliga syftet att skapa en opinion förbättre miljö lett till att man skapat en negativ attityd tillindustriarbetet. Den debatt som förts för att förbättra arbetsmiljön har inteså sällan slagit över och blivit en bidragande orsak till ungdomens negativaattityd.