prot · FV0914 · 1972-12-31 00:00:00 — § 1 Val av en ställföreträdare för ombudsmän Val av en ställföreträdare för ombudsmän Ordet lämnades på begäran till HerrPETTERSSON i (s), som yttrade: Sedan ställföreträdande justitieombudsmannenGustaf i en till ställd skrivelse , medförmälan att han utnämnts tUl regeringsråd fr. o. m. , avsagtsig förtroendet att vara stäUföreträdare för ombudsmän med utgångenav januari månad 1972, beslöt kammaren att erforderligt valskuUe anställas i föreskriven ordning. Med anledning därav har JO-delegationen berett frågan omval av ny ställföreträdare för ombudsmän efter . Samråd hardärvid ägt rum med de av valda ledamöterna i talmanskonferensen. JO-delegationen föreslår enhäUigt att till stäUföreträdareför ombudsmän väljes hovrättslagmannen . Med detta förslag hemställer jag, hert talman, att valetmåtte förtättas med acklamation. Valet av en ställföreträdare för ombudsmänavser tiden från valet tUl dess nytt val sker under fjärde året härefter.JO-delegationen har föreslagit att hovrättslagmannen väljes tiUstäUföreträdare för ombudsmän. På gjord proposition beslöts delsatt förevarande val skulle ske med acklamation, dels att hovrättslagmannenAnders skulle utses tUl ställföreträdare för riksdagensombudsmän. § 2 Justerades protokollet för . § 3 Herr talmannen meddelade att enligt tillkammaren inkommet läkarintyg var sjukskriven 9februari. bevUjades erforderlig ledighet från riksdagsgöromålen. § 4 Föredrogs och hänvisades Kungl.Maj :ts propositioner nr 7 till jordbruksutskottet och nr 10 tillsocialutskottet. § 5 Föredrogs och hänvisades till finansutskottet fullmäktiges i avgivna förvaltningsberättelseför och fullmäktiges i avgivnaförvaltningsberättelse för . § 6 Föredrogs och hänvisadesmotionerna nr 1465-1467 tUl justitieutskottet och nr 1468 till socialutskottet. § 7 Föredrogs och bifölls interpellationsframställningarnanr 3538. § 8 Allmänpolitisk debatt Föredrogs i ett sammanhang Kungl.Maj:ts propositioner nr 1 angående statsverkets tUlstånd och behov /73 samt nr 2 angående utgifter på tilläggsstat till riksstatenför /72. Många års strävan att skapa en europeiskstormarknad omfattande 300 miljoner människor står inför sitt förverkligande.Vi hälsar detta med stor tUlfredsstäUelse. Förhandlingama i med de medlemssökande länderna ärnu avslutade och en överenskommelse undertecknad. Våra nordiska grannländerhar därmed uppnått den förhandhngslösning som de själva eftersträvat. Det ärviktigt att vi i detta läge med dem diskuterar möjligheterna att vidareutvecklaoch fördjupa det nordiska samarbetet. Förhandlingama mellan Gemenskapen och de neutrala länderna , , och inleds . Vi går tiUdessa förhandlingar med en positiv önskan att snabbt nå fram tUl ett resultatsom är till gagn för båda parter och ett konstruktivt led i det europeiskasamarbetet. Jag skall inte ta upp de olika möjligheter och svårigheter vistår inför i dessa förhandlingar. DärtUl får vi många tillfällen att återkomma.Det är emellertid viktigt att understryka vår gmndläggande inställning infördessa förhandlingar. Den kan sammanfattas i tre huvudpunkter: Sverigeskall fuUfölja en fast och konsekvent alliansfri utrikespolitik. FuUt medlemskap i är icke förenligt med vår utrikespolitiskahandlingslinje. Vi har en klart positiv inställning till det europeiskasamarbetet och eftersträvar, inom ramen för neutralitetspolitiken, ett närasamarbete med EEC. Regeringen har i dessa gmndläggande frågor känt stödet aven bred folkopinion. Det är utan tvivel en styrka vid förhandlingarna. Jag vUl vidare med största bestämdhet understryka att detär folkets valda representanter i riksdag och inga andra somfastställer den svenska utrUcespolitiken. För att undvika varje oklarhet omSveriges förhandlingspositionär det angeläget att , innan förhandlingarna inleds, få enbekräftelse från representanterna för de politiska partierna att de delarregeringens bedömning om medlemskapets oförenlighet med den alliansfriautrikespolitiken och att de, mot den bakgrunden, stöder de förhandlingsönskemålsom vi gett uttryck för. Det är av många skäl viktigt att ger ett förnyatoch entydigt besked på den punkten. Den tullfria marknad som vi ser fram emotkommer att erbjuda många nya möjligheter för svensk industri. Den kommersjälvfallet också att medföra påfrestningar när vår marknad öppnas förkonkurtensen utifrån. Det bör understrykas att EEC-länder-nas export till ossav tullbelagda varor är avsevärt större än vår motsvarandeexport till dem. 1 stället för att öda tid på en enligt min mening fruktlöspolemik mot folkrepresentationens klara ställningstagande bör krafterna inomsvenskt näringsliv nu inriktas på konkreta och konstruktiva förberedelser infördet europeiska samarbetets möjligheter och påfrestningar. Därmed gagnas bäst desvenska medborgarnas intressen. Den aUiansfria utrikespolitiken måste, för att getrovärdighet åt vår neutrahtetsvUja, i dagens läge stödjas av ettförhållandevis starkt försvar. Denna grundtanke kommer att sätta sin prägel påden proposition i försvarsfrågan som regeringen kommer att läggafram för . 1971 var ett ekonomiskt kärvt år, präglat av svåralöneförhandlingar, låg aktivitet i den svenska ekonomin och internationeUvalutaoro. Vi hade och har en betydande arbetslöshet. Regeringen har i det läget satsat härdare än någonsintidigare på att stimulera ekonomin och värna sysselsättningen. Vi viU bekämpaarbetslösheten på sådant sätt att vi stärker vår ekonomi och bygger nyttigating för framtiden. Vi måste se framåt mot de långsiktiga problemeni svensk ekonomi och för svenska löntagare i av snabbstrukturförändring. Vår bedömning står fast. Vi kan räkna med att den ekonomiska aktiviteten under 1972blir påtagligt högre. Men den internationeUa konjunkturbUden innehåller mångaosäkra moment. Vi måste därför upprätthålla en hög beredskap för att snabbtkunna sätta in åtgärder. framlade de borgerliga partierna ett gemensamt s.k. ekonomiskt paket, som väckte avsevärd uppmärksamhet och åtföljdes av,enligt min mening, orimliga beskyllningar mot socialdemokratin. Det väckte påsina håll högt uppskruvade förväntningar. Utöver regeringens förslag vUle manbl. a. sänka momsen och ta bort arbetsgivaravgiften. Detkritiserades bestämt från vår sida. Jag framhöll bl. a. att en påspädning medytterligare 4 miljarder skulle medföra allvarliga risker för inflation och valutakris.Vi vUle inte gå med på ett förslag med tvivelaktiga sysselsättningseffekter mensäkra inflationseffekter. De borgerliga förslagen avvisades så sent som den 8december. Ett studium av motionerna föga mer än en månad senare visar att detborgerliga paketet nu har försvunnit. Det ekonomiska läget har knappastundergått någon förändring. Däremot har uppenbarligen en förändring ägt rum ide borgerliga partiernas inställning. Jag kritiserar dem självfallet Jag hälsar det tvärtom med stor tUlfredsstäUelse. Det är en glädjandetiUnyktring tUl gagn såväl för vår ekonomi som för vår demokrati. Låt miguttrycka en förhoppning att vi denna vår kommer att få en mera saklig debatt omden ekonomiska politiken och ett större mått av samstämmighet iställningstagandena. DärtUl får vi rika möjligheter att återkomma såväl underutskottsbehandlingen som under den fortsatta riksdagsdebatten. Jag skall, herr talman, ägna huvuddelen av mitt anförandeåt några principiella synpunkter i anknytning till en del av de konkreta frågorsom årets riksdag kommer att behandla. För oss är socialismen en frihetsrörelse. Det gällermänniskornas frigörelse från nöd, fattigdom och förtryck. Det gäUer attständigt vidga deras möjligheter att bestämma över sin egen tillvaro. Detförutsätter enligt vår mening en social utjämning. Denna frihet för det storaflertalet människor nås inte genom självhävdelse. Den fömtsätter solidaritetoch gemenskap med andra människor. Det finns anledning att just nu understryka detta.Moderata samlingspartiet har uppenbarligen en önskan att ideologiskt taledning inom borgerligheten. I sin stora motion till årets riksdag drar man uppett ideologiskt perspektiv, presenterar sin åskådning och drar en hårdskiljelinje meUan borgerlig och socialdemokratisk samhällssyn. Ambitionen tUlen utförlig presentation och tUl att stimulera tUl en idédebatt kräver respekt.Jag uppfattar det som uttryck för en ärlig övertygelse. vUl också öka friheten. Deras frihetslidelseär i hög grad knuten till det personliga ägandet. "Ägardemokrati bör kommai stället för socialdemokrati", sägs det i motionen. Och bland mångabeskrivningar av socialdemokratin väljer jag följande citat: "Det ärknappast möjligt att på något område visa på en utveckling där den enskildesbeslutsutrymme har vidgats som ett resultat av den socialdemokratiska politiken," Det är, hert talman, hårda ord och ett långtgåendepåstående. Socialdemokratin har haft huvudansvaret för politiken iSverige. säger rent ut på flera ställen i motionen att den politiksom socialdemokraterna och fackföreningsrörelsen gemensamt drivit fram harminskat människomas beslutsutrymme, beskurit deras frihet. Låt oss tadet rent konkret och mycket enkelt. Folkpensionen 1932 var mycket liten, säUan mer än någontia . Det fanns inget kommunalt bostadstUlägg, inga hemsamariter,begränsade vårdmöjligheter, ingen ATP. De tingen finns . Det innebär enligtvår bestämda uppfattning att friheten har ökat för gamla människor i detsvenska samhället. gick av en årskuU ungdomar tiUgymnasiet, yrkesutbUdning i vår mening fanns inte. För de övriga 97 procentenvar vägen stängd. Det fanns inte plats. De hade inga pengar. En del av oss härtUlhörde de där gynnade , men de aUra flesta i denna kammaretUlhörde de för vUka vägen då var stängd. Utbildningsexpansioneninnebär att ungdomen har fått större frihet att välja utbildning och yrke. Får jag be i denna kammare, som gemensamt står ansvarigaför denna motion att tänka sig in i situationen för enhandikappad eUer bara . Kan någon på allvar påstå att dessa människors frihet har minskatgenom den förda politiken? Studs visar i sin lysande intervjubok om1930-talets den känsla av hopplöshet, vanmakt, den känsla av personligskuld för sin egen olycka och därmed förtvinande självförtroende som prägladeden tidens människor. I det fria, kapitalistiska samhället skulle man klara sigsjälv. Blir du sjuk får du stå ditt kast. Blir du arbetslös är det ditt egetfel. skUdrar också hur nya giv kom som enfrigörelse. Den återgav människorna respekt för sig själva, förtroende för atti gemenskap kunna skapa någonting nytt och bättre. Det var likadant i . Mot konservatismen stäUdesocialdemokratin idén om att bygga ett samhälle i gemenskap. Mot konkurrensenstäUdes samverkan. Mot egoismen solidaritet. I stället för klassamhäUe, drömmenom ett folkhem. Och denna motsättning har i olika former präglat de strider vihaft . har genom sin stora motion nödgat mig att ettögonblick tala om det förflutna, om det gamla, fattiga . Det ärnödvändigt och viktigt av tre skäl. För det första: framhärdar i sin tanke frånden tiden om ägandet som grundval för friheten. På den punkten har de inteändrat sig det minsta. Det är enligt dem ägandet tiU hus, mark, kapital ochproduktionsmedel som till väsenthg del bör ge makt och bestämmande i samhället. Det personliga ägandet har ökat kraftigt i undersenare decennier det visar aU statistik. Men ägandet som maktmedel över andramänniskor har otvivelaktigt minskat i betydelse. På den som har förmånen attäga ställer vi kravet att ta ökad hänsyn tUl andra. Det som präglat utvecklingen är den sociala demokratin,där människorna varit beredda att ta ansvar för varandra, visa omsorg omvarandra, visa solidaritet. Friheten har ökat därför att vi haft en gemenskap isamhäUet. Det söker förneka. För det andra: Vi kan känna glädje över det som uppnåtts ivälfärdssamhället. Vi är medvetna om bristerna, svårigheterna förenskUda människor i deras vardag. Gamla människor som har det svårt, mycketsvårt, när kroppen blir skröplig och hjälpen är långt borta, sjuka som inte kanfå den vård de behöver, handikappade för vUka isoleringen är en tung börda. Iglesbygder känner man mycket av vanmakt över en utveckling som ter sigfientlig. Kvinnorna och inte minst småbarnsmammorna upplever säkert inteatt deras beslutsutrymme är tillräckligt när de söker en daghemsplats, ettarbete som passar dem, en service som de eftersträvar. De lågavlönade stäUsutanför mycket av det som andra upplever som självklart. Så kundeman fortsätta. Visst är vårt skattetryck högt. Visst måste vi snåla,hushåUa, prioritera i stat, kommun och landsting. Och just därför är jagdjupt oroad över den löftespohtik både när det gäUer skattesänkningar och närdet gäUer utgiftsökningar som speglas i oppositionens motioner. Det bidrarbara tiU att skapa orealistiska förväntningar. Men får vi ändå inte glömma att möjligheten attlösa problemen och bristema i väsentlig grad beror på styrkan i vårsolidaritet. Friheten och det gäller framför allt de gmpper och enskilda människorsom har det svårt i samhället kan öka endast i gemenskap med andra. För det tredje - och det är det viktigaste: Hela dennaproblematik om den enskUdes beslutanderätt över sin egen tillvaro är kärnan idet reformprogram som socialdemokratin nu utarbetar och som i stora delarkommer att föreläggas årets riksdag. Människor, inte minst de äldre på arbetsmarknaden, känneroro över strukturrationaliseringen, en oro för sysselsättningen som inte främstberor på kortsiktiga konjunkturförändringar utan på en förändradnäringsstruktur. Delvis är rationahseringen ofrånkomlig. Den omvandling av vårekonomi som är nödvändig bl. a. för att vi skall kunna hävda oss som exportlandmåste emellertid ske på ett mera planmässigt sätt. Det är en viktig uppgift fören aktiv näringspolitik och regionpohtik. Människorna måste skyddas. En delbranscher behöver stöd för att kunna genomföra sin omstäUning. 1 andra fallmåste vi samla krafterna kring en långsiktig satsning. De nyasysselsättningstiUfällena måste fördelas jämnare över landet. Dessa uppgifterklarar man inte genom angrepp på samhäUet och vagt tal om decentralisering. Verklig decentralisering får vi endast om samhället dencentrala statsmakten, om ni så vill är beredd att stödja de regioner och debranscher och de människor som har det svårt. Fråga arbetarna och tjänstemännen på vUketbeslutsutrymme de skuUe ha haft om inte staten varit med om att rekonstrueraföretaget! EUer arbetarna på varvet i om inte staten gåttin med ett lokaliseringslån på och garantier dämtöver. Frågamänniskorna i om deras beslutsutrymme blivit mindre tUl följd av att L.M. och fabriker genom statens regionalpolitiskainsatser byggts upp i . De flesta anser att det här är enväsentlig förklaring tUl den folkökning som hade i Jag kundeta hundratals liknande exempel. Vad det gäUer är detta: Vi vUl på solidaritetens ochsamarbetets väg söka ge människorna chansen att få bo kvar på sin ort, i sinbygd, i sin region, få fortsätta att arbeta i sin bransch. Om detta inte gårskall de få möjligheter till utbUdning för ett annat arbete eUer förflyttningtiU en ort där arbetstUlfällen står tUl buds. Det är en utomordentligt svår uppgift. Vi kan inteförespegla människorna att varje ort skall industrialiseras, att varje branschskall förbli orubbad. Men vi måste försöka värna deras trygghet och skapalikvärdiga arbetstUlfällen. Den uppgiften kan aldrig marknadskrafterna lösa.Det krävs ett aktivt samhälle med möjligheter att gripa in i många olika formerför att nå resultat. Därför ges i budgeten företräde åt en förstärkning avarbetsmarknadspolitiken, med särskUd hänsyn till den äldre arbetskraften ochde handikappade. Därförskall vi lägga fram förslag till riktlinjer för regionalpolitiken. Därför skall vi fortsätta att bygga ut näringspolitiken.Lånegarantier för vissa branscher och AP-fondernas användning för långsiktigainvesteringar är konkreta exempel. Det är enväg att värna tryggheten och vidga friheten. Människorna känner oro för arbetslivet. Det är frågor ivardagen. Mister jag jobbet? Rationaliseras jag bort? Orkar jag när jag bliäldre? Hotas min hälsa? Kan jag påverka min egen arbetssituation? Det ärfrågor som hundratusentals människor stäUer sig. Vi kommer att uppleva en renässans för det praktiskayrkesarbetet. Vi måste genomföra en social förnyelse av produktionslivet.Arbetslivets problem kommer att stå i centrum för reformarbetet. Det är tremeningar som bUdar mitt huvudtema i de senaste årens remissdebatter. Det innebär en vidgning av välfärdsbegreppet. Det räckerinte längre med att förbereda människor för produktionen, att bygga upp enbasorganisation för produktionen, att ta hand om dem som stöts ut frånproduktionen. Vi bör så förändra arbetslivets villkor att människorna intebehöver känna otrygghet, inte behöver slitas ut och stötas ut, inte behöverriskera hälsa och välfärd. Det har skett ett väsentligt nytänkande på det härområdet i , inte minst tack vare löntagarorganisationernas insatser. Men hur skaU det gå tUl? Det behövs lagar, stödåtgärder,forskning, föreskrifter. Men det viktigaste är ändå att skapa vidgademöjligheter för människorna att enskilt eUer tillsammans med sina kamratersjälva bestämma över sina vUlkor. Det gäller att frigöra människorna, så att deav egen kraft tillsammans kan skapa sin framtid. Därför är den industriella demokratinså betydelsefuU. Låt mig tadet konkret. Vi gör betydande insatser för en bättrearbetsmUjö i budgeten. Vi väntar på förslag från utredningen om arbetsmiljön.Det finns enligt min mening ett klart samband mellan kravet på en bättre arbetsmUjöoch strävan efter industrieU demokrati. Löntagarna måste själva få inflytandeöver sin omedelbara miljö. En av byggstenarna är då skyddsombudens stäUning. En arbetare står vid en maskin, där han i varje ögonbMckriskerar en aUvarlig skada. Skyddsombudet kräver, med rätt att genomdriva sinmening, att en skyddsanordning sätts in. Vems beslutsutrymme vidgas, herrBohman, med lagens hjälp? Vi har tUlsatt en utredning som direkt berörarbetsgivarens oinskränkta rätt att fritt leda och fördela arbetet. Syftet ärklart: löntagarna skall inte endast ha rätt att framföra sin mening, ge råd. Deskall också ha möjlighet att direkt vara med och bestämma, ha makt och ansvaröver sin omedelbara livsmUjö och sin framtid. Samma gmndsyn kommer att prägla vår behandling av insyns-och samarbetsfrågorna, AP-fondemas användning, osv. Jag tror det är i bok en intervjuad säger; Närfackföreningarna tUl slut erkändes innebar det att de anstäUda accepterades somandra rangens medarbetare i företagen. Det var ett stort steg då. Vi måste vidare på demokratins väg. Och det står inte i strid med den 2 febmari 1972 1* protokoU 1972. önskemåletom expansiva, lönsamma och solida företag att löntagarna får bättre viUkor isitt arbete, en bättre miljö och ett större bestämmande över sin tUlvaro. Det ärdemokratins och en vidgad frihets väg. Människorna upplever hotet mot miljön, och det leder tiUatt kraven på samhället växer. Samhället skaU bekämpa nedsmutsning, buller,förgiftning, förbjuda skadliga produkter, skydda naturen, värna den yttremUjön. Det är krav på att samhället skaU ingripa för att skydda rätten attöverleva, värna rörelsefriheten, öka medbestämmanderätten. Det är rimliga krav.Det är obestridligt att vi i , internationellt sett, kommit långt påmUjövårdens område. Men vUl man målet måste man också vUja medlen. Vi kommeratt lägga fram riktlinjer för markanvändningen. 1 vissa delar av vårt land fårman inte lägga mUjöfarlig industri. I vissa områden får man avstå frånbebyggelse. Man får inte disponera mark man äger utan hänsyn tUl andra. Varför?Därför att det är ett frihetskrav, både för denna och kommande generationer.Riksdagens behandling av dessa frågor kommer att visa hur mycket av allvar somfinns bakom de olika partiernas deklarerade mUjövänlighet. De omedelbara, kortsiktiga problemen står iförgmnden för arbetet i riksdag. Det är naturligt och riktigt.Sysselsättningssvårigheter, prisstegringar, skattesystem, olösta socialauppgifter det är frågor som upptar människornas tankar. De förväntar attriksdagen skaU visa handlingskraft att finna konstruktiva lösningar på dessafrågor. Det viktiga för dem är pohtikens innehåll. Det är min förhoppning attriksdagen skaU samla sig kring de frågorna. Men politiken rör inte bara dagens problem. Den gällerockså framtidens möjligheter. Viktig är därvid den grundsyn som måste finnasbakom handlingen. Jag har i mitt anförande sökt belysa det socialdemokratinanser särskilt viktigt; Ätt värna de enskUda människornas möjligheter tiUarbete och trygghet. Att skydda och förbättra mUjön de naturresurser vi haroch den miljö där människor arbetar. Att fördjupa demokratin i arbetslivet ochi det ekonomiska livet i stort. De förslag vi utarbetar kretsar främst kringdessa frågor. Så betraktar vi en riksdagssession som en möjlighet, ett steg påvägen tUl förverkligandet av vår gmndsyn om en vidare solidaritet och en ökadfrihet. Som alltid kommer vi att eftersträva en bred uppslutning kring dekonkreta förslagen. Så arbetar vi för en bättre framtid. går detinte att komma ifrån att det långsiktiga framtidsperspektivet för många ter sighotande. Den utvecklingsoptimism som knutits tiU den tekniska utvecklingen hari hög grad ifrågasatts. En del forskare har börjat sammanfatta och analyserautvecklingen för att se vart den pekar hän. De konstaterar att jorden harbegränsade tUlgångar av luft, vatten och andra naturtUlgångar. Men jordensbefolkning ökar i snabb takt, och vi förbrukar snabbt våra begränsadetillgångar och förstör miljön. Så kan en dyster framtid tecknas. Man talar omdomedagsprofeter. Men vi har anledning att lyssna. Jag tror attvetenskapsmännen framför aUt vUl rikta uppmärksamheten på riskerna för att viskall kunna vidta motåtgärder och undvika katastrofer. VUka krav ställs då på oss och vUka möjligheter -poUtiskt och Nr 14 moraliskt - har vi att undvika framtida svårigheter? Den kapitalistiska marknadshushållningen baseras på attdet i huvudsak enskUt ägda kapitalet i konkurtens med andra skall uppnåstörsta möjliga avkastning efter skatt. Framstående ekonomer har framhållit attmed den metoden förbises konsekvenser nästan helt. Långsiktigahänsyn ryms inte i bUden. Det är i och för sig följdriktigt att moderatema isin motion skriver att man måste ta mycket mindre hänsyn tillaUmännyttan för att i stäUet se tUl vad som är bra för en själv. Men om vi låter dessa principer ensidigt styrautvecklingen, då har vi anledning att vara pessimistiska. Om vi skall kunnaundvika katastrofen måste i stället aUmännyttan, hänsynen tUl långsiktigaföljder, solidaritetsprincipen få ett allt starkare genomslag. Om utrymmet för ekonomisk tUlväxt i rentmaterieUa termer blir begränsat, då ställs fördelningsproblemen på sin spets ien helt annan utsträckning än . kan mänskligheten ta i anspråknaturens resurser och på den vägen öka sin produktion aUa kan få det bättreutan att fördenskull fördelningen nödvändigtvis behöver bli jämnare. Men om detinte längre skuUe gå? Avstår vi från att förbruka naturens resurser återstårframför allt resurserna hos människorna själva - förmågan att ta ett vidareansvar, viljan tiU sohdaritet, gemenskap och jämlikhet. Detta är globala problem. Det är en uppgift för världensfolk i samverkan. i kan bU ett viktigtsteg i den riktningen. Men vi kan efter måttet av vår begränsade förmåga ta ettansvar för att vi i vårt land skapar ett samhäUe som präglas av solidaritet ochgemenskap. Det är möjligt att jag kommer att utnyttjanågra mmuter utöver de 30 som jag är antecknad för. Det gör jag då med stöd avden överenskommelse vi träffade när vi diskuterade talarordningen; vi skulle påoppositionssidan ha en möjlighet till några minuters replik med anledning avstatsministerns tal. Allas våra förhoppningar om förbättringar isysselsättningsläget har dess värre svikits. Arbetslösheten har inte barafortsatt att öka månad för månad utan också med bred marginal överträffat aUade tidigare högsta arbetslöshetstalen efter kriget. Under förrakonjunktursvackan 19671968 - uppgick antalet anmälda arbetslösa som högsttUl 65 000. Vid den senaste räkningen var motsvarande tal 85 000.