prot · FV0993 · 1972-12-31 00:00:00 — Vi suckar alla under oket av dennaorimliga skatt och marginalskatt, men finansministern hör ingenting. Han vägraröver huvud taget att lyssna." Det har varit det stående och uttröskadetema som i varje fall hos moderater och folkpartister dominerat den politiskadebatten så långt tillbaka som vi kan minnas. Det har varit en klagan medstarka överslag, men så mycket sanning har det väl legat i budskapet - om jagskall vara så högtidlig att jag kallar det för det att denna regering medjämna mellanrum har gjort ingripanden, betingade av utvecklingen, för att lättapå direktskatten och marginalskatten. Vi vet också att denna lättnad i regelhar måst balanseras av en skärpt indirekt beskattning, då en försämring avfinanspolitiken som regel har varit omöjlig att acceptera. Under min relativtlånga tid som finansminister har jag inte upplevt att man i den teoretiskadebatten om huruvida vi har en för stark eller för svag finanspolitik någonenda gång anklagat mig för att vi skulle ha en för stark finanspolitik. Vi har varje gång vi har gått ut och gjort en justeringsamlat stora majoriteter bakom den liberalisering av direktskatt ochmarginalskatt vi har föreslagit. Det gjorde vi , det gjorde vi år 1965och . En del av bevekelsegrunderna för dessa starka majoriteterhar väl också varit att åtskilliga inte bara de som har sinmantalsskrivningsort i miti parti - såsom en rent principiell uppfattning omhur skattepolitiken skall utformas har sagt sig att del ändå ligger någontingav förnuft i alt i ett samhälle, där vi ständigt saknar erforderligt sparandeoch erforderlig kapitalbildning, rikta skattevapnet mot människornas benägenhetatt göra utgifter i stället för att så hårt rikta skattevapnet mol människornasi och för sig legala intresse av att skaffa sig inkomster. Jag vill, herr talman, ge mig in på en litenrekapitulation, som jag tycker har sitt intresse att få in i protokollet, avvad som sig i riket tilldragit haver . Jag skall börja med att citera representativ borgerligdagspress före och efter det att regeringen lade sitt skatteförslag påriksdagens bord. Den ledande borgeriiga tidningen i säger:"Ställt utom all diskussion är att ett stopp för stigande kommunal-ochlandstingsskatter Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. är enverklig jämlikhetsreform, eftersom dessa proportionella skatter drabbar delägre inkomsttagarna så hårt." Den ledande folkpartitidningen i fortsätter;"Om det skulle vara så att socialdemokraterna har beslutat sig för attinte sänka marginalskatten, så kan man vänta en hård strid om skatterna. Deborgerliga partierna torde nämligen vara helt övertygade om att enmarginalskattesänkning måste till." Den ledande moderata tidningen i Östsverige, Barometern,säger: "Men vad tänker landets finansminister göra åt framför allt demarginalskatter som börjar bli så besvärande att många människor föredraratt ta sig fyra och för att inte glida upp i ettlöneläge där man gör en dubbel förlust?" En ledande folkpartitidning i säger:"De samlade marginalskatteeffekterna har blivit så besvärande i vanligainkomstlägen att det brådskar med korrigeringar som minskar dagens hårdapress. Därför måste man ge förtur åt åtgärder som tar bort de värstaorimligheterna." Detta var några exempel, ärade kammarledamöter, på denpress-politi.ska uppfattningen från borgerligt håll innan förslaget lades påriksdagens bord. Hur blev den omedelbara reaktionen när förslaget kom? Jo,då säger den ledande borgerliga tidningen i : "Den utformningsom skattepaketet fått gör att en bred uppslutning kring alla väsentliga inslagkan väntas i . I själva verket ligger finansministerns förslag helt ilinje med de krav på förändringar i skattepoUtiken, som aUtsedan 1970 årsskattereform ställts av de tre liberala oppositionspartierna, de moderata,och . Den regeringsproposition som läggsfram om skattereformen måste betecknas som en stor framgång föroppositionspartierna." En ledande folkpartitidning i säger;"Och det är alltså vad nu kommer med. En skattesänkning övernästan hela linjen. Det är bra och därtill nödvändigt. Inte bör oppositionenklaga över att regeringen har tagit reson." Tidningen fortsätter: "Det är bra att regeringen harstulit slogan 'Det måste löna sig att arbeta'. Frånoppositionshåll kan inkomstmetoderna inte mötas med hårt reellt motstånd. Bådecenter och har varit inne på liknande tankegångar." Den ledande moderata tidningen i denna stad säger;"Så illa som regeringen har ställt till för sig har den inte kunnatavvakta resultatet av skatteutredningen. Sträng har alldeles rätt då han sägeratt det kommer att ta . Och vad skall han då ta sig till i dagslägetoch ?" En ledande folkpartitidning mitt i säger;"Men skatteomläggningen är av det slag oppositionen i princip siktar emotoch det ger individen en viss ökad valmöjlighet mellan att spara eller betalaskatt genom inköp. Överenskommelsen med kommuner och landsting är förnuftig.Någon större politisk strid kring det här förslaget är inte att förvänta." De härcitaten är ganska avslöjande. Regeringen lägger ett förslag som tUlmötesgåroppositionens synpunkter i fråga om skattesänkning över den direkta skatten ochi första hand när det gäller att mildra marginalbeskattningen. Pressen är förstående och hör och häpna ävensåpartiledarna. första spontana reaktion lyder som följer:"Äntligen har regeringen insett att det måste löna sig att spara." första kommentar löd: "Det är roligt attfå rätt ." har på det hela taget uppträtt försUctigare.Han förbehöll sig rätten att få tänka innan han talade, och det är enrespektabel uppfattning som man tvingas att acceptera. Men han ansåg det ändåpositivt att man försöker lindra skatten i vissa vanliga inkomstlägen. Ja, det hela tycktes således leda fram till vad regeringenhade räknat med, nämligen att intresset för en marginalskattesänkning och ensänkning av den direkta statsskatten var tiUräckligt stort för att fråganskulle kunna lösas utan nämnvärda partipolitiska strider. Så var säkerligen - det ger vad jag här har citeratunderlag för uppfattningen ända tills deklarerade sinståndpunkt i sakfrågan. I den situationen blev skattefrågan för de borgerligapartiledarna tämligen ointressant. Det blev i stället regeringsfrågan som komi förgrunden. Vittringen av kanslihuset i näsborrarna eller, som det iblandbrukar heta, av statsrådstaburetterna blev övermäktig för de borgeriigapolitikerna. Och stryker man ett brett streck över alla sina frenetiskt framfördaklagomål över marginalbeskattningen. Hela det intensiva engagemanget för enskattesänkning var, herr talman, definitivt borta med vinden. Vi har på regeringssidan bara att konstatera att denuppslutning i , som vi var säkra på, inte förelåg. Men kvar stod attvi hade lovat ut en skattesänkning, som var befogad, till de stora bredainkomstgrupperna. Vi ansåg oss som hederiigt folk vara skyldiga att fullföljaden. Vi ansåg också att det förelåg tillräckligt starka sakskäl för att göraden justeringen , då det inte torde föreligga praktiska möjligheter förskatteutredningen att här komma fram med förslag inom de närmaste tvä tre åren. När vi inte mötte en i riksdagsmajoriteten förankraduppfattning om finansieringen gällde det därför att presentera ettfinansieringsalternativ som hade anknytning lill detta. Vi sade redan på ett tidigt stadium att det fanns tvåmöjligheter att finansiera reformen: antingen via momsen eller viaarbetsgivaravgiften. Vi gjorde en värdering, och vi valde momsen. Vi hade enaccept från de stora löntagarorganisationerna för den linjen, men den hade integehör i , och så mycket realpolitiker måste vi ju ändå vara, om vivill genomföra en skattesänkning, att vi måste välja en finansieringsform somvi har välgrundad anledning att räkna med att majoriteten av svenska folketsvalda representanter stäUer sig bakom. stod emellertid såväl regeringen somskatteutskottels socialdemokrater öppna för en finansiering via momsen. Vi sadeifrån att vårt huvudförslag låg fast i skatteutskottet intill den sistajusteringsdagen. Möjligheten att i utskottet söka sig fram till en kompromiss ienlighet Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. med en godtradition i försvann när såväl som ioffentliga uttalanden och i presskonferenser i avvisade allatankar på en kompromiss och effektivt drog ner rullgardinen för en sådan. Jag är väl inte särskilt överraskad över det senare.Prisstegringsdebatten hade ju rasat, Skärholmsfmarna hade visat humör och fåttoppositionen att bli till ytterlighet tveksam, och i sin blinda iver att sablaner momsen som finansieringskälla hade man argumentmässigt försatt sig i ensituation där det naturligtvis det begriper också jag förelåg praktiskasvårigheter att diskutera en kompromiss. Kuraget räckte inte till för någotsådant. Det räckte inte längre än till att säga ett blankt nej och köra överalla krav och alla deklarationer om önskvärdheten av atl lätta på den direktaskatten. Vi har således bara att konstatera att det inte fannsnågot allvar bakom de årslånga kampanjerna om direktskattesänkning. Det varinte meningen att vi skulle ta argumenten som uttryck för någon välgrundad ochgenomtänkt uppfattning. Förslaget om att lindra den direkta skatten och kompenseradel över moms och punktskatter är i och för sig ingenting nytt. Oppositionenhar tidigare ställt sig bakom omläggningen 1970, när inomshöjningen var såkraftig som , mot de om jag räknar konsekvent somdet var fråga om . I dagens koiijunkturperspektiv borde även oppositionenförstå att någon annan väg än att kompensera via momsen ellerarbetsgivaravgiften inte föreligger. Att finansiera skattesänkningen via enökad upplåning har dess bättre inle framförts såsom ett alternativ här . I vart fall har den politiska situationen klarnat, och detär en fördel. Den borgerliga oppositionens heta önskan att få bort denregering, som sitter på mandat från svensk arbetarrörelse, från ledningen avdet politiska arbetet och samhällsarbetet har klarare än tidigaremanifesterats. Ni har exponerat er på ett sätt som inte lämnar någonting övrigtatt önska. Vi har tidigare kunnat tala över partigränserna personligen harjag betraktat det som en fördel. Vi har väl att inregistrera att demöjligheterna nu är väsentligen försämrade, om de över huvud taget finns kvar.Man kan beklaga det. Vi har en gång tidigare upplevt en historia som påminnerom dagens. Det var när regeringen av borgerliga krav på attslopa hyresregleringen lade ett sådant förslag på bord och vi dåupplevde till vår stora överraskning hur den politiskt taktiska finurlighetenpå borgerligt håll omöjliggjorde att förslaget genomfördes. Ni såg vid dettillfället, liksom ni trodde att ni såg , en chans att användaregeringsförslaget som tillhygge mot regeringen. I första hand skulle detanvändas då ni vände er i er allmänna politiska verksamhet gentemot de valmänsom traditionellt stöder oss. Vi har allesammans ett klart minne av , hans vältalighet, hans vädjanden; "Bry er nu inle om mittenpartiernas politiskt taktiska spel, utan håll fast vid förslaget! " Ivarje fall var det något patetiskt över vid det tillfället; jag harminnesbilden ganska klar för mig. Vi ändradeinte på vår ståndpunkt. Vi tyckte att vi hade rättighet att räkna medatt förslaget skulle tas emot på ett ärligt sätt. När det inte skedde, hade viingen anledning att låta förslaget ligga kvar hos . Och på nytt har väl något av samma spekulativa tankegångarvaknat. Ni såg möjligheten att använda skatteförslaget som ett slagträ, som pånytt skulle användas mot regeringen i agitationen när ni vände er tillregeringens traditionella valmän. Prisstegringen skulle spela en väsentligroll. Även om skatteförslaget hade tillmötesgått era önskemålblev följaktligen frestelsen oeh den politiskt taktiska finuriigheten även denhär för stora. Med två sådana skolexempel bakom oss - som visjälvfallet kommer att lägga på minnet - är det förklarligt att vi tycker attdet är svårt att ta era politiska deklarationer på allvar eller att räkna medatt ni såsom politiker skall stå för synpunkter som ni för fram i era politiskabudskap. I den aktuella debatten har oppositionen hängivU sig åtföreställningen att en ny skatteutredning skaU lösa de flesta av problemen ivår värld. Det gäller inte bara själva skattesystemets utformning, utan denskall även skapa möjligheter för direkta skattesänkningar för storamedborgargrupper. En skatteutredning skulle ge möjligheter tUlskattesänkningar ja, det är uppenbarligen ett falsarium i allt väsentligt. okunniga skribenter i den politiska dagsjornalistiken har ivrigt förfäktatden uppfattningen - förmodligen därför att de tror på budskapet frånoppositionens politiska företrädare, som torgför den här meningen. Jag vågarifrågasätta, om de oppositionstalare som sprider läran innerst inne tror på vadde själva säger. Motiveringen torde närmast gå ut på att fånga den politiskavalvinden. Jag skall, herr talman, med några korta kommentarermotivera mitt något hårda omdöme om oppositionens sätt att argumentera. Under denna riksdag har oppositionen varit full avfrustande sparsam-hetsiver i talarstolen, i sina tidningsorgan och ute blandallmänheten som oppositionspartierna ställt förslag som överstigerregeringens förslag om utgifter. En seriös inventering av alla era förslag somhar partikaraktär ger klart belägg för detta. Skulle denna riksdag snällt ochbeskedligt ha följt av partUedningen sanktionerade alternativ, såskulle man ha ökat de statliga utgifterna med . Skullemotsvarande ha skett när det gäller , så skulle utgiftsökningenligga på 1 150 miljoner. förslag ligger någonstans däremellan. Detta är siffror som är räknade på årsgenomslaget, för denhändelse skulle ha följt den "sparsamma" oppositionensyrkanden. Oppositionen ställer ogenerat ut växlar på kraftigt ökade utgifter iframtiden. I fråga om försvaret, som diskuterades här under gårdagen, skulle vienligt och alternativ göraett åtagande som ligger I 250 miljoner högre än regeringsförslaget och detskulle ligga 2 175 miljoner högre än regeringsförslaget med . Detta är räknat i fasta priser, priser. Skulle vijustera dessa kostnader med en antagen prisstegring på mellan 3 och 4 procentper år, skulle vi få lägga till ytterligare 250 miljoner på mittenpartiernasalternativ och drygt 400 miljoner på moderata samlings- Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. Vi har folkpensionsavgifter att betala somkommer att stiga med drygt en halv miljard , även om inga speciellareformer görs. Jag tillät mig att göra en beräkning av hur folkpensionsanslagethar stigit i medeltal . Den medeltalssiffran ligger på775 . Vi har vidare 300 000 anställda i statlig tjänst med lönerdirekt över budgeten. Deras lönepåslag får väl följa den allmänna marknadenslönepåslag, och det har motsvarat i medeltal700 miljoner i utgiftsökning för statskassan. Statsbidragen tUl kommunerna ökar normalt med en kvartsmiljard kronor , och den allmänna uppfattningen är trots detta att kommunernahar det svårt med sin finansiella situation, vilket förmodligen är en alldelesriktig iakttagelse. I den mån oppositionen luftar den här frågeställningen ärdet regelmässigt från de förutsättningarna att ytterligare kostnader skallöverföras från den kommunala till den statliga utgiftsbudgeten. Arbetsmarknadspolitikeni strukturomvandlingens samhälle och med de konjunkturväxlingar som vi kommeratt få dras med kommer stadigt att kräva i bästa faU oförändrade insatser. Detfinns skäl som gör att man kanske t. o. m. kan räkna med en ytterligarestegring. Vi har våra utbildningskostnader. Vi möter en starkkritik mot bidragen inom studiemedelssystemet, som stått oförändrade sedansystemet infördes. De betraktas nu såsom djupt otillräckliga mot bakgrund avden prisstegring som har ägt rum. Vi möter bostadspolitikens enorma ekonomiska problem. Detriktas en stark kritik mot höga hyror i nyproduktionen trots attkapitalkostnaden för dagen är starkt subventionerad över statskassan. Hela systemetmed paritetslånen laddar upp en skuld för framtidens hyresgästersom det enligt min personliga mening inte finns några realistiska möjligheterför dessa att återbetala och som följaktligen med all säkerhet i väsentligutsträckning kommer att behöva betalas av landets skattebetalare genomavskrivningsanslag över budgeten. Det är den bistra sanning som vi har att se iögonen. Den beslutade bostadsfinansieringsutredningen har att brottasmed dessa problem. Vi har vidare ett u-hjälpsprogram som i vart faUfolkpartiet och anser skall förstärkas med I miljard kronor underde närmaste två åren. Vi har fått ett utredningsförslag påfamiljepolitikens område som representerar en kostnad på drygt 900 miljonerkronor, försett med reservationer från de borgerliga partierna för ytterligarekostnadspåslag; om jag minns rätt föreslogs från de moderatas sida ytterligare600 miljoner och från mittenpartiernas sida ytterligare närmare I miljard. Det är inte svårt att fortsätta ytterligare,men jag tror att detta räcker. I del här finanspolitiska och ekonomiskaperspektivet far nu oppositionen ogenerat omkring och sprider falskaföreställningar bland folk om att om bara den här utredningen sätter sig nedoch som man .säger gmndligt utreder skattefrågan och vi sedan får en grundligremiss på det utredningsförslaget, skaU också anspråken på statens pengar försvinnai stor utsträckning. Det hela dikteras av ambitionen att man Nr 93 från oppositionens sida vill framstå - så länge det nu går som alla goda den gåvorsgivare ulan tanke på de löften man ställer ut. En fortsättning av de 3Q jj j972 åtagandensom vi redan gjort, en rimlig progressiv reformpolitik, är inte----------- förenligmed löflen om att genomföra direkta skattesänkningar. sparaktionsom skuUe klara det problemet är en dröm som snabbt och '" . effektivtkommer att försvinna när man börjar titta närmare pä del hela. Hela skatteproblemet är mot denna bakgrund en fråga omomfördelning av skatteuttaget mellan den direkta och indirekta skatten ochmellan grupper i olika inkomstlägen. Det är den bistra verklighet vi har att sei ögonen, det är den praktiska verklighet som ingen kan undfly. går till sin uppgift från andra utgångspunkter, är jagövertygad om att den snabbt kommer att pannan blodig. Den kommer helt enkeltatt få diskutera de lämpligaste vägarna för hur de inkomster staten behöverskall tas ut, där man i bästa fall kan tänka sig att denna kammare lyckas meduppgiften att dämpa ned utgiftstakten framöver. Utredningens uppgift blirsåledes fördelningen av skattebördan mellan de olika inkomsttagargrupperna frånlåg- till medel- och höginkomsttagare, hur förmögenhets- och arvsbeskattningenskall bidra til! finansieringen av statens utgifter, hur fördelningen skaUligga mellan det traditionella sättet att beskatta inkomsterna och det sedan1960 tillämpade sättet att beskatta utgifterna, dvs. fördelningen mellan direktoch indirekt beskattning. Utredningen kommer att få syssla med hur problemet medfallande socialbidrag och progressiva skatter skall hanteras när de här bådaförhållandena möter varandra i de breda inkomsttagargrupperna. Den skallemellertid av naturliga skäl inte fungera som besparingsutredning i fråga omden statliga utgiftsstaten. Den kan aldrig bli ersättare för regeringensbudgetbehandling och för funktion i det sammanhanget. Den kan inteheller fungera som prioriteringsinstans när det gäller fördelning av begränsadetillgångar mellan skall vi säga försvarspolitik, utbildningspolitik,socialpolitik, näringspolitik och statlig lönepolitik, för att nämna någrahuvudområden. Då är den helt enkelt inte längre någon skatteutredning ulanskulle svinga sig upp till något slags superinstans över all annan ekonomiskadministration och verksamhet inom den statliga sektorn. Den kan rimligtvis inteheller ges frihet att skriva en önskelista om allmänna skattesänkningar ochöverlåta åt andra att skära ned statens utgifter, inbillande sig atl den vägenfå överensstämmelse mellan skattepolitiska önskemål och statens utgiftsbudget iövrigt. Man får detta intryck, när man lyssnar på ulla dem som iindignation talar om att finansministern har beskurit arbetsområdet och interespekterar förutsättningslösheten i utredningsarbetet. Om man bestämt sig föratt inte tänka i botten innan man talar, ja, då håller det argumentet, men inteannars. har sitt område, som gäller hur skattesystemet .skallutformas för att på det rimligaste sättet passa in som finansieringskälla förde statliga utgifterna. Dessa blir inte relativt mindre än vad de är . Detkommer inte bara jag som finansminister utan alla mina efterföljare också altfå uppleva. Att utredningen inte heller skaU gå in på företagsbeskattningen 59 Nr 93 förklaras av att det sitter en utredning för den uppgiften med Tisdagenden parlamentarisk representation fråni varje fall fyra av partier, 30 mai1972 °' dessutom ärintresseorganisationerna representerade. -------------------- vidare hindrar utredningen ta upp frågan om den kommunala be- ' skattningen har också två skäl; dels har vi även här en v , . . parlamentarisk utredning medrepresentanter för intresseorganisationerna somsysslar med kostnadsfördelningen mellan stat och kommun, dels finns det intemajoritet i det här huset för alt en statlig utredning skaU ge sig in på attskriva lagar, förordningar och regler för kommunernas skattepolitik ochkommunernas skatteuttag. Dessutom skall naturligtvis den här utredningen hållaerforderliga kontakter med de båda andra utredningar som jag här omnämnde. På en enda punkt är utredningen bunden i direktiven. Detgäller frågan om indexregleringen av skatten. Där har det i direktiven sagtsifrån att utredningen inte skall syssla med denna sak. Det beror på attriksdagen efter votering har avslagit kravet påindex reglering av skatteskalan. Jag ansåg att det under dessa förhållandeninte fanns anledning för utredningen att lägga ned arbete på ett förslag somriksdagen på förhand klart och tydligt bett att få slippa. Det var sanningen om utredningen och dess förutsättningar.Jag är medveten om att trots denna redogörelse kommer beskyllningarna attfortsätta. Finansministern har inte följt beslut om förutsättningslösheten,kommer det att heta. Men jag när förhoppningar om att en och annan som vill seriöst på problemet kan ha nytta av den redovisning som jag här harlämnat. Utredningen får ett hårt arbete. Den får brottas med tillytterlighet kontroversiella problem. Eftersom inte heller utredningensborgerliga ledamöter i längden kan gå runt verkligheten, vore det skäl att taden här varningen från min sida på allvar, en varning för att inbilla väljarnaatt den omständigheten att det sitter politiker och experter och funderar överhur skatterna rimligtvis skall tas ut i och för sig skulle ge möjligheter attkomma undan behovet av att skaffa inkomster för att täcka de utgifter somriksdagen och framöver kommer atl besluta om. Jag skaU försöka att så kort som möjligtbemöta en del av de synpunkter som de tre borgerliga partiledarna tog upp isina inlägg. började med alt diskutera frågan om arbetslösheten.Han ville göra gällande att denna var en följd av misstag från regeringenssida; regeringen har inte skött den ekonomiska politiken så att den fullasysselsättningen har kunnat åstadkommas. Det här är en fråga som vi i varje ekonomisk debattdiskuterat, analyserat och argumenterat kring. Jag hittade i och för sig inte några nya argument i inlägg. Därför är det naturligtvis påfrestande om jag nu står här och upprepar alla mina gamla argument, även om jag tycker att de är lika hållbara. Vad jag sagt är för att beskriva det i korthet - att vi och fram har märkt en, om jag räknar med säsongkorrigerade siffror, stigande sysselsättning. Vad som dessutom är intressant är ju att även med de arbetslöshetssiffror vi har har sysselsättningen under hela 60 året varit praktiskt taget lika högsom den var när vi hade brist påarbetskraft i stor omfattning. Detta beror helt enkelt därpå att vi nu harkommit in i ett läge, där det anmäler sig nya grupper på arbetsmarknaden somtidigare var relativt anonyma. De skall självfallet tas om hand. Men det tarlite tid att placera dem.