prot · FV0981 · 1972-12-31 00:00:00 — 1 andra motionerföreslås att man skall söka komma till rätta med problemen genom att införanågon form av patientförsäkringar, som verkar direkt till förmån för denskadelidande patienten. Departementschefen diskuterar frågan i propositionen ochframhåller där, att önskemålen om ett förbättrat skydd på del här området bästtillgodoses genom försäkringsanordningar. Under utskottsarbetet med denna stora proposition har detframkommit att arbete nu pågår med att utforma just ett sådantförsäkringssystem som åsyftas i flera av motionerna och i propositionen. Enligten hearing vi haft i utskottet utreder sålunda tillsammansmed en arbetsgrupp från olika försäkringsbolag sedan något år tillbakamöjligheterna att utforma en försäkringsanordning som tUlgodoser behovet av ettförbättrat skydd för patienter som skadats i samband med sjukvård. Förslag tilllösning har utarbetats. blir det landstingens sak alt vart för sigta ställning till om de vill ansluta sig till denna anordning. I förlängningen av denna aktivitet finns också denstatliga, den primärkommunala och den enskilda vården av framför allt sjukapersoner. Jag skall inte gå in på denna fråga ytteriigare, utan ber att fåhänvisa till utskottets enhälliga ställningstagande i denna viktiga angelägenhetpå s. 139-145 i betänkandet. Jag vill framhålla att utskottet vid sittställningstagande har anslutit sig till de krav som genomgående reses i Förslag till skadeståndslag, m. m. Förslag till skadeståndslag, m. m. motionerna och som innebär att patient skall kunnatillerkännas gottgörelse för skada som hanlidit i samband med sjukvård inom den allmänna sektorn eller hos privatayrkesutövare utan att del skall behöva ledas i bevis att nägon varit vållandetill skadan. Utskottet har starkt understrukit angelägenheten av att dessaproblem löses. Genom Landstingsförbundets åtgärder för att tillskapaett ersättningssystem på det här området kan man nu skönja riktlinjerna för hursystemet bör utformas. Självfallet återstår åtskilliga svårigheter attövervinna, bl, a, vissa gränsdragningsproblem, men en god start har dock nugjorts. Utskottet vill alltså betona vikten av att de här antyddaintentionerna nu förverkligas. Trots att det finnsoklarheter i fråga om det tänkta ersättningssystemet har utskottet funnit sigkunna hysa bestämda förhoppningar om att kvarstående problem skall kunna lösasallteftersom utredningsarbetet fortskrider. Skulle emellertid lidsut-dräktenbli större än vad som är avsett - man räknar med ett eller ett och ett halvt år- eller visar det sig att räckvidden av den föreslagna ersättningsanordningenblir otillräcklig eller om denna ersättningsanordning inle fyller de krav påsäkerhet och snabbhet som man med hänsyn till patienternas trygghet måsteställa, bör man enligt utskottets mening allvariigt överväga att tillgripalagstiftning eller vidta andra åtgärder för att åstadkomma önskvärda lösningar. Utskottet hemställer att dess uttalande i den här fråganges Kungl, Maj:t till känna, och jag yrkar därför bifall till utskottetshemställan under L, I fråga om övriga avsnitt i utskottets betänkande vill jaginskränka mig till att fill sist yrka bifall till vad utskottet hemstäUt underM, N, O och P, HerrSVANSTRÖM (c): Den fråga om skadeståndslag som vi i dagbehandlar har ett gigantiskt utredningsarbete som bakgrund. Trots detta kan mannu utan överd-fift påstå atl myckel ännu återstår innan hela det med skadeståndsammanhängande problemkomplexet är genomarbetat, I motion 1490 anföres därför ocksäsynpunkter på det fortsatta reformarbetet. Man hävdar där att det finns fleraskäl att uppmärksamma de riktlinjer som har diskuterats i propositionen. Dettaär angeläget redan med hänsyn fill frågornas betydelse för de enskildamänniskorna och till lagstiftningsmakt. Utredningsarbetet på områdethar bedrivits och avses komma att bedrivas utan pariamentarisk medverkan.Centerpartiet har uttalat sig för en parlamentarisk kommitté, men detta yrkandehar icke biträtts av . Från vår synpunkt har propositionens resonemangom riktlinjer för framtiden också en särskild betydelse därför alt de ledertill att flertalet av de reformkrav som framställts från centerhåll avvisas. En huvudtanke i propositionen är att skadeståndsrättenskall få minskad betydelse i framliden och att i stället försäkfingar av skildaslag skall komma i förgrunden då det gäller att täcka skador i samhället. Dettauttalas också klart i de tilläggsdirektiv som gavs skadeståndskommittén ,där det heter: "Som har framhållits vid remissen till lagrådet avförslaget till skadeståndslag bör det framtida reformarbetet på ersätt- ningsområdetinriktas på att ersättningsfrågorna vid både person- och sakskador så långtmöjligt blir lösta genom försäkringsanordningar på den skadelidandessida," Departementschefen anför bl, a, i proposilionen: "Harman den syn på skadeersättningsfrågornas lösning i stort som jag har gettuttryck åt, måste man vara mycket återhållsam när det gäller reformer sominnebär att det skadeståndsrältsliga systemet byggs ut och förstärks. Det bört, ex. inle komma i fråga att införa nya reglerom objektivt skadeståndsansvarför person- eller sakskada, såvida inte behovet av förbättrat skydd på ettvisst område är så trängande, att man inte kan avvakta den successivautbyggnaden av andra ersättningsanordningar. En annan omständighet som påkallarförsiktighet i reformarbetet sammanhänger med bristerna i vår kunskap om hur deskadestånds- och försäkringsrättsliga systemen förhåller sig tillvarandra." vill till detta anföra, att det givetvisligger mycket i resonemangen om ett ökat försäkringsskydd. I vart fall i dagensläge är vi emellertid inte beredda att godta departementschefens slutsatsbeträffande skadeståndsreglerna. En sak är att dessa i praktiken bör fåminskad betydelse därför att försäkringar av skilda slag vinner ökadutbredning. En annan sak är om man skall begränsa eller mjuka upp skadeståndsreglernasom en konsekvens av utvecklingen på försäkringsområdet. Vi anser del varaangeläget att slå vakt om den hävdvunna skadeslåndsrälten, även om vi gärnavill medverka till förändringar bl. a. i fråga om den s. k. culparegeln. Särskilt två omständigheter synes oss tala starkt för bör hålla fasl vid ett väl utbyggt skadeståndsrättsligt system. Den ena äralt det, som departementschefen själv understryker, saknas rättssociologiskaundersökningar, som belyser skadeståndets preventiva effekt och förhållandetmellan skadestånd och försäkring. Även om det kan finnas vissa skäl attifrågasätta hävdvunna bedömningar om skadeståndsreglernas betydelse förutvecklingen av handlingsmönster i samhället, måste dock andra uppfattningarvila på ganska lösa spekulationer, innan verkliga undersökningar genomförts.Beträffande den del av culparegeln, som tar sikte på vårdslösa eller försumligabeteenden, medger också departementschefen att skadeståndets preventiva effektär svår att bedöma. Som enda belysande exempel som skulle visa att rådandeföreställningar är överdrivna - anförs att det "inte från något hållgjorts gällande" att antalet skador som vållats av arbetstagare, skulle haökat sedan skadeståndsskyldigheten gentemot utomstående kommit atl omfattas avarbetsgivarens ansvarsförsäkring. Exemplet synes föga övertygande redan därföratt det obehag som arbetstagaren vållar arbetsgivaren och som kan fååterverkningar för honom själv utgör en återhållande faktor. Den andra omständighet vi åsyftade är att etlförsäkringssystem aldrig kan bli täckande. Även detta framhålls avdepartementschefen. Han uttalar att det inle är "någon realistisk tankeatt socialförsäkringen inom ÖverskådUg tid skall utvecklas därhän att dentäcker de behov som tillgodoses genom skadeslåndsrälten". är således tveksamt inför ett alltför starktbetonande av försäkringar på den skadelidandes sida, 1 så fall kan det medsamma fog Förslag tiU skadeståndslag, m. m. Förslag tiU skadeståndslag, m. m. hävdas,att människor bör se till att skaffa sig försäkringsskydd för anspråk påersättning för skador som de tillfogar andra personer eller andras egendom.Skadeståndsreglernas utformning kan säkerligen komma att påverka folksbenägenhet atl teckna ansvarsförsäkringar. Beträffande skadeståndsansvar på grund av eget vållandevill vi anföra följande; Mot den s. k. culparegeln som inryms i detta stadganderiktas en ingående kritik i propositionens inledande, principiella avsnitt.Kritiken återspeglas inte (specialmotiveringen. Som förut nämnts harskadeståndskommittén lagt fram förslag till en allmän regel om jämkning avskadestånd. Mot bakgrunden av det mycket långvariga förberedelsearbetet ochden kritik som propositionen riktar mot den regel som föreslås lagfäst framstårdet som en kännbar brist att skadeständskommitténs förslag inte kan prövas i dettasammanhang. Vi vill också peka pä möjligheten att mildra socialtotillfredsställande konsekvenser av culparegeln genom en anordning av den typsom gäller för gottgörelse till den som tillfogats personskadagenom brott. 1 speciellt ömmande fall skulle staten kunna träda emellan, påansökan antingen av den skadelidande eller av den skadeståndsskyldige. Regler orn skadeståndsskyldighet för stat och kommun pägrund av fel eller försummelse vid myndighetsutövning har även behandlats ipropositionen. Frågans vikt har understrukits bl. a. i flera partimotioner avcenterpartiet om den enskildes rättsskydd inom förvaltningen. Det får därförhälsas med tillfredsställelse att frågan äntligen bringas till en lösning. Den härberörda centerpartimotionen innehåller följande yrkanden: Vi framlägger ett ändringsförslag beträffande 2 kap.(Skadeståndsansvar på grund av eget vållande) paragraferna 2 och 3, där vianser att orden "föreliggande ansvarsförsäkring" bör utgå. Vi framlägger vidare ett ändringsförslag beträffandearbetstagares skadeståndsansvar, där vi hävdar att orden "synnerligaskäl" bör bytas mot ett mindre begränsande uttryck, t. ex. "då del ärpåkallat". Dessutom begär vi att skall ge Kungl. Maj:t tillkänna vad som anförts i motionen om rättssociologiska undersökningar pä skadeståndsområdet.Vi önskar också en redovisning av riktlinjer för en översyn avförsäkringslagstiftningcn. Vi vill att skall hemställa till Kungl. får i uppdrag att utarbeta förslag till lagregler omersättning för skada genom medicinsk behandling och i följd av misslyckadtandbehandling, lagregler om ersättning för skada på grund av brott samt reglerom ersättning till polismän för kroppsskada, ersättning för skador på grund avnaturkatastrofer m. rn. Vid utskottets ingående behandling av propositionen ochmotionerna har samskrivning kunnat uppnås bl. a. om riktlinjerna för detframtida reformarbetet. Utskottet anser att rättssociologiska undersökningartorde komma att utföras ulan att tar initiativ därtill. Därvidförlitar man sig på departementschefens påpekande i propositionen atl sådanaundersökningar skulle kunna bli av betydelse för det fortsatta reform- arbetet.Centerpartirepresentanterna i utskottet har ej velat reservera sig på dennapunkt, men det är min förhoppning alt ifrågavarande undersökningar kommer tillstånd utan dröjsmål. Detsamma gäller den grundliga översyn av försäkringslagstiftningensom föreslås i vår motion och som utskottet hyser förhoppningar om attregeringen skall igångsätta utan riksdagsinitiativ. Må det inte stanna vidfromma förhoppningar! Beträffande ersättning för skada genom medicinskbehandling och vid tandvård så gör utskottet ett tillkännagivande. Utskottetansluter sig till kravet i bl. a. centermotionen att patient skall kunnatillerkännas gottgörelse för skada som han lidit i samband med sjukvård utanatt det skall behöva ledas i bevis att någon varil vällande till skadan. Vi noterar detta som en framgång. ochförsäkringsbolagen utreder, såsom i anförde, förnärvarande frågan om ersättningsformerna och utskottet anför atl det finns skälatt invänta utredningens resultat. Vi vill från sida starktunderstryka vad utskottet anför på s. 145 i betänkandet, där det framhålles attom tidsutdräkten blir för stor eller ersättningsanordningen icke fyllerpatientens krav på säkerhet och trygghet, bör man allvarligt överväga atttillgripa lagstiftning. Vi förutsätter att ett så pass bestämt uttalande frånriksdagens sida knappast kan nonchaleras i kanslihuset. På åtskilliga punkter har utskottet ej kunnat enas, ochetl antal reservationer finns därför fogade till betänkandet. Vad först gällerreservationen 4, som berör möjligheten till jämkning av skadeståndsansvar fördet allmänna, så kommer annan talare alt nämiare redogöra för dennareservation. ledamöter i utskottet har anslutit sig fill i denna frågaframfört andrahandsyrkande, då vi finner det vara felaktigt att hänsynen tillstat och kommun skall kunna medföra fråga om nedsättning avskadeståndsersättning. Vi stöder från sida även reservationen 5, somgäller arbetstagares skadeståndsansvar. Där föreslås i den nya lagen, allarbetstagaren har skadeståndsansvar för skada, som han vållar genom fel ellerförsummelse i tjänsten endast i den män synnerliga skäl föreligger med hänsyntill handlingens beskaffenhet, arbetslagarens ställning, den skadelidandesinlresse och övriga omständigheter. Av utskottsmajoriteten betecknas denna punkt som en av deviktigaste i lagförslaget. Jag skulle vilja tillägga alt det också är en av demest uppseendeväckande nyheterna. Det är min förhoppning att lagtUlämp-ningen idelta fall kommer alt ske med urskUlning. I varje fall framstår det som ytterstangeläget att följer reservationsyrkandet och utbyter orden"synneriiga skäl" mot "särskilda skäl". Enligt i vafie fallden bedömning som första lagutskottet brukade göra vid valet mellandessa bägge uttryck är "särskilda skäl" att betrakta som mindre snävtän "synneriiga skäl", och det torde få anses angeläget altansvarigheten vid bl. a. handhavandet av dyrbara maskiner och utrustning ickebringas att avtrubbas genom den nya lagregelns införande. Beträffande lagstiftningens ikraftträdande anserutskottets center-parlister att delta lämpligen bör anstå lill den I januari1973 med den motivering som anföres i reservationen 6. Förslag till skadeståndslag, m. in. Förslag tiU skadeståndslag, m. m. 1 reservationen 7, som gäller ersättning av skada på grundav brott, föreslås i enlighet med bl. a. centermotionen, att en omarbetning avnu gällande regler samt en översyn av hela frågan bör ske genom skadeståndskommitténsförsorg. Förhoppningarna om att denna ur allmänhetens synpunkt tämligensjälvklara rätt skall lösas i samband med nu föreliggande proposition hartyvärr kommit på skam. Som enskUd motionär under någon av mina förstariksdagsår hänvisades jag till att stillsamt vänta på resultat av pågåendeutredning på skadeständsrällens område. Dsn miljon vi fick var välkommen,men enligt min bedömning förefaller reglerna vara för snäva. Ersättning till polismän för kroppsskada som de åsamkas ifiänslen är också en gammal riksdagsfråga. Från sida är det ett kravatt denna fråga på något sätt ordnas. Det måsle vara så atl samhället ger demänniskor, som för dess räkning utför en ofta myckel besvärande tjänst tillordningens upprätthållande och lagarnas efterlevnad, det stöd de anser sig harätt att kräva. Försäkringsskyddet är här ingalunda tillräckligt. Jag ber atl få yrka bifall lUlreservationerna 4, 5, 6, 7 och 8 och i övrigt tUl utskottels hemställan. 1 detta anförande, under viUcet herr talmannen överlogledningen av kammarens förhandlingar, inslämde i (c)och (). HerrWINBERG (m); I likhet med utskottets värderade ordförandeherr Wikluna i känner jag elt behov av att påpeka att när - eller, om reservationen 1 till förevarande betänkande vinnerbifall, vid någon senare tidpunkt - fattar beslut om att anta en särskildskadeståndslag, är det ett beslut av principiellt ganska stor räckvidd. Det principieUt nya är att vi får en särskUd lag som heltbehandlar det allmännas skadesländsfrågor. Vi bryter därmed ut denskadeståndsrältsliga lagstiftningen ur strafflagstiftningen. Setl urrättshistorisk synvinkel är det inte något märkvärdigt att denskadeståndsrättsliga lagstiftningen och den straffrättsliga har varit förenade,men det beslut vi skall fatta - eller möjligen - ger anledning attnotera atl den ulomobligaloriska skadeslåndsrälten faktiskt ända till våradagar har haft sin grund i de straffrättsliga bestämmelserna om skadestånd ianledning av brott. Det bör väl också påpekas, herr lalman, alt när besluletom skadeståndslagen fattas går strafflag definitivt till historien;del är ju så att även om större delen av den strafflagen upphörde i och med attbrottsbalken trädde i kraft den , så är de regler om skadeståndsom finns i 6 kap. strafflag alltjämt gällande, och de avses attupphöra först i och med att den nya skadeståndslagen skall träda i kraft. Den allt hastigare utvecklingen i vårt samhälle kräver alllagar förnyas och moderniseras. Det finns ingen anledning alt söfia över det,men det kan ändå , när vi fattar beslut om vi gör del om atl upphäva en över100-årig lagstiftning, som har haft stor betydelse när det har gällt attreglera människornas relationer både inbördes och i förhållande till samhället,finnas anledning att skänka en tanke åt de lagstiftare som för över 100 årsedan var så framsynta att deras verk skulle åtminstone i avsevärda delar kommaatt bestå i över . Jag kan naturligtvis, herr lalman, la fel, men utan att pånågot sätt vilja hävda atl materian i det förslag till skadeståndslag som vi nubehandlar är av sämre kvalitet än vad som fanns strafflag, tillåterjag mig betvivla att dagens lagstiftare - varken justitieminister eller lagutskottets ordförande i hyser någonstörre förhoppning atl den nu aktuella skadeståndslagen kommer att finnas ikraft . För att nu övergå till själva förslaget tillskadeståndslag kan man väl säga att det betyder dels att en kodifiering sker avden praxis som har utvecklats på skadeständsrällens område, delsockså atl vissa nya regler aktualiseras. Själva förhållandet alt en självständig skadeståndslagskapas är som sagt en nyhet, och det är nog riktigt att denskadeståndsrältsliga lagstiftningen frigörs från strafflagstiftningen. Vadgäller innehållet i skadeståndslagen råder det ju detta har framgått avtidigare talares anföranden - lill ganska stora delar enighet blandlagutskottets ledamöter; i några frågor har vi haft olika meningar. Innan jag går in på några av de frågor där reservationerföreligger vill jag emellertid, herr talman, säga något mer allmänt omlagstiftningen på skadeslåndsrättens område. Grundprincipen för vår skadeståndsrätt är ju den s. k.culparegeln, som i redan har redogjort för. Denprincipen föreslås nu bli lagfäst, dock med vissa förändringar i förhållandetill vad som hiltills har gällt. Culparegeln innebär bl, a, atl den som lideren skada skall ha full ersättning för den föriust som han har lidit. Dettagäller om han inte genom eget vållande har medverkat lill skadan; då kan frågaom jämkning av skadeståndet aktualiseras. Skadeståndet kan genom culparegelnsägas fylla en dubbel funktion; dels en allmänt samhälsfostrande,moralbildande, dels en vad som brukar kallas reparativ, dvs, den skadelidandeförsätts ekonomiskt i samma ställning som om skadan inte inträffat. Jag har för min del ingen erinran mot att denskadeståndsrättsliga princip som culparegeln innebär nu kodifieras. Under mbriken "HuvudUnjer i reformarbetet" göremellertid departementschefen vissa uttalanden om hur han tänker sig denfortsatta utvecklingen av skadeståndslagstiftningen, och dessa kan ge anledningtill vissa invändningar. Där ifrågasätts skadeståndsreglernas betydelse när detgäller alt förebygga skador eller atl verka moralbildande. Där antyds också attdet fortsatta reformarbetet bör få en inriktning som gör atl skadeslåndsrälteni framtiden kommer att minska i betydelse. Det anses inte självklart att ersättning skall utgå förhela den ekonomiska förlust som en skadelidande drabbas av. När det gällervissa ersättningar skall hänsyn tas endast till inkomster upp lill en vissnivå. Förslag tiU skadeståndslag, m. m. Förslag till skadeståndslag, m. m. Departementschefenkritiserar culparegeln, närmast därför att den i princip innebär att ingentingav den förlust som en skadevållare orsakar skall stanna på den skadelidande,utan hela förlusten skall stanna på den skadevållande. Den rättspolitiskamålsättningen för det fortsatta reformarbetet på skadeståndsrättens område ärnämligen enligt departementschefen all få regler som kan användas som"instrument för att åstadkomma en socialt rättvis och samhällsekonomisktrationell fördelning" av de förluster som kan uppkomma vid olikaskadefall. Skadeståndsrätten skall enligt dessa riktlinjer begränsasså, att den i första hand tillgodoser vad som kallas socialt motiveradeersättningsbehov. Det är tydligen så, att departementschefen uppfattar denförmögen-helsminskning som sker genom skilda skadebringande åtgärder som ensorts allmän belastning på samhället, där kostnader skall täckas genom en slagsfördelningsprincip bland samtliga medborgare och där det politiska önskemåletom ekonomisk ufiämning skall komma in i bilden. Skadeståndsrätten kommer medden utgångspunkten inte att bäras upp av nuvarande principer omskadelidandes och skadevållandes rättigheter och skyldigheter att få respektiveutge skadestånd lill skadans hela värde ulan kan komma alt inordnas i ettpolitiskt mönster, då närmast av socialistiskt snitt, där ekonomiskaöverföringar från medborgare som bedöms vara i bättre ekonomiskt läge till demsom bedöms vara i elt sämre är en väsentlig uppgift. Om detta är den rättspolitiska målsättningen för delfortsatta reformarbetet och propositionen tyder på det vill jag, i motsatstill departementschefen, hävda att enighet icke råder om en sådan inriktning avskadeslåndsrätten i framliden. Kanske är del emellertid så och det vore bra att deltabara är mera löst skisserade tankar, ett teoretiskt alternativ bland andra. Delanförs nämligen i propositionen alt det inle nu är lämpligt att slutgiltigtlägga fram riktlinjerna för ett långsiktigt reformprogram. Dessbättre har ocksåett enhälligt lagutskott avstått från att ställa sig bakom de riktlinjerdepartementschefen antytt för den fortsatta inriktningen av skadeslåndsrätten.Del finns anledning att till kammarens protokoll läsa in två väsentliga meningari utskottets betänkande, två meningar som alltså hela utskottet står bakom:"Framhållas må i delta sammanhang atl departementschefen inle hellerhemställt att skall yttra sig över de tankar han gett uttryck åtrörande riktlinjerna för det framtida reformarbetet. Utskottet har därför inlefunnit anledning att taga ställning till vad departementschefen anfört ipropositionen under rubriken ." Men det är ju så, herr talman, att arbetet på enutveckling av skadeslåndsrätten mte endast är ett arbete på lång sikt.Ätskilliga delreformer torde ligga ganska nära i liden. Hit hör, som lagrådethar påpekat i sitt yttrande, frågan om ersättning till oskyldigt dömda, fråganom trafikskadeansvaret, frågan om särskilda regler om ersättning förpersonskada, frågan om en allmän jämkningsregel, frågan om försäkringsgivaresregressrätt. Detta gör atl man kan vänta att ändringar blir erforderliga i den skadeståndslag som vi nu behandlar, om den Det här är anledningen till vad som anförs i reservationen 1, därdet krävs att behandlingen av propositionen 5 skall uppskjutas, så att ensamlad bedömning av nu aktuella lagförslag kan äga rum. - senare att närmare gå in på den frågan. Jag vill emellertid bara erinraom att lagrådet har ifrågasatt, om inte ett uppskov vore lämpligt, och isamband därmed fäst uppmärksamheten på viklen av att skadeståndsregler inteändras alltför ofta, vilket är till olägenhet för rättstillämpningen viddomstolarna och skaderegleringen inom försäkringsväsendet och därmed till sist- och det är det viktigaste för de enskilda medborgarna. Vid punkten D i utskottets hemställan föreligger enreservation av och mig det är reservationen 3. Den gäller denföreslagna jämkningsregeln i 3 kap. 6 §.