prot · FV0987 · 1972-12-31 00:00:00 — Jag har i motionen 1626 yrkat avslag på denstraffskärpning förgrova narkotikabrott, som innebär att övre gränsen höjs frånsex till . Att oskadliggöra de mest hänsynslösa elementen i den illegalanarkotikahandeln är självklart ett samhällintresse av hög prioritet, något somjag framhöll i motionen. Men det spelar från denna synpunkt ingen som helstroll om man har sex eller . Det är också rent löjligt att hänvisa tillförhållandena i andra länder, där man har en reaktionärare kriminalpolitik ochrättspraxis än vad vi haft i , I den mån manönskar oskadliggöra de centrala personerna i den internationellanarkotikahandeln är redan existerande lagar fullt tillräckligaunder förutsättning all förbrytarna verkligen åker fast. De begår vanligen såmånga brott av olika typer att de kan få utan skärpning avnarkotikalagen eller lagen om straff för varusmuggling. Men risken för dessaverkligt stora gangsters all åka fast är i praktiken mycket liten, och dettaförhållande är oändligt mycket viktigare än mer eller mindre istraff för dem som ändå alltid räknar med att klara sig från straff. Bägge lagförslagen är för övrigt så elastiska att de utantvivel kommer att drabba även personer som själva är narkotikamissbrukare ochtvingas handla med narkotika för att få medel att tillfredsställa sin egennarkotikahunger. Inget rättsväsen fungerar på det idealiska sätt sompropositionen förutsätter när den framhåller att de höga straffen skallförekomma endast i alldeles speciella fall. En straffhöjning har alltid enspridningseffekt. Den höjer så att säga medeltalet för straffsatserna ochinfluerar därmed också på utmätningen av straff för näraliggande brott avmindre allvarlig karaktär. i återkallar i minnet attcenterpartiet ville jämställa grova narkotikabrott med mord.Han hälsar nu med tillfredsställelse att det aktuella lagförslaget innebär ettsådant steg tillbaka till medeltiden. Naturligtvis har iAlvesta sannolikt utan att vara medveten om det - berört en av de verkligtallvarliga aspekterna på de aktuella förslagen. Om brottslingar i trängda situationerär hotade av samma ändlösa straff, vad de än tar sig till för att bevarafriheten, blir det ofrånkomligt mycket vanligare att skjutvapen och andra vapenanvänds. En brutalisering av lagar och rättspraxis leder till en brutaliseringav brottsligheten. Just före den här debatten fick jag ett telefonsamtal frånen erfaren kriminalvårdsman, som sade ordagrant följande: "Om det här gårigenom sä kommer våldsbrotten att öka alldeles otroligt." Jag hoppas atthan har fel, men all erfarenhet tyder på att han kan få rätt. För mig var det för övrigt en tankeställare att i konstitutionsutskottetsbetänkande nr 26 finna personredogörelser som verkligen borde ha ställtstill ledamöternas förfogande i socialutskottet och justitieutskottet vidbehandlingen av regeringspropositionen i narkotikafrågan. Jag syftar på den sammanfattningpå s. 43-71 som är rubricerad Vissa nådeärenden beträffandenarkotikabrott. Av de 24 redovisade kriminalfallen är åtskilliga i åldern 1822år, som dömts till fängelsestraff, i vissa fall till fängelse sexmånader och upp till fängelse , för grov varusmuggling och/eller grovtnarkotikabrott. I några fall har det gällt enbart cannabis, dvs. marihuanaeller haschisch, och de har själva varit missbrukare. Fall 11 är betecknande för den situation som råder ochsom inte blivit belyst i regeringens proposition. Det rör sig om en 21-årigstudentska som dömdes för grov varusmuggling och grovt narkotikabrott tillfängelse . Hon hade tillsammans med en medåtalad infört cannabisharts till och överlåtit en stor del av det till andra personer. Hon var intetidigare straffad. Sedan hon avtjänat av straffet begärde hon nådoch åberopade sina universitetsstudier som skäl för att få straffet ändrattill skyddstillsyn eller nedsatt, så att villkorlig frigivning kunde medgesefter två tredjedelar av strafftiden. "avstyrkteframställningen", heter det i redogörelsen. "Yttrande från HDinhämtades ej. Maj:t lämnade ansökan utan bifall." Jag känner inte till mer om denna flicka än vad som står ikonstitutionsutskottets betänkande, men jag tror att ett fall som detta belyserden eftergift som har gjorts åt den hysteriska kampanj för allt hårdarestraffsatser som har förekommit här i landet. Detta och flera av de övriga nådeärendena kastar ettmakabert ljus över den höjning av maximistraffet för grovt narkotikabrott frånfängelse till fängelse och motsvarande höjning avmaximistraffet för grov varusmuggling från fängelse till fängelse som föreslagits i propositionen. De belyser också den ytteriigareskärpning av kriniinalvårdsregimen som föreslagits för"narkotikabrottslingar och andra lagöverträdare som varit inblandade iorganiserad brottslighet av särskilt samhällsfarligt slag". Avpropositionen bibringades ledamöter den uppfattningen attstraffskärpningen enbart syftade till ett oskadliggörande av de allra störstagangsterelementen i den illegala internationella narkotikahandeln. Genom en ren tillfällighet att konstitutionsutskottetpublicerade 24 nådeärenden i sitt "betänkande i anledning av granskning avstatsrådens Vissa åtgärder mot narkotikamissbruket, m. m. Vissa åtgärder mot narko tikam issbru -ket, m. m. ämbetsutövningoch regeringsärendenas handläggning" - bekräftades att hårda straff redanföre de föreslagna lagändringarna utmäts mot personer som själva är enbarthaschrökare och ingalunda hör till gangstersyndikaten. Eftersom man sällankommer åt de stora förbrytarna klämmer man tydligen åt de små inte bara medlånga fängelsestraff utan också med en skärpt kriminalvårdsregim, såsom avslagpå permissionsansökningar, utebliven förmån att få vistas i öppen anstalt osv, I detta sammanhang finns det anledning fästauppmärksamheten pä det faktum att man i svensk rättspraxis, liksom i deinternationella konventionerna, inte skiljer mellan cannabis och verkliganarkotika. Fall 21, en 22-årig kvinna, fick sålunda fängelse tvåmånader för "grov varusmuggling avseende narkotika". Hon hadesmugglat in sammanlagt cannabis. I har vi alltså på gjortcannabisförseelser till svåra brott, som man i med dessexceptionellt brutala rättspraxis har trappat ned innehav av cannabis från"brott" till "förseelse" i federal lag och gett domarna mycketfriare händer att avgöra straffsatsen i dessa fall. Denna lagändring trädde ikraft och gällde för övrigt inte bara innehav av cannabis. Den gälldeäven innehav av verkliga narkotiska ämnen. Det förefaller vara en väl motiverad varning åt läkemedelsmissbrukare i ett uttalande den 10 maj1972 skriver bl. a. följande: "Regeringens senaste utspel lider av sammagrundläggande svaghet som dess tidigare bristen på en verklig ekonomisksatsning. Även en hygglig principiell linje blir komprometterad om den inteleder till reella vårdåtgärder m. m. När linjen väl är försvagad kommer man pådefensiven och tvingas till sådana meningslösa eller skadliga symbolhandlingarsom den nu föreslagna straffskärpningen. Straffskärpningen är en negativ åtgärd därför att den ännuen gång definierar problemet som ett kriminalpolitiskt problem, därför att dentrots alla fromma besked hotar att dra upp straffmätningen till en högre nivåoch därför att den drar uppmärksamheten bort från de positiva åtgärderna." Sammanfattningsvis vill jag säga att jag har en positivsyn på de förslag och den skrivning som kommer från socialutskottets majoritet,men jag kan inte gå med på den samtidiga brutaliseringen av de rättsligaförhållandena för narkotikamissbrukare. Jag yrkarbifall till reservation. I detta anförande, under vilket herr förste vice talmannen övertogledningen av kammarens förhandlingar, instämde i (s). FrökenBERGEGREN (s): Vad i sitt första anförande inledningsvisyttrade om den djupa samstämmighet som i botten ändå råder när vi diskuterardessa problem och om vår gemensamma oro inför detta allvarliga samhällsproblemoch om den gemensamma vilja vi har - även om vi harolika uppfattningar om vilka vägar vi bör gå för att försöka komma till rättamed problemet vill jag hksom gärna instämma i, även om jag ärganska medveten om att en sådan deklaration om enighet i kammaren inte är någonsensationell sak av det slag som kommer att uppmärksammas i massmedia. Det är många talare anmälda på listan , och jag skallförsöka koncentrera mig enbart på frågor som rör vad vi har behandlat ijustitieutskottets betänkande nr 14. Jag kommer därför inte heller att ta uppvad yttrade i sitt mycket tankeväckande anförande annat än i dendel som berör de förslag som föreligger om att höja maximistraffen förgrovanarkotikabrott och för grov varusmuggling. Jag vill bara konstatera att denobjektivitet och den insikt som präglade första delen av anförandekanske inte är lika påfallande när han talar om de frågor som vi har behandlati justitieutskottet. Jag uppskattar visserligen den varma medmänsklighet somligger bakom ställningstagande, men det är faktiskt på det sättetatt vill vi komma till rätta med dessa problem räcker inte alla de åtgärder sombehandlas i socialutskottets betänkande och som väl är kanske mer kompliceradeoch mer kontroversiella än de som vi behandlar i justitieutskottet, utan vimåste ta upp problemet hur vi skall komma till rätta med själva tillförseln avnarkotika, ty det är en banal sanning att kan inte människor komma åt narkotikaså uppstår inte narkotikaproblem. Men det är sannerhgen ingen lätt sak attfinna på metoderna att hindra den införseln. Vi är medvetna om att vi i dagmöter en mycket hårt organiserad ligabrottslighet på detta område. Manutnyttjar där samvetslöst och försöker framprovocera ett narkotikaberoende hossina offer som man sedan skall få ut en oerhört stor profit av. Det är dessamänniskor som vi i första hand talar om, när det föreslås att man skall höjamaximistraffet till . Det rör sig på intet sätt om alla de fall som herrTakman här exemplifierade. Jag skall inte ge mig in på en diskussion omhuruvida i de aktuella fallen straffmätningen har varit för sträng, men jagvill betona att det inte är de fallen det nu gäller. Det är inte fråga om attyrka på någon straffskärpning för dem, och jag vill personligen gärna instämmai att i de fall människor själva är offer för narkotika så skall vi försöka attdöma så milt som möjligt. Men vi kan heller aldrig bortse från att smugglingoch försäljning av narkotika är en så allvarlig hantering med hänsyn till deföljder den får för offren att den enskildes intresse understundom får lov attvika för samhällets intresse av att skydda människor mot större olyckor. Straffskärpningen riktar sig alltså enbart mot denarkotikahajar, de smugglare, som själva inte är narkotikaoffer men för egenvinnings skull hänsynslöst utnyttjar andra människors nödsituation. 1 de fallenvet vi att samhällets rehabiliteringsåtgärder är ganska meningslösa. När detgäller de här kvalificerade brottslingarna finns det nog inte något annat medelän att samhället försöker att skydda sig på det sättet att man gör omöjligt fördem för tillräckligt läng tid att återfalla i hanteringen. Därför har vi också blivit nödsakade att ännu en gångtillstyrka Kungl. Maj:ts förslag om förlängning av lagen omtelefonavlyssning vid förundersökning angående grovt narkotikabrott. Jag villpåpeka att vi i Vissa åtgärder mot narko tikam issbru-ket, m. m. Vissa åtgärder mot narko tikam issb ru -ket, m. m. utskottethar fått en utförlig redogörelse för hur det här har utnyttjats under detgångna året, och vi har bhvit övertygade om behovet av att möjligheten tilltelefonavlyssning finns i detta fall. Även om telefonavlyssning är en åtgärdsom man med mycket stor motvilja tillgriper i ett demokratiskt land, är vialltså ändå beredda att föriänga lagen . Men vi har medtillfredsställelse noterat att statsrådet inte har velat föreslå förlängningför i taget. Vi förväntar oss att, om en ny förlängning bliraktuell, vi skall få samma utmärkta information rörande hur lagen hartillämpats för att få en ordentlig grund att stå på för vårt ställningstagandei . Vi har också haft att yttra oss över de frågor som hartagits upp i propositionen angående korttidspermission, placering på öppenanstalt och villkorlig frigivning av både narkotikabrottslingar och andralagöverträdare som har varit inblandade i organiserad brottslighet av särskiltsamhällsfariigt slag. Att det nu finns möjlighet att inom kriminalvården vidtasådana åtgärder som att bevilja permissioner och placera intagna på öppnaanstalter är man väldigt tacksam för, därför att det är ett viktigt led isträvan att rehabilitera den kriminelle. Men det finns naturligtvis också enskyldighet vad beträffar särskilt samhällsfarliga brottslingar att tillse attde här förmånerna inte missbrukas. När man här har förordat en skärpning avreglerna för korttidspermission och placering på öppen , beror det inte på någon speciell illvilja eller önskanatt behandla dem extra hårt utan helt enkelt på att risken för att de skallavvika och missbruka de här förmånerna och återuppta sin brottsliga verksamhetär så stor att det är samhällets skyldighet att försöka förebygga det. Därför har man föreslagit att skallbli den myndighet som skall fatta besluten rörande placering pä öppen anstalteller korttidspermission i fråga om såd_ana här brottslingar, med skyldighetgivetvis för kriminalvårdsdirektörerna att avge yttrande i de enskilda fallen.Vad beträffar frågan om villkorlig frigivning är det kriminalvårdsnämnden somhar att besluta om den saken. Det föreslås i propositionen, ochjustitieutskottet instämmer i den synpunkten, att man vid beslut om villkorligfrigivning bör ta hänsyn inte bara till brottslingens välförhållande undervistelsen i anstalt och den prognos man kan ställa beträffande hans fortsattautveckling, utan också i viss mån till arten av det brott som han har begåttoch den risk som kan föreligga att förmånen av villkorlig frigivning kan kommaatt missbrukas. Vi har alltså inga invändningar mot det som har föreslagits ipropositionen. Det har väckts ett antal motionermed anledning av propositionen 67 som berör just de frågor som vi har haft attbehandla i justitieutskottet. 1 ett par fall har det yrkats på att inte baramaximistraffet vid grova narkotikabrott skulle höjas utan också minimistraffet.Jag konstaterar med tillfredsställelse att vi i utskottet har avvisat dentanken och alltså helt gått på den linjen att här inte är fråga om enförstärkning av samhällets sanktioner när det gäller brottslingar som själva ärnarkomaner eller då brottet är av sådan beskaffenhet att man inte betraktar detsom varande av den mest samhällsfarliga arten. Vad beträffar permissionsbestämmelserna finns det också enmotion, där man vill gå litet längre och vill ha ett generellt förbud motkorttidspermissioner och placering på öppen anstalt av alla narkotikabrottslingar.Det förslaget har vi också avvisat, därför att vi får aldrig, vUken brottslingdet än gäller, släppa ur sikte att det yttersta syftet med kriminalvården juändå är att försöka rehabilitera vederbörande och återföra honom tillsamhällsnyttigt liv, och vi får aldrig ge upp hoppet i detta avseende. I defall vi får lov att göra avsteg från den mera humana linjen måste det beroenbart på vikten av att vi skyddar samhället. I motionen 914 av har man yrkat på ettintensifierat internationellt samarbete. Med anledning därav har vi i utskottetanmärkt att narkotikaproblemet är ett problem som berör inte bara utanpraktiskt taget alla industrialiserade samhällen i och i andravärldsdelar och att ett internationellt samarbete för att komma till rätta medbekämpandet av narkotikahanteringen är av oerhörd vikt. Vi har ifrån Sverigessida tagit flera initiativ för att få till stånd ett sådant samarbete, ofta medgoda resultat, och det är en linje som regeringen och gemensamt börfullfölja. Det som har anförts i motionen anser vi redan vara tillgodosett meddet sätt varpå samhället i det här fallet agerar. Jag har med verklig tillfredsställelse konstaterat att vipå de avsnitt som justitieutskottet har haft att behandla har kunnat samlas irätt stor enighet, kanske beroende på att de frågor vi har haft att yttra ossom inte har varit så komplicerade. Vi har bara en enda reservation, nämligenherr Måbrinks reservation, till vilken har yrkat bifall. Vi har påde grunder som anförts i betänkandet och som jag nu har kommenterat inte kunnattillstyrka förslag, utan vi har yrkat bifall till propositionen ialla delar som berör utskottets område. Jag ber alltså att få tillstyrka utskottets förslag i desshelhet och yrka avslag på reservationen. Vissa åtgärder mot narkotikamissbruket, m. m. (vpk) kort genmäle: Jag känner ju väl till denna passus ipropositionen, att straffhöjningen skall gälla en speciell kategori, nämligensådana som begår alldeles speciella och exceptionellt grova narkotikabrott. Mennu är det många narkotikabrott som kallas grova och mycken narkotikasmugglingsom kallas grov varusmuggling. Utan att på något sätt vilja kasta några skuggoröver svenska domare vill jag påstå att det hela inte fungerar på det sätt somfröken och statsrådet har framhållit när det gäller attbegränsa straffhöjningen. Faktum är att straffhöjningen har en spridningseffekttill andra, mycket lindrigare brott än de brott som avses i lagen. De verkligt stora i den här trafiken kommer man inte åt.Ett känt namn har figurerat mycket . Jag kan bidra med ytterligare ettnamn, ur Yearbook 1972, där det står följande: "Chao Sopsaysana, den utnämnde ambassadören iFrankrike" för , alltså för marionettregimen i "blev vägrad ackreditering därför att han misstänktes för att föra med sig heroin i sitt ambassadbagage. Sopsaysana har varit premiärminister Vissa åtgärder mot narko t ika missbruket, m. m. SouvannaPhoumas personlige advokat, han har varit vice talman i nationalförsamlingenoch ordförande för i . Han hade rest tillParis med de bästa rekommendationer från den franske ambassadören i AndréRoss. För att undvika skandal kastade inte fransmännen ut Sopsaysana utanväntade på att den laotiska regeringen skulle i stillhet återkalla honom.Sopsaysana försökte få fransmännen att ta frågan under omprövning, menslutligen blev han återkallad av utrikesminister ochutbytt." Detta är alltså ett exempel. Det har funnits fleraliknande exempel tidigare. Dessa verkligt framträdande förbrytare kommer maninte åt genom någon straffskärpning. Man bara följer en reaktionär strömningsom har gått genom landet sedan någon tid men som jag hoppas att det här är densista utväxten av. Fröken () kori genmäle: Vad kallar en passus ipropositionen och som han tydligen inte anser vara av något större värde är väländå, tycker jag, ett myckel betydelsefullt uttalande. Ett uttalande somvederbörande statsråd gör i en proposition uppmärksammas nämligen avdomstolarna och blir vägledande för deras sätt att tillämpa lagen. Vi har iutskottet fått bekräftat av statsrådet personligen att det ingalunda ärstatsrådets mening att man skall skärpa straffen vid den undre gränsen. Jag ärförvissad om att statsrådet är beredd att göra den deklarationen nu också.Utskottet har till yttermera visso kraftigt understrukit att utskottet delarden uppfattningen. Jag är övertygad om att man också kommer att följariksdagens klart uttalade önskemål på denna punkt, innebärande att det inte ärde små brottslingarna som man vill komma åt, utan de verkligt allvarligaförbrytarna. Jag skulle vilja ställa en direkt fråga till att vi mot förmodan skulle få fast en sådan person som han nämnde, alltsåen person som opererar ute i och utnyttjar människors elände och nöd häri och förtjänar stora pengar på sin verksamhet. Anser alldet är tillfredsställande att vi inte skall ha möjlighet att oskadliggöra honomså länge att vi i alla fall effektivt hindrar honom att fortsätta sinbrottsliga gärning, som orsakar så oändligt mycket lidande för andra människor? (vpk) kort genmäle: Man brukar i kriminologiska debatter intebehöva deklarera att det inte är av sympati för grova förbrytare som man gåremot en reaktionär strömning i fråga om lagar och bestraffningar - och dethoppas jag att jag inte skall behöva göra här heller. Jag hyser självfallet inte någonsympati för den här typen av förbrytare. Men den dag då får fasten sådan skall jag gärna ta ställning till den fråga hon framställde. FrökenBERGEGREN (s) kori genmäle: Vad sade nu senast betyder atthan är beredd att tillämpa någon sorts retroaktiv lagstiftning, om vi mot förmodanskulle få tag på en sådan brottsling. Det tycker jag är ganska betänkligt. Det är ju här inte fråga om att uttala sympati eller intesympati för dessa personer. Vad det gäller är om vi har en vilja att skyddasamhället mot människor av denna farlighetsgrad. Först vill jag säga att det var medtillfredsställelse som jag tog del av den proposition som statsrådet förett tag sedan lade på bord. Tillfredsställelsen gäller främst defrågor som rör de kriminalpolitiska åtgärderna -jag tycker att propositionen iden delen visar en realistisk inställning till de svåra problem som vi stårinför. Det har framkommit, inte minst av de motioner som väcktesvid början, att man med oro ser på hur exempelvis permissionsreglernatillämpas. Det finns många exempel på att permissionsbestämmelserna hartillämpats på sådant sätt att grova brottslingar, som har fått ganska strängastraff, efter har släppts ut pä permission och avvikit,kanske till utlandet. Det finns också exempel på intagna som varit i och för sigskötsamma under permissionerna på så sätt att de har återvänt till anstalten.Men de har passat på att göra stora pengar på narkotikaaffäreroch öka sin förmögenhet med en hel del tusenlappar. Likaså finns det exempel på att personer dehar varit intagna har fått chans att utbilda sig till flygare. De har tagitflygcertifikat, som de sedan efter utskrivningen använt för att flyga narkotikatill vårt land och alltså på detta för landet skadliga sätt nyttiggöra sig denutbildning de har fått. Som jag ser det är de mera restriktivapermissionsbestämmelserna, bestämmelserna om placering på öppen anstalt och omvillkorlig frigivning det mest angelägna i propositionen i desskriminalpolitiska avsnitt. Men självfallet är det också bra att det införsstraffskärpningar, inte minst därför att det är angeläget att vårt land kommerpå samma nivå som övriga nordiska länder och jämförbara länder i när detgäller synen på den grova internationella brottsligheten. Det är också angeläget och bra med de åtgärder som harvidtagits både av herr statsrådet och av samt den aktivitetsom visat i syfte att förmå att se mera realistiskt på deninternationella narkotikahandeln. Man söker ju att förmå att anslutasig till konvention om psykotropa ämnen, vilken innebär att ävencentralstimulerande medel och LSD omfattas av den internationellanarkotikakontrollen. Det skulle vara intressant att få veta, om statsrådetLidbom har några nya uppgifter att lämna om huruvida vi kan räkna med attHolland kommer att biträda konventionen. Detta skulle i så fallinnebära ett synnerligen stort framsteg. När det gäller frågan ommissbrukets omfattning finns det i propositionen en redogörelse för läget. Jagkan inte riktigt av propositionens text få en klar bild av om herr statsrådetmenar att narkotikamissbruket har ökat, om det har minskat eller hur detförhåller sig - jag tycker att propositionen lägger en dimridå över förhållandena. Vissa åtgärder mot narko tikam issbru-ket, m. m. Vissa åtgärder mot narkotikamissbruket, m. m. behövervisserligen i och för sig inte vara något anmärkningsvärt. Eftersom vi inte harnågon registrering av narkomaner har vi inte heller någon uppgift om detkorrekta antalet. Detta är naturligtvis i och för sig negativt, därför att detlätt kan leda till att en del av oss förstorar problemet, under det att andraägnar sig åt skönmålning av förhållandena - ingendera delen ärtillfredsställande. I propositionen finns emellertid en liten passus som jagskulle vilja referera till.