prot · FV0991 · 1972-12-31 00:00:00 — - och jag kan än en gång citera den äldre -"eftertrakta bästa möjliga effektivitet i försvaret" är detnödvändigt alt veta, system för syslem, var det går att spara och var det gåratl åter få effekt inom överblickbar tid, om nya resurser åter sätts in. Vi har som jag inledningsvis påpekade - ingenfullständig parallell med 1925, men det är uppenbart att om försvaret haft ettåtertagningsprogram efter nedrustningsbeslutet och om detta program sedanhållits vid liv genom planeringsarbete, så skulle ha stått i väsentligtbättre läge i samband med försvarsbeslut och under utvecklingen framtill krigsutbrottet och åren närmast efter. fick mycket pengar rinnaundan till en orimligt liten effekt just därför att ett sådantåtertagningsprogram inte fanns. Både för personal och materiel gäller i mångafall mycket långa återtagningsperioder så långa atl beslut atl lägga nedeller inte anskaffa kan betraktas som definitva. I många andra fall däremot kanockså rätt begränsade merutgifter leda till avsevärt större handlingsfrihet. Handlingsfrihet var ett nyckelord när försvarets nyaplaneringssystem infördes. Det är tragiskt om det just är handlingsfriheten somoffras därför att regeringens förslag i stället kommit att präglas avdimbildning och ovisshet. Några intressanta slutord av antyder att haninte har gett upp förhoppningen att det åter skall komma en situation, dåregeringen är beredd att gå in i seriösa diskussioner om ett bredaresamförstånd kring de faktiska utgiftsramarna. Det är alltså en vädjan om ettsamförstånd, som socialdemokratin helt har avvisat . Naturligtvis kan mansäga att erfarenheterna kommer att vara så bistra att försvarsministern, närhan har avläst verkningarna, inte bara på förbanden, där Försvarets fortsatta inriktning m. m. Försvarets fortsatta inriktning m. m. det ju ärstaten själv som bestämmer, utan också i de många industrier, verkstäder ochföretag som är underleverantörer, kommer tillbaka och att delblir en omvändelse under galgen. Men en sådan galge, rest under ,verkar inte särskilt sannolik. Herr förste vice talmannen tillkännagav att anslag utfärdats om sammanträdets fortsättande . Den socialdemokratiska majoriteten iförsvarsutredningen och den socialdemokratiska majoriteten i försvarsutskottethar genomfört en märklig balansgång mellan två ståndpunkter. De har å ena sidanstarkt markerat det oroande och labila utrikespolitiska läget. Krig kan heterdel - "inte uteslutas, vare sig i eller annorstädes , inte heller sådana aggressiva påtryckningar eller andrayttringar av en maktpolitik som utgår från hot om krig". "Skildaintressen och motsättningar i fråga om och Östersjöulloppen tordebestå även under nu överblickbar tid." "Svenskt område kan fåbetydelse som genomgångsområde för militära operationer." För den skullkrävs "långsiktighet och en stabil inriktning i den svenskaförsvarspolitiken. Våra resurser måste koncentreras på ett kraftfullt försvarför att till del yttersta bevara landets frihet." Å andra sidan har socialdemokraterna hävdat den meningen,att de gångna årens utrikespolitiska händelser ger ett "fortsatt ochförstärkt intryck av politisk avspänning i ". Man kan, menar de,tala om en utvecklingstrend. Risken för att konflikter i andra delar av världenskall spridas lill torde numera vara väsentligt mindre äntidigare . - De senaste årens utrikespolitiska utvecklingger intryck av politisk avspänning i . Och i balansgången mellan dessa tvenne ståndpunkter, somär helt oförenliga element i en bedömning av behovet av det svenska försvaretoch dess styrka under överblickbar framtid, har socialdemokraterna i alla de avmig nämnda tre instanserna kommit fram till slutsatsen att "vissabegränsningar i försvarets operativa styrka på kort sikt är möjliga attgodta". "Vår militära operativa styrka kan alltså tillåtas gå ned'något' ." Resultatet av balansgången på denna logikens slaka lina,dvs. att vi strängt taget inte vet någonting om morgondagens hotbild, har därmedblivit en reducering av vårt försvars effektivitet, en reducering som om intemotåtgärder vidtas under de allra närmaste åren leder till attförsvarseffekten går ned i så hög grad, att trygghet, frihet ochoberoende kan äventyras. är det, herr talman, naturiigtvis inte dessa klartologiska utrikespolitiska slutsatser som utgjort det yttersta motivet tilldagens brytning med hävdade försvarspolitiska bedömningar. Bakomligger i stället de statsfinansiella svårigheter som vårt land råkat in i,svårigheter som skulle innebära att har mindre råd än vad landethade för ett tiotal år sedan att garantera sin utrikespolitiska säkerhet. Visst har regeringen misskött vår ekonomi. Men inte har viblivit så fattiga, att vi med någon rimlig grad av trovärdighet kan göragällande att vi har sämre råd än för ett tiotal år sedan att upprätthållatillräcklig försvarskrafl. För sedan hade vi råd att tilltotalförsvaret avstå av bruttonationalprodukten. Då uppgick utgifterna för totalförsvaret tilldrygt av de samlade statsutgifterna. har den andelen sjunkittill något . Av dagens statsutgifter är del kostnaderna förtotalförsvaret som ulvisar den minsta procentuella ökningen i löpande priser avalla huvudtitlar. Även den uppräkning som moderata samlingspartiet föreslår vidårets riksdag för att garantera handlingsfrihet ligger avsevärtunder den genomsnittliga ökningen av de samlade statsutgifterna. Det är alltså inte statsfinanserna i och för sig som utgördet avgörande argumentet. Vad det ytterst är fråga om är att socialdemokraternanu anser sig böra göra andra politiska prioriteringar än tidigare mellansamhällets olika åtaganden för att tillvarata medborgarnas intressen. Andrauppgifter anses alltså vara viktigare än de försäkringspremier som förutbetraktats som nödvändiga för att skapa största möjliga garantier att vårtsamhällssystem och vårt oberoende skall beslå för framtiden. Och denna nyaprioritering gör man, trots att man självfallet innerst inne är medveten om attmyckel av allt det som vårt samhälle satsar sina pengar på - ellerskattebetalarnas pengar på - blir värdelöst den dag då vi kan hävdavår självständighet som fri nation. Vi lever - och i det hänseendet är vi uppenbarligen allaense utom möjligen - fortfarande i en värld av motsättningar mellanfolk och nationer. förmedlas till det svenska folket intryck av våldoch konflikter runt om i världen, somliga brännande aktuella, andra med hotetslumrande. Det finns ingen klar tendens till världspolitisk avspänning.Tvärtom. I står nära efter fortfarande motvarandra stora stridsberedda enheter. Vår gamla världsdel består tillbetydande del av nationer, vilkas samhällssystem vilar på främmande bajonetter,samhällssystem som döljer inre motsättningar och som bokstavligt talat övernallen kan kastas över ända och utlösa militära kedjereaktioner. Alltjämt är framhåller tidningen i en ledare -"DDR ett land som behöver med tagglråd och minspärrar hindra sinamedborgare att flytta västerut. utformar ett alltmer stalinistisktsamhälle." Det råder "en utpräglad osäkerhet om vad Sovjetunionenmenar med ett säkerhetssystem i . Kommer det att försätta oss i ettmindre utsatt läge?" Ja, den frågan är verkligen motiverad, liksom ocksåArbetets konstaterande, att de avspänningstendenser "somförsvarsministern anser i sista hand ger utrymme för en försvarsnedskärningverkligen är mycket osäkra". Att utvecklingen i skulle göranedskärningen av vårt försvar berättigad är "i stor utsträckning ännu baraen förhoppning". De stora supermakterna, vilkas handlande enligtsocialdemokraterna själva kan äventyra vårt lands säkerhet, strävar efteravspänning, det är Försvarets fortsatta inriktning m. m. Nr 91 obestridligt. Del framgår inteminst av Nixons besök i som Måndaeen den '" ''" resultat en viss låsning av handlingsfriheten mellan de båda 29 mai1972 stormakterna inbördes, men barainbördes, inte gentemot andra. -------------------- bägge självfallet ett klart intresse all tona ner motsättningarna sig Försvaretsfortsatta ,, ,. , , ,-- . , , ,-,.. emellan, att undvika varje situation som kan utlösa direkt militär ° ' ' konfrontation dem emellan, enkonfrontation som skulle kunna leda till Men sådana fullt naturliga och förklarliga strävandenutraderar ingalunda alla de stora politiska, ekonomiska och ideologiskaintressekonflikter som skiljer dem åt. Och avspänningsförsöken bottnar yttersti medvetandet om hur oförenliga intressena är på skilda håll i världen, iSydostasien, i . Där bakom slumrar alltså konflikter som harföranlett den starka sovjetiska upprustningen, det stora antaletfiottenheter i , den våldsamma satsningen på Nordka-lotlenområdet ochutbyggnaden av Murmanskbasen, den fortlöpande framflyllningen av positioner iMedelhavsområdet. Inte, herr talman, kan väl någon göra gällande att sådanaåtgärder som jag nu har nämnt vittnar om verklig avspänning, ger oss hopp om enbestående avspänning! För våra egna försvarspolitiska bedömningar är det alltsåinte tillräckligt att enbart konstatera att klimatet i inte ärlika frostigt som det var tidigare, om man inte analyserar trendensbakomliggande orsaker och tar hänsyn till den bristande långsiktigastabiliteten. Vi kan, herr talman, ärade kammarkolleger, knappast få ettmera påtagligt och målande ullryck för hur skör den tråd är på vilken vi nuhänger upp våra förväntningar om en fortsatt fredlig utveckling och drar våraslutsatser för det svenska försvarets framtid än just de senaste veckornashändelser. En enda röst i förbundsdagen i skulle naturligtvis inte ha som några vill göra gällande behövt innebära att det på nyttflammat upp i all sin tidigare intensitet. Men en annan utgång av voteringarnai Bonnparlamentet skulle i vae fall ha helt förändrat den situation somsocialdemokraterna just nu drar så stora växlar på. Och upptrappningen avkriget i , amerikanernas utmaning mot den stora vapenleverantörenSovjetunionen och den press på som försöker utöva föralt påverka det politiska spelet i innebar självfalletutomordentligt betydande risker. Statsminister gjorde gällande, atlFörenta staterna trappat upp "till randen av ett tredje världskrig". Då den världspolitiska situationen är sådan att ett lands statsminister anser sig kunna göra ett så utomordentligt uttalande offentligen, finns det verkligen anledning atl fråga sig vilken reell betydelse som man kan tillmäta den europeiska avspänningen för vårt försvar . Nästan ingen alls. Och den kris som föranledde den svenske statsministerns deklaration har utvecklats efter , då världen upplevde den hotande konflikten mellan super makterna. °° Finns det egentligen någonting sompekar på att sådana här kriser inte återskulle kunna aktualiseras, och vad vet vi' egentligen om varvärldskrigströskeln kommer att ligga ? Under alla förhållanden belyser de senaste veckornashändelser på ett både drastiskt och skrämmande sätt hur beroende en liten och tillåt mig motsägelsen - oberoende nation är av det stora världspolitiskaspelet. De bekräftar bättre än mycket annat hur allvarligt det är ommakthavarna i en sådan nation grundar sitt handlande på önsketänkande och intepå försvarspolitiska realiteter. Hur kan man, försvarsminister , såtrosvisst som försvarsministern gjorde förklara sig vara säker på att vifår ha fred i ? Vad var försvarsministernsäker , några månader före Tjeckoslovakienkrisen? Och den oro många medborgare ger uttryck åt införregeringens spel med landets säkerhet dämpas sannerligen inte av vetskapen omatt möjligheten att förverkliga regeringens önsketänkande beror på det stöd somherr och hans 16 kommunistiska meningsfränder här i ärberedda att lämna regeringen. Det är på dessa röster, alltså röster från dethåll som statsministern betecknat som "en betydelselös sekt", somregeringens nya försvarspolitik nu kommer att vila. Herr talman, ärade kammarkolleger! Spörsmålen "om delmilitära försvarets nödvändighet samt hur starkt och kostsamt det behöver vara ------ ärevigt återkommande. Den som följt debatten därom under ett halvsekelvet, hur den ständigt fått sitt innehåll och intensitet av landets strategiskaläge för sig. De utrikespolitiska aspekterna har varitavgörande. I det mera allmänna meningsutbytet blev de likväl först merauppmärksammade i slutet av . Dess fasor födde slagordet:Aldrig mera krig. De flesta människor greps därav. För egen del erkännes, attjag var en av dem." Det är inte jag som konstaterar detta, även om det skullekunna vara det. Vad jag återger år ett citat, inte av , utanav en av socialdemokraternas verkligt stora, för det har ju faktiskt funnitssådana. Och vederbörande fortsätter: "Debatten om ett NF somskulle trygga freden gav förväntningar om möjligheten till förverkligandet av folkens förbrödring. Men de ljusa drömmarna varade inte . Den ryska kommunismens förföljelse och nedtrampande av oliktänkande öppnade ögonen på de flesta." Det är alltså den kommunismens svenska meningsfränder som skall kunna avgöra en av landets mest vitala frågor. - "Men det fanns grupper som blundade för den uppdykande våldsmentaliteten och som fortfarande trodde att hotet mot de olika folkens självständighet nu var borta, varför något verkligt militärt försvarsväsen var onödigt för del. Vad var det som gjorde dessa grupper så betydelselösa iden aktiva politiken? Det var menige mans upptäckt att friheten var det värdesom måste sättas högst. Begreppet innefattar mycket, trygghet för liv och lemoch för okränkbarhet över huvud taget men också tros- och yttrandefrihet. Denandliga friheten är den mest oförytterliga. Man kan avstå från timliga fördelarför att hjälpa nödställda, man kan våga liv och lem för andras välfärd. Men man kan inte ge någon annan andlig frihet genom att avstå frånsin egen. Det är meningslöst. Försvarets fortsatta inriktning m. m Försvarets fortsatta inriktning m. m. kan inteheUer ge andra folk självständighet genom att avstå från sitt eget oberoende. 1vad avser den enskilda människans frihet lärde oss den kommunistiskavåldsmentaliteten detta. Den tyska nazismen gjorde detta ännu klarare för detsvenska folket och framåt. Då gav också dessa bådasamhällsåskådningar i praktiken lärdomarom nedtrampandet av hela folkssjälvständighet. Talet om försvarets onödighet dog i det väsentliga ut. Närelden från slickade våra gränser och kuster, blev försvarethela folkets sak. Då fick jag uppleva inte att mannen i ledet ville kastasina vapen och gå hem utan mötte i stället hans krav på mera och bättrevapen." Och så kommer vederbörande in på dagens läge: "Nulever vi i lä av maktbalansen mellan öst och väst. börjar åter talet om försvarets onödighet. Man tror atthärefter kan ingenting hota det svenska folkets frihet och självständighet.Detta lugn tillsammans med erfarenheterna från det stora krigets fasor ochförödelser, jämt och ständigt påspädda med nya tillskott från småkrig både häroch där, f. n. i , skapar helt naturligt en önskan om att kriget skallbannlysas och en evig fred råda. Därför överröses vi ständigt med allehandatankeprodukter utan verklighetsunderiag om osannolikheten av hot mot detsvenska folkets självständighet, om onödigheten av ett försvarsväsen och ommöjligheten av att omlägga det till ett gerillaförsvar eller att organisera ettförsvar gmndat på motstånd utan våld osv. Huvudinvändningen mot allt detta lösaspekulerande måste bli, att om framtiden vet vi ingenting. Det är därför manäven i försvaret får följa den gamla maximen att hoppas på det bästa men beredasig på det värsta." Så kommer slutsatsen: "För mig är detta självklart.Om den dagen kommer att allvarligt hot riktas mot vår självständighet, begäraUa, även de som anser faran över , att riksledningen skallmöta hotet med ett starkt försvar. Mina erfarenheter sägermig detta. Vi skall visserligen hoppas, att den dagen aldrig kommer. Men vi haringen möjlighet att hta på att så inte blir fallet. Ty risken att mista sinsjälvständighet är för ett folk också att förlora sin arbetsplats, denplattform som är grundval för alla strävanden att öka tryggheten och frihetenför både sig själv och andra folk. Häri inneslutes helt naturligt även arbetetpå att skapa en bestående fredlig samlevnad mellan folken. När det gäller attge folket möjlighet att kämpa för sin frihet har statsmakterna ett ofrånkomligtansvar. Att svika det blir ödesdigert." Ni har säkert fått klart för er vemden socialdemokrat var som gjorde dessa uttalanden. Jag har citerat dem därföratt jag själv inte skulle kunna ha givit ett bättre uttryck för min egen ochmitt partis syn på svensk försvarspolitik. Jag har gjort det också därför attjag tycker att det är så bra sagt att det bör finnas i protokoll.Jag har gjort det även därför att den man som uttaladedetta, förre försvarsministern , mer än någon annan nu levandesvensk själv fått uppleva konsekvenserna av en försvarspolitik byggd påönsketänkande. Det var i första hand Per som fick denutomordentligt svåra uppgiften att rätta till alla de brister som var följdenav tidigare försummelser, brister som en hel generationinkallade svenska män mnt det svenska landets gränser fick påtagliga och klarabevis för, brister som ledde dem til! att ställa det kravet på Per "nu får du se till att vi får ett starkt försvar". Jag tror, fru talman, att Per skulle känna sigväldigt vilsen, väldigt främmande i den försvarspolitiska miljö, i vilkenregeringen ledamöter nu hänger sig åt sina flyktiga visioner. Försvarets fortsatta inriktning m. m. Under detta anförande övertog fru andre vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. åberopade förre försvarsministernPer , som i de avsnitt vi fick upplästa för oss uppenbarligen vändesig mot grupper som ville avskaffa försvaret. Hur kan påslå attdagens diskussion gäller ett avskaffande av det svenska försvaret? Det ärnästan bottenrekord i denna debatt, som pågått i så många timmar. Förre försvarsministern blev när kriget var slut såsmåningom finansminister. Hur mycket har inte försvarskostnaderna i i penningvärderäknat stigit sedan Per lämnade finansministerposten! Och när hanvar finansminister befann vi oss ändå mitt i det epok. Denförstärkning av försvaret som kommit till stånd har genomförts under1960-talet. Jag skulle för kunna berätta en del om diskussionernaom försvarsanslagen . Jag har ingen annan mening än den Per gavuttryck åt i de stycken läste upp. Det vore vansinnigt om vi i ettläge som vi naturligtvis inte kan överblicka skulle avskaffa försvaret.Vi måste bibehålla försvaret, och vi måste bibehålla ett starkt försvar. säger att på gmnd av den ekonomiskapolitik som förts i landet inte har råd att hålla ett lika starkt försvar som , och han åberopar att försvarsutgiftemas andel avbmttonatio-nalprodukten minskat. Han påpekar ocksåatt försvarskostnadernas andel av statsutgifterna har minskat. Ja men, herrBohman, försvarsutgifternas andel av bruttonationalprodukten har ju gått ned ipraktiskt taget alla länder, och detta beror på att vi under framför allt1960-talet haft en så kraftig produktionsutveckling både i väst och i öst.Försvarsutgifterna har inte någonstädes stigit i samma takt som produktionentillväxt. Därför har försvarskostnadernas andel av bruttonationalproduktenminskat. Med de förändringar som skett i vår socialpolitik ochskattepolitik och och som har inneburit en ökningav de s. k. tranfereringarna är det självklart att försvarskostnadernas andelav statsutgifterna kommit att minska. Det beror alltså på den väldigaansvällning av vår budget som skett genom dessa nya områden förtransfereringar. Nej, , det avgörande inför detta långsiktigaförsvarsbeslut, som gäller 1970- 1980-talen, är att vi nu har ett starktförsvar, att det internationella läget har ändrats, att vi där fått enavspänning och att det finns tecken som tyder på att den förstärks. 1 det lägetbör vårt land inte Försvarets fortsatta inriktning m. m. inriktasig på en ökning av försvarsstyrkan eller försvarskostnadema. Jag har tidigare här försökt påvisa att vi harsällskap med väldigt många länder. När den internationella statistiken överförsvarsutgifternas storlek blir klar skulle jag tro att , medden sjuprocentiga höjning av försvarsutgifterna som vi beslutar om till följdav Kungl. Maj;ts förslag, kommer att ståta med att tillhöra de stater som ökarförsvarsutgifterna mest. Det är det faktiska läget. säger att det finns ingen klar tendens tillavspänning. Det har dock av samtliga talare från samtliga partier tidigare idebatten här sagts att det som förekommit under den senaste månaden.Bonnavtalen och sist , har ytterligare bekräftat attavspänningstendenserna består. Och om man som gör jämför medförhållandena är det väl, , ändå en väldigskillnad på spänningsläget i världen och 1962. Vad har inte hänt under den tiden av tvång översupermakterna att finna möjligheter att förhindra det som höll på att händaframför allt 1962, en militär konfrontation som kunde ha lett till ettförintande av det här klotet! Man har ju på alla möjliga sätt lyckats dra sigur aUa de småkrig som har funnits , och man har dagligkontakt med varandra för att vara absolut säker på att man inte kommer i densituationen att man måste mötas med vapen. Man har under den senaste tidenbekräftat detta i en mängd avtal. Att då, , säga att det inte finnsnågon klar tendens är väl ändå att leva kvar, nästan som ensam på täppan, i envärld som vi håller på att komma ur. Med andra ord, det är inte bara det statsfinansiella lägetsom motiverar den förändring av försvarspolitiken som jag måste sägaett ord till om, utan det är också att vi bedömer behoven något annorlunda änunder det år. Varför har vi från regeringssidan och frånsocialdemokratiskt håll över huvud taget inte kunnat överbiygga demotsättningar som finns, framför allt mellan oss och mittenpartierna? HerrFälldin beklagade att vi inte hade tagit den chans som han menade hade funnits.Jag skall gärna försöka förklara det; det är alldeles klart att vi noga harövervägt den saken. Jag skall öppet redovisa varför det här försöket tillförhandlings-kompromiss inte har blivit av. Först och främst ansåg vi det aUdeles omöjligt att kommaöverens med , som har lagt sig för högt. Inte heller mittenpartiernahar ju kunnat klara en uppgörelse med . När det gäller mittenpartierna så erkänner jag gärna att ifråga om anslagen för nästa budgetår, där ju mittenpartierna inte har preciseratsig, borde det kanske ha funnits möjlighet till en uppgörelse. Men det härbeslutet gäller ju, som jag har sagt, inte bara nästa budgetår, utan frågan omförsvarsinriktningen . Jag har i tidigare anföranden erinrat omkostnadsutvecklingen som har framtvingat en annan prioritering iförsvarsplaneringen än . Man har på borgerligt håll egentligen intetagit någon hänsyn till detta. Man menar att det är möjligt att fortsätta i degamla hjulspåren som om ingenting har hänt. Det är här som vår stora tveksamhethar kommit in. Mittenpartierna intog ju i försvarsutredningen ståndpunkter somdär uteslöt en kompromiss i dessa frågor. Skulle vi vidare ha givit oss in på en kompromissbeträffande den framtida inriktningen av försvaret, skulle vi ha tvingats attge avkall på för oss väsentliga principiella krav. 1 försvarsutskottet höll jumittenpartierna i fråga om den framtida försvarsstrukturen fast vid sina ståndpunkter,och vi kom fram till att vi inte kan kompromissa om detta. Jag kan berätta att vi års försvarsbeslutövervägde att hårdare driva linjen om att ändra den framtida försvarsstmktureni den riktning som vi redan då började skönja som den ekonomiskt ochförsvarspolitiskt enda riktiga. Men det var då kanske för . är dethög tid att göra det. Väntar vi blir det , och jag är övertygad om attflera av mina opponenter här, om de hade haft den överblick över och inblick idessa frågor som jag fått under mina år som försvarsminister, skulle hahandlat på samma sätt som vi. Det handlar här inte alls om partipolitiska spekulationer.Del är fråga om en enligt vår mening realistisk syn på ett litet landsförsvarspolitik. Våra resurser kommer alltid att vara begränsade, och då gällerdet att använda pengarna så att vi får ut största möjliga försvarseffekt avdem.