prot · FV0932 · 1972-12-31 00:00:00 — Mångabamfamiljer däremot har efter skatt ,många ännu mindre, över till samtliga oundgängliga utgifter. SkuHe det vara så,som finansministern sade, att borttagande av moms på mat särskUt skulle gynnade högavlönade, skulle det vara en s. k. jämlikhetsreform att öka momsen påmaten. Sådan är logiken i finansministerns yttrande. brukarframhålla sin långa tid som finansminister. Det står nu klart att ju längredenna tid blivit, desto mer har avlägsnat sig från arbetarfamiljernasdagliga problem. De tunga posterna i familjens budget är mat och hyra.Vi vet att de unga barnfamiljerna i stor utsträckning hänvisas till de dyralägenheterna i nyproduktionen, som de egentHgen inte har råd att betala. Menhyran kommer i första hand. Den mäste betalas, annars blir man vräkt. Det endasom är rörligt i de oundgängliga utgifterna är matkostnaderna, som dä mästeanpassas till de pengar som eventuellt bhr över. Med de ökande hyrorna minskarfamiljernas matpengar. Kosten får försämras. De ständigt stigandelivsmedelspriserna stärker ytterligare utvecklingen mot en allt sämre standardför allt fler människor med åtföljande verkan pä hälsotillståndet. a. låginkomstutredningen visat. Budgetexperter hävdar att en tvåbarnsfamilj behöver läggaut pä mat, "beroende på barnensålder", för att kunna äta en fullvärdig kost. I denna utgift ingårmervärdeskatten av beskattningsvärdet. Detta innebär att entvåbarns-famiH får punga ut med nära eller ca 1 800kronor i mervärdeskatt på Hvsmedel. Tar man hänsyn till prishöjningarnaoch mervärdeskattehöjningen , så får en tvåbarnsfamiHgenomsnittligt betala mera i mervärdeskatt på sinlivsmedelskonsumtion. För en fyrabarnsfamilj har Hvsmedelsutgifterna för enfullvärdig kost beräknats uppgå till ,av vilket mervärdeskatten skulle utgöra . Memtgiften pä gmndav mervärdeskattehöjningen kan beräknas till . En tväbamsfamUj måste alltså ha nära över föratt klara en rimlig Hvsmedelsstandard, och en fyrabarnsfamilj skulle behövamellan 1 400 och . Vi vet att de flesta arbetarfamiljer ochlågavlönade inte har sådana inkomster att det blir så mycket över, sedan hyroroch andra fasta utgifter hur betulats. Man tvingas då att äta en ickefullvärdig kost. 6 protokoll 1972. I en debatt om den prishöjning som skett efter den 1januari, då prisstoppet slopades, stäUde sig handelsministern helt kallsinnigtill några som helst åtgärder för att hejda prishöjningarna på dagligvaror. Detgör mig inte heller särskUt förvånad, ty enligt tidningsuppgifter räknas intelunch- och middagskostnader in i handelsministerns matbudget, och då kan han juknappast märka att det är dyrt att äta. Handelsministern utlovade visserligenen mera skärpt övervakning och en bättre kontroll av priserna, men i övrigtfanns enligt hans mening ingen orsak till ingripande i nuvarande läge. Påpekaskan att ju mer priserna höjs, desto mer pengar måste folk också betala i moms. Enligt statens pris- och karteUnämnd har de prishöjningarsom skett i hög grad varit koncentrerade till livsmedelsområdet.Den genomsnittliga höjningen redovisas till . Den genomsnittligahöjningen ger emeHertid inte en riktig bUd av hur prishöjningarna slår för degmpper som mest kommer i kläm, dvs. bamfamiljer och övriga låginkomsttagare. Påvissa Hvsmedel har en större höjning skett än på andra. Här kan nämnasmejerivaror som mjölk och ost. Ostpriserna har stigit jämnt över med ca 1 kronaper kilo, både de billigare - som ofta är Hka näringsrika - och de dyrareostsorterna. Den kraftigaste prishöjningen har genomförts pä nötkött,som har stigit avsevärt mer än vad som motiveras av mittprisförändringen. Mendet är inte alla styckningsdelar av nötkött som blivit dyrare. Pä en del harpriset faktiskt sänkts. De dyraste styckningsdelarna av nötkött blev billigarefrån . Utskuren biff sänktes med kr. 3:90 per kilo, oxfilén med 2kronor och fransyskan med kr. Detta innebär att den utskurna biffen nukostar ca och oxfilén dryga per kilo. Men om detta är tUlglädje för barnfamiljerna eller förbättrar deras matsedel är diskutabelt. Dettorde vara mera tUl glädje för de högavlönade. Men i stället har priset pä köttfärsen - som är denstyckningsdel som utgör gmnden för många maträtter för just bamfamiHerna -höjts kraftigt. Här har priset fördubblats pä fyra är och ökat med kr. 3:20 perkilo vid den senaste höjningen. inställer sig frägan; Skall det höjda prisetpå köttfärsen kompensera sänkningen av priset på biffen? Det finns fleraliknande exempel pä hur snett prishöjningarna görs, men jag skall nöja mig medde här redovisade. Vid besvarandet av en enkel fråga av den 4febmari sade handelsminister : "Vi är i den situationen nu igenatt det gäller att klara jordbmkarnas inkomster. Enda vägen är att höjapriserna." Men andra sakkunniga på detta område har inte denuppfattningen. De hävdar att det ocksä finns andra vägar att kompensera jordbmket,och det har även framgått av debatten här . 1 ett TV-program i samband medredovisningen av de senaste prishöjningarna sade , att genom enannan jordbmkspolitik kunde priserna på vissa nödvändiga livsmedel på längresikt sänkas med ända , och ganska skulle enmindre sänkning av priserna bli följden. Vetskapen om den 20-procentiga höjningen avlivsmedelspriserna gör att man helt kan förstå ochmåste stödja denspontana reaktion som föHt på de senaste prisökningarna, då husmödrar genomolika aktioner söker göra de ansvariga uppmärksamma pä att det nu får vara nogmed matprishöjningar. Priserna måste stoppas och sänkas för att förhindraytterligare försämring av matstundurden, som också leder till en försämradfolkhälsa. är tid för handling, i första hand för att slopa momsenpå livsmedel, såsom vpk föreslagit i motion nr 54 till årets riksdag. Det är inte bara på livsmedel som priserna höjts. De höjsnästan jämnt över. Till och med köpmännen börjar klaga över att ommärkningeninte hinner ske i samma takt som priserna ökar. Jämförelsevis storaprishöjningar har genomförts på papper, bl. a. hushållspapper och mjukpappersom blöjor och servetter. Dessa prishöjningar drabbar också särskiltbarnfamiljerna, eftersom de är storförbrukare av dessa varor. Samma sak gällerskor och kläder, som kräver ständig förnyelse. Till dessa direkta prishöjningarkommer sedan de taxe- och avgiftshöjningar som kommunerna ansett sig tvingadeatt genomföra med hänsyn tiH sin ekonomiska situation, oftast betingad avbeslut om utgifter fattade av . Detta är avgiftshöjningar som sedan påverkar bl. a. hyran,som är den andra tunga utgiftsposten för barnfamUjer och övriga gmpper med småinkomster. Boendekostnaderna har stigit ; mesthar hyrorna stigit i nyproduktionen. I vissa bostadsområden tenderarbostäderna att bli kategoribyggen, där grupper som redan är privilegierade isamhäUet får bostad, ofta efter kortare väntetid pä bostadsförmedlingen änövriga bostadssökande. Till andra bostadsområden hänvisas de unga familjer somsöker bostäder, barnfamiHer med liten köpkraft, vilket innebär att en storprocent av de boende erhåller bostadstUlägg, men därutöver också tvingas sökasocialbidrag. De ökade hyreskostnaderna får till följd att allt fler lägenheterstär outhyrda under aUt efter färdigställandet detta trots attmånga saknar egen bostad. kommunisterna har i fleru motioner tillårets riksdag påtalat orimhgheten i att spekulationer och oskäligavinstintressen fär förekomma när det gäUer bostadsmarknaden. En ordentlig bostad tUl rimlig hyra är ett oeftergivligtkrav som samtliga invånare i värt land har rätt att ställa. Vpk hur i motionervisut på oliku vägur att från gmnden angripa den hyressättning vi har . Vi föreslår exempelvis totalfinansiering avbostadsbyggandet och dess följdinvesteringar genom inrättandet av en statligbostads- eller samhällsbyggnadsbank, som tUlhandahåUer kapital tUl en låg fastränta. Lågräntepolitiken är inget nytt påfund. Den var redan pä1930-talet en målsättning för bostadspolitiken också från regeringshåll,eftersom det skulle gurunteru billigt kapital till bostadsbyggandet och därmedmöjliggöra låga hyror. Regeringen har sprungit ifrån den målsättningen.Räntan utgör i vissa fall två tredjedelar av hyreskostnadema. Hyresregleringen som skulle hindra privata hyresvärdar attockra pä bostadsbristen och som vpk tUlsammans med hyresgäster kämpat för attbehållu och förbättra, har regeringen urholkat och håller nu pä att avveckla desista resterna av. Kravet på tomtmarkens kommunaHsering ochhyreshusens överförande i samhällets ägo, som också ingick i arbetarrörelsensefterkrigsprogram, har lagts pä is. När man nu ser resultatet av den fördabostadspolitiken, borde detta inte ge en fingervisning om att en återgång tillmålsättningen frän , vilken hade en klar social inriktning,är nödvändig? Höjningen av barntillsynsavgifterna har blivit en väg för mångakommuner att söka förbättra sin ekonomi. Trots att i sinrekommendation tillstyrker en höjning från till högst omdagen, så struntar många kommuner i rekommendationen och beslutar om avsevärtstörre höjningar. Arbetsmarknadssituationen är inte längre sädan attintresset att lösa barntillsynsfrågan är lUca stort. Kvinnorna är intelika eftertraktade som arbetskraftsreserv som under högkonjunkturen. serman helst att de stannar hemma och inte konkurrerar om befintligaarbetstillfällen. Då finns det ju inte heller någon anledning tUl en samhälletslösning av barntiUsynsproblemet. Det visar också beslutet om slopandet avspärren för famUjedaghem. Men det finns meningsfyllda arbetsuppgifter för alla,oavsett kön. Det är kapitalets profithunger och skrankor som förhindrar atträtten till arbete kan bli verklighet för alla. som man försvårar för kvinnorna att få ettförvärvsarbete blir möjligheterna att klara en familj pä en persons inkomstallt mindre. Då blir det socialbidragen som får täcka underskottet i familjensbudget. I vissa bostadsområden är ända upp till en tredjedel av familjerna ibehov av sociala bidrag, då lönen inte täcker nödvändiga utgifter. Så är maninne i ett ekorrhjul som det är svårt att komma ur. Kommunerna som inte harsamma inkomstmöjligheter som staten höjer då skatten, vilket också liksom deprishöjningar jag talat om hårdare drabbar människor med smä inkomster.Kommunalskatten är inte bara genom proportionaliteten orättvis. Redan vid enrelativt begränsad årsinkomst blir det kommunala skatteuttaget högre än denstatliga utdebiteringen. Därför är det angeläget med en omfördelning avkostnaderna mellan stat och kommun. Frågan om den kommunala servicen kan intelösas med ökade avgifter. Då bhr det ytterligare begränsning pä områden somexempelvis barntillsyn, den öppna värden m. m., vilket på ökarkommunernas utgifter på andra områden. Även om det nu tillsatts en utredning som skall se överkommunernas ekonomi, så bör utan att invänta utredningsresultatetbesluta om vissa omedelbara åtgärder. har pekat på bestämdaområden där en omfördelning kun görus - ungelägna områden för utbyggd servicesom är mest betungande för kommunerna - t. ex. statens övertagande avpersonalkostnaderna för barnstugeverksamheten, grundbidrag till pensionärernasbostadstillägg och vissa utgifter på skolans område. Det gäller ävenkommunernas befrielse från den alHnänna arbetsgivaravgiften. Det finns motionerfrån vpk också om detta. Av låginkomstutredningen framgår att skatten inte har denutjämnande effekt som många tycks tro och som ständigt framhålls ilönerörelserna. Konfiskering av inkomster talas det om iblund. 1 ställetförhäller det sig enligt låginkomstutredningen så, utt av ojämnhetenkvarstår även efter skatt. Det är säkert riktigt, för även om procentutta- get ärhögre på större inkomster, så sker skatteuttaget först efter det att tillåtnaavdrag gjorts pä inkomsten. Vem hur då möjlighet att göra de största avdragen påinkomsten? Inte de vanliga löntagarna i varie fall. Jag vUl illustrera dettamed ett exempel som hämtats ur tidningen och som säkerttiU stora delar stämmer med verkligheten. Man jämför två personer. Den ena tjänade 100 000 kronorbmtto. Först drog han av räntorna på villalänen och Htet andra ränteskulder.Sedan låtsades han betala periodiskt understöd till sin gamla faster som buruhude folkpension. Sedan köpte han en rejäl pensionsförsäkring, och när han gårpä krogen betalar firman det som representation. Hun skuttur bara för 18 000kronor. Den andra personen tjänade bmtto, men hanhade inga räntor att dra av. Han hade det nämligen sä knackigt stäUt att haninte fick några län, och lönen räckte knappt till mat och hyra åt familjen. Hanhade inga andra försäkringar än arbetslöshetskassan och grupplivförsäkringenoch han fick inte ens dra av för sina utsHtna blåstäU. Därför skattade han för18 . Så kan ohka personers skatteförhållanden se ut medsocialdemokratisk regering. Det glömde LO-organet utt päpeku. fortsätter regeringen att ge storfinansenskattelättnader och subventioner. Man för s. k. jämlikhetspolitik när mantalar, men man handlar precis tvärtom. Därför har man hittUls slagit ifrån sigde berättigade kraven pä sänkta priser och hyror, på en rättvisare skattepolitikoch slopande av moms på livsmedel. Men en växande opinion stäUer sig bakomdessa krav. Under detta anförande övertog herr talmannen ledningen avkammarens förhandlingar. i (s): Jag har tiHsammans med mina kolleger suttithär och lyssnat till den flod av angrepp som har riktats mot regeringenoch regeringens politik. Jug hur lyssnut verkligt intensivt och funnit ett endaförsök det är möjligt att det finns ytterligare nägot - att fördela kritikenen liten smula. lade i en mening också en viss skuld på bristandeplanmässighet i företagens disposition, men det är det enda undantaget. Annarshar dagens inlägg varit en lång berättelse om lidande - ett lidande som utgårfrän regeringens felaktigu dispositioner. När jag har tänkt på detta har jag erinrat mig den debattsom vi förde för knappt ett är sedan i finansutskottet. Det var på den tidenherr ännu var kvar i utskottet, och jag tillät mig i ett replikskifte iutskottet att säga till : Nog är det här ganska underligt. Härsitter vi och skall göra en bedömning av konjunkturen framöver. Vi konstaterari full enighet att vi räknar med att konjunkturen kommeratt vända; det kan dröja ett är, kanske , men vi är sams omatt den kommer att vända. Men det som vi var sums om och som vur så uppenbart föross skulle inte kunna begripas av andra. Jag förstår innerligt väl denindignation som komfram i anförande . Minst lika stort ansvar för attproduktion och företagsamhet skall fortgå som läggs på regeringen måste nämligenläggas på dem som aUtid säger: Det är vi som är välståndsskaparna, det är visom är näringslivet. Om man har den attityden utåt får man också vara bereddatt ta det ansvar som en sådan attityd för med sig. Näringslivets företrädare kunde göra precis sammabedömningar som politikerna i finansutskottet. De kunde förutse att det inomett eller skuUe gå att sälja på ett sätt som inte gickjust då. Det fanns människor utan sysselsättning, det fanns kapital och detfanns material aUa förutsättningar fanns med andra ord för näringslivet attbygga ut kapaciteten för att utnyttja den högkonjunktur som alla väntade på.Det har man inte gjort, utan vi har i stället upplevt den sedvanligaryckigheten. Det är den ena anledningen till de funderingar som herrGadd och jag har fört fram i vår motion. Den andra anledningen är ett tecken påsamma suk; det är ett historiskt konstuterande, nämhgen att 1970 förekom enmycket kraftig lageruppbyggnad med åtföljande konsekvenser. År 1971 och 1972och fram till nu har man inom näringslivet varit mycket försiktig i dettaavseende och i stället gjort en uppladdning av lUcviditet, som tydligen äravsedd att användas i den konjunktur man nu fömtser. Jag förstår herrHenningsson. Om man skaH ställas tUl ansvar för den ryckighet som utmärkerpolitiken kan det också sägas vura ansvarslöst att näringslivet inte utnyttjarmöjligheterna i ett läge där dessutom de fysiska och ekonomiskaförutsättningarna fått stimulanser. I vår motion tar vi upp två problem. Det ena är ensamordning av den offentliga inköpsverksamheten, statens och kommunernas.Avsikten med en sädan sumordning är att skapa en rationellare och effektivareorganisation, men också att förbilliga och i viss utsträckning marknads-ledaoch naturligtvis även konjunkturstyra. Man kan bl. a. förbilliga genom att detvid de stora uppköpen lämnas helt andra kvantitetsrabatter än annars. Man kanmed långa och varaktiga beställningar skapa både en trygghet i sysselsättningenoch en trygghet för företaget i försäljningen och vidare genom en rationeUserietillverkning komma fram till bättre priser. Man kan dessutom genom enrationellare organisation av transport och lagerhållning och genom ett samfälltinköpande åstadkomma en prispress. Men man kan också, som jag sade, varamarknadsledare. Vi upplever ju pä en rad områden hur det är andra ting änefterfrågan som styr produktionen. Framför allt på de marknader där köparen är i underläge skulle en sådun sumordning kunnu leda till en bäde snabbareoch bättre produktionsutveckling och till ett utbud som motsvarade efterfråganfrän den jättekonsument som samhället är. Vidare kan man den här vägen också styra konjunkturen. Detvore väl rimligt att de stora inköp som stat och kommuner gör avpassades efterkonjunkturen att de dämpades i en period av högkonjunktur och fick växa i ennedgångsperiod. Det är alltså den första delen av motionen. De problem somtas upp i den senare delen av motionen återfinns även i andra motioner, men jagvill här säga några ord också om dem. Vi förlänger resonemanget och säger att det kanske vorevärt att man utöver den inköpscentralisering som kan ske genom en samordning påsamhällssidan också ser på möjUgheten att skapa en inköpspool för inköp avkuranta varor i en period, då det är svårt att säHa, för att senare föra utvurornu pä murknuden igen. En magister stod här ochställde en rad frågor. Jag skall försöka besvara dem utan att ta alltför långtid i anspråk. Jag vill börja med frågan om vUka vuror det skaU vara, hur deskall lagras och hur de skall föras ut pä marknaden. Jag vill då hänvisa till ett gunska känsloladdat anförandesom hölls för ett par, av i , som i repHkskiftemed berättade för oss hur företagarna av omsorg om sinaanställda, och självfallet av omsorg om sina företug och sina möjligheter attpå sikt kunna få betalt och få hyggligt betalt för varor som producerats pålager sä ansträngde sina företag genom lagerhållning att de förde företagentill gränsen av likvidation. Jag tror att har rätt i att det finnsen sådan ambition, även en ambition att trygga anställningen för de anställdamen framför allt att få behåUa de nyckelmänniskor som krävs för produktionen inästa fas. Det är inte märkvärdigare än så, . Det gällersamma typ av lagerhållning, men utöver den möjlighet som likviditeten i storaoch små företag ger skulle den inköpspool som vi föreslår ha den fördelen kunde lägga upp ett lager av kuranta varor som kunde användas som prispressi en annan situation, då det finns ett behov av att tillföra marknaden kurantavaror. Då sägs det att man har undersökt den möjUgheten . Ja,låt sä vara att man har gjort det ; vi tycker att frågan är såintressant inte minst mot bukgmnden UV funderingur - utt detvore värt att se på den igen. Det här avfärdar man med nägra rader i reservationen; omdet beror på dogmatik eller fantasilöshet vet jag inte, men en av de tvädumheterna är det fråga om. Låt mig sedan ta upp ett par andra saker. När jag harlyssnat på debatten , har jag funderat över orsaken tiU detta plötsligaoch enorma intresse för Hvsmedelspriserna. I den debatt som hölls för en månadsedan togs priserna upp, men det är den påtagliga aktiviteten framför allt frånmittenpartiernas sida när det gällt utt utnyttja mussmediaopinionen som liksomhar fokuserat den här diskussionen. Jag blev inte pä det klara med vad vare sigherr eller avsäg med sina inlägg. Jag tror att vi allafunderar över vad det är man egentligen vill. Jag har försökt följa , och jag kom sä småningom fram till att vad han närmast avsåg varväl att slopa momsen på livsmedlen. Hur jag än försökte kunde jag inte kommafram till någon annan uppfattning. Och att slopa momsen pä livsmedel har manavböjt sedan i en votering. Som redan tidigare framhållitsär den en väldigt dålig metod att hjälpa dem som bäst behöver hjälpas. I en sidoreplik till den dam som stod i talarstolen föremig viU jag säga att borde fundera ett tag på det här; Om ni hade att tillgå , vore det då riktigt att användadessa pengar förett generellt livsmedelsstöd till aUa människor? Vore det inte betydligtklokare att ge stödet genom skattesänkningar, genom förbättringar tiUbarnfamUjer, tUl lågavlönade, till pensionärer? Skulle inte den effekt som nipåstår att ni vill uppnå bättre uppnås på det sättet än genom att beröva samhälletdessa och slå ut dem i ett stöd tiU alla samhälletsmedborgare? Ta en funderure på dettu innan ni böriar programmera nästa fas iert agerande! Vad som däremot är tråkigt är det dubbelspel som pågårfrån och sida. I reservationen till finansutskottetsbetänkande finns, visserligen förfärligt inlindat, ett anammande avtankegångarna i moderata samlingspartiets motion, där man manar utskotten tillförsiktighet med tanke på den konjunkturfas vi troligtvis har om ett eller ettoch ett halvt är. Man varnar för att den Strängska finansplanen är föroptimistisk när det gäller utgiftssidan. Pä det sättet skaffar man sig ettalibi för att om som vanligt gå fram och säga: Kommer niihåg vad vi sade, vi manade redan då till försiktighet. som mandiskuterar en reservation med detta innehåll talar man här helt frejdigt om attgenomföra kraftiga subventioner av livsmedlen eller ta bort momsen pålivsmedlen, utan att för ange var dessa pengar skall hämtas. Detär ett dubbelspel som verkligen inte är särskiU snyggt. Det dubbelspelet kommer igen även på undru områden, ochjag skaU säga något om konsekvenserna som vi nu tar ut av vad vi tidigare varitöverens om. Under valrörelserna 1968 och 1970 spelade jämlikhetstanken en storroll i alla partiers propaganda det skall i rimlighetens namn sägas att ävendär var moderata. Men alla var överens om att det ganska snabbtbehöver vidtas åtgärder för att åstadkomma ett större mått av ekonomiskjämlikhet. När jag lyssnade tiU , fann jag att man nog kansammanfatta vad han sade pä den här punkten ungefär sä, att visst skull delågavlönade ha det bättre, men det får inte ske på andras bekostnad. Är det någonsom tror att vi någorlunda snabbt kan komma fram tUl en ekonomisk utjämning, omden tesen skall vara vägledande? Vi satt och förhandlade med de statsanställda motbakgmnden av ett uttalande av lönedelegation som såvitt jag vet varenigt, vari klart sades ut, att avtalsuppgörelsen för de statsanställda skulleha en utpräglad låglöneprofil. Med den koppling vi har mellan statens löner ochkommunernas löner fick kommunuppgörelsen samma utpräglade låglöneprofil. Detär ingen som helst tvekan om att detta utspel, som var förankrat i allariksdagspartier, också kom att påverka den uppgörelse som kom tillstånd på den privata marknaden. Det var lätt att ge rekommendationer om att de låglönadeskulle i första hand tiUgodoses med lönelyft. Men resultatet av det upplever vinu. Vi upplever det i form av ofrånkomliga skatteökningar i kommunerna,framför allt landstingskommunerna, där löneposten är den totalt dominerande. Viupplever det också i form av prisgenomslag pä de områden där marginalerna iföretagsamheten inte är tillräckliga att ge normala lönelyft och ännu mindre dehöga lyften för de lågavlönade. Det gäller särskUt uppenbart pålivsmedelsområdet det gäller livsmedelsar- befarna,de handelsanställda och de som här spelar en mycket stor roll:transportarbetarna. Alla de tre grupperna har fått lönelyft utöver de vanHga,och naturligtvis kommer ocksä som ett brev på posten ett genomslag i form avökade priser. Är nu denna prisökning produkten av en felaktig politik avregeringen? Eller är den en produkt av att vi har fått en lönerörelse med enprofil sådan som lönedelegation med alla partier involverade hargjort tiH sin och rekommenderat?