prot · FV0932 · 1972-12-31 00:00:00 — Förhandlingarna leddes tiH en början av herr tredje vicetalmannen. § 1 Finansdebatt (forts.) HerrMÖLLER i (fp): Jag tänker tala om den nya konjunkturteorisom statsminister och finansminister gör sig till tolk för stick istäv mot vetenskap och beprövad erfarenhet. Vi vet alla att det rådde en utpräglat lägkonjunkturnivå. Se bara på kvinnoarbetslösheten som steg kraftigt, en stororättvisa ovanpå alla de andra som lagrats över kvinnoma. Jag villpåminna om vad skrev härommånaden i : "Jämlikhetmellan könen är nu snart genomförd i debatten och i viss lagstiftning och sedanåterstår endast verkligheten." Ja, det är den bittra sanningen. Det finns utsatta minoriteterpå många håll, men här har vi en utsatt majoritet. Verkligheten ocharbetslösheten var grym mot kvinnorna. En hög arbetslöshet för olika gmpper, svagaindustriinvesteringar och en nästan obefintlig tUlväxt var några av de mestväsentliga dragen i förra årets svenska ekonomi. Det finns ett uttryck somsäger att fakta sparkar. Och fakta sparkade på regeringen. Regeringen hadeansvaret för att motåtgärder skulle sättas in snabbt och tUlräckligt kraftigt.Det var Ula att så inte skedde, trots våra ständiga krav, mte minst frånfolkpartiets sida. Men det var också illa att regeringen vid försvaret avsina underlåtenhetssynder tillgrep argument som möjligen var populära pä1920-talet eller men som vi nu vet är felaktiga. En viktig linjeatt hålla sig till är i stället denna: Politiker måste, även när de är trängda,visa anständighet i sin ekonomiska argumentation. och börian av ökadekunskapen här i landet om hur man kunde styra konjunkturerna. den som förde fram de nya idéerna i , och var enviktig banbrytare, bl. a. genom den utredning som han gjorde om offentligaarbeten osv. som medel mot arbetslösheten. Genom den brittiske ekonomen man en omfattande teori om samhällsekonomin ochvissa centrala konjunktursammanhang. Dessa fundament har sedan förstärkts ochutvidgats. Man har vunnit en bred kunskap världen över om de ingredienser somkan ingå i en aktiv konjunkturpoHtik. Vad gör nu regeringen när den skallförsvara de åtgärder som varit otillräckliga? Jo, i sitt försvar ser man bortfrån viktigadelar av denna kunskap, som är så betydelsefull för människornas väl och ve,för de arbetslösu och alla de andra som är oroliga. Jag skall ge några exempel. I riksdagsdebatten om konjunkturstimulerande åtgärderden ansåg finansministern att det inte skulle vara riktigt honnett mot en arbetsmarknadspart, om man lyssnade på skickebud och i efterhand tillfälligt lät ta bort eHer sänka arbetsgivaravgiften, dvs. löneskatten, så som vi hade föreslugit. Ett sådant uttalande innebär emellertid att man avhänder sig möjligheten att sänka skatter under en hel avtalsperiod. Det betyder, att en mängd konjunkturstimulerande åtgärder inte skulle kunna komma i fråga under en lågkonjunktur för att de skulle "ändra" på en avtalsuppgörelse. Men statsmakterna måstejust kunna ändra pä skatter och avgifter. Det hör tiU en god finanspolitik. Att däremot avisera nya skatter harregeringen varit villig tUl - då det har gällt att höja skatten. Jag tänker påreklamskatten. För att inte tala om den höjning av den faktiska skatten somständigt sker genom inflationen, eftersom socialdemokraterna inte har gått medpå krav på indexreglerade skatteskalor. Det andra exemplet är också taget frän debatten omdetta viktiga konjunkturpaket. Statsrninistern sade dä: "Det är lätt att skapa hål i budgeten. Det är betydligt svårare att täppa till dem igen. Det tar tid. Och blir alternativet höjda räntor och en hård kreditåtstramning som sannerligen inte för nägra glädjebud med sig tiU företagare och hyresgäster och andra. Ty det kommer ju en morgondag." Dessa ord är nägra av de hårdaste som fällts mot dearbetslösa och om hela konjunkturpolitiken. Tar man statsministern på orden och det bör man särskilt göra när det gäller ett i förväg stencilerat anförande så betyder det att det slaget av konjunkturpolitik inte borde bedrivas vidlågkonjunktur. Räntan - om man sänkte den - skulle då behöva höjas igen, ochäven skattehäl behöva täppas till när konjunkturen vänder. Att man inte skullekunna ändra pä räntan pä detta sätt eUer tillfälligt kunna sänka skatterna ärverkligen en ny syn pä de konjunkturpolitiska medlen. Det sista exemplet är från den allmänpolitiska debattenden 2 febmari då statsministern yttrade följande om oppositionens ekonomiska konjunkturpaket : "Vi ville inte gä med på ett förslag med tvivelaktiga sysselsättningseffekter ." har finansmi nistern t. o. m. gjort honom sällskap genom att säga att våra åtgärder inte skulle ha gett ett enda dagsverke tiU. Vad är detta för slag av poHtisk marknadsföring? Vårtförslag innebar en större stimulans tUl ekonomin - själv har utsagtatt det innebar en rad åtgärder utöver regeringens program och ändå skulledet inte ha någon effekt på sysselsättningen. I själva verket skulle bädekonsumtion och investeringar ha stimulerats av en sänkt moms det av GunnarHelén aktualiserade förslaget som förvisso hade uppskattats av medborgarna attdöma av även den senaste tidens synpunkter på momsnedsättningar liksom deskulle ha stimulerats av indexreglerade skatteskalor och en tUlfälHgt sänktlöneskatt. Statsministerns förhinder är den obotfärdiges, hans synstämmer inte med fakta, Hksom inte heUer finansministerns som har dragiti tvivelsmålatt det skulle ha blivit en sädan sysselsättningseffekt som jag nämnde. Vi ficki finansutskottet en stencil när den här frågan behandlades . Detupplystes att den härrörde från , och i den står detmycket klart i fråga om förslag beträffande arbetsgivaravgiften:"Eftersom åtgärden är tidsbegränsad kan priseffekterna förväntas bli smämedan produktionseffekten kan förmodas bli stor." Vad beträffar den viktigamomssänkningen räknade ut att konsumtionen underförutsättning av oförändrade detaljhandelsmarginaler, något som man skullekunna ordna på en del sätt - skulle höjas med ellermed . Det skulle ha gett ytterligare drygt 10 000 arbetareanställning vid en produktivitetsutveckling som . Den här utsagan att detinte skulle ha gett ett enda dagsverke tiU eUer att det skulle ha haft entvivelaktig sysselsättningseffekt är verkligen att sänka debatten och föra denmot all den kunskap som finns. Det visar också ihåligheten i den kritik som vimötte och möter, att värt paket enligt statsministern var dels så omfattandeatt det fick en säker verkan pä inflationen, dels sä ringa att det hade entvivelaktig verkan på sysselsättningen. Det hela påminner mycket om räntedebatterna i börian av1950-talet. Då ansåg socialdemokraterna att en rörlig ränta var en styggelse,för när den t. ex. höjdes skuUe den dels inte få någon effekt, dels fåohyggligt negativa verkningar. Det var de två argumentationslinjer som fördessamtidigt. har ni sedan ungefär övergett de linjerna i fråga omräntan. Gör nu inte samma gmndfel igen! Försök inte sitta på två stolarsamtidigt! Mycket mer kunde sägas, men jag låter dessatre exempel räcka för att visa att en dålig ekonomisk politik underkonjunkturnedgången har haft sin motsvarighet i en argumentation av sammakvalitet. Det är i stället en extra dos vilja och kunnande somskulle behövas inför den utmaning som svensk ekonomi stårinför. Låt mig ta en bUd från en tidskrift. Det lär vara så, står det, attgamla radioapparater kan fungera alldeles utmärkt, tills man blirtvungen att byta ut någon deL Dä uppstår plötsligt det ena problemet efter detandra. De gamla troriänarna är inte mera att lita pä. Orsaken lär vara despänningsförändringar som uppkommer i ett blandat system av gammalt och nytt. Det är något liknande som häller pä att ske med vårsvenska ekonomi genom bl. a. den snabba strukturomvandlingen, den dåligainvesteringsutvecklingen, det ökade utlandsberoendet. Det blir ökadespänningar och stora svårigheter inte minst genom de orättvisor och spänningarsom prisstegringama skapat. Vi har fått något som jag skulle vilja kalla defarliga : de båda skrämmande siffrorna för prisstegringama under detvå gångna åren på och . I den senare siffran, alltså denför , är inberäknad tiU knappt hälften momshöjningen . Egentligenär talen 6,8 procents prisstegring för år för , omman skaH vara exakt. En 7-procentig prisstegring är något ohyggligt. Även om den inte Nr 32 kommer att ligga lika högt ifortsättningen, är inflationsfaran en skrift på Onsdagenden väggen som vi ser nu och som folkkänner av mycket kraftigt. 1 mars1972 ekonomisk politik genom bättreplanering, ökad stimulans för industri- - investeringar, så att vi får fler varor och alltså priserna inte stiger så mycket,indexreglerade skatteskalor och en deklarerad vilja att med kraft bekämpainflationen' se där några av folkpartikraven! faktiskaåtgärder och ett ökat förtroende. i förfjol och . Vad blir det förprisstegringar ? Finansministern har tippat . Men redan har pris-och karteUnämnden konstaterat att jordbrukspriserna kuHkastat de grunder somden siffran baserats pä. Över huvud taget har matprisernas utveckling visat attregeringens ekonomiska politik lidit skeppsbrott. Utvecklingen drabbar särskiltsocialdemokraterna, som för att ta ett exempel gick ut med löften i valrörelsen1966. Jag vill återigen påminna om valaffischen med grabben och ostsmörgåsen:"Gott, men det måste bli billigare." Man kan nu gä ut och fräga folkhur mycket billigare det har blivit. De vet hur det blivit tvärtom. Jag tror för min del att det inte bara är de högamatpriserna som sådunu som folk reugerar mot, utan att det är prisökningurnu iförening med de svåra marginalskatterna som gör att många känner att de intekan förbättra sin situation eller att de t. o. m. får den försämrad. Människortycker att de sitter fast i en rävsax, en sax där skänklarna heter inflationrespektive hårda marginalskatter. Lät dem komma ur den rävsaxen! Bekämpa inflationen ochindexreg-lera skatteskalorna, så att det lönar sig bättre att arbeta. Ta fastapä folkpurtiprogrammet och gör en omprövning under de kommande månaderna såsomni ibland har omprövat vissa andra saker, och ta fasta på de punkter med etthelt register av åtgärder mot inflationen som vi har presenterat. Då skullefolk i landet bli tacksamma, känslan av säkerhet börja komma tillbaka ocharbetsviljan öka. I finansutskottets betänkande nr 1 behandlas bl. a. enmotion i vilken herrar Gadd och i kräver utredning av fråganom en samordning av den offentliga sektorns uppköpsverksamhet. Motionärernavill att utredningen också skall beakta möjligheten att i statHg regi bilda eninköpspool för att nå en stabilisering av sysselsättnings- och prisnivån.Finansutskottets socialdemokratiska majoritet har tiUstyrkt den här motionen,och det finner jag vara av särskilt intresse. Här har vi nu haft en mycket kännbar lågkonjunktur, utanatt regeringen - vare sig av egen kraft eller på gmnd av oppositionens förslag - har velat tillgripa beprövade åtgärder inom ramen för en aktiv konjunkturpolitik. Man har plottrat med en åtgärd här och en åtgärd där, någonting som med ett finare ord bmkar kallas för selektiva åtgärder. föreslås alltså en utredning om ett nytt instrument för en aktiv konjunkturpolitik, ett nytt instmment i varje fall i den form som motionen här föreslår. 1 56 Utskottet nämner att tanken inte ärny. efterkrigsplaneringhar i SOU 1944:57 redovisat sina synpunkter på just den här frågan. Yttrandetbaseras helt på en utredning av , en utrednmg som också är fogad tillbetänkandet. Där diskuteras och analyseras den här frågan mycket ingående. Kommissionen framhåller att det i varje fall teoretisktskulle vara ett intressant konjunkturpolitiskt instmment att köpa upp varorfrån företagen, när konjunkturen sviktar och produktionen börjar gå ner, föratt sedan lagra dessa varor och sälja ut dem inte just när konjunkturen är påväg upp igen utan när den väl är uppe på ganska hög nivå, varigenom man skullekunna undvika överhettning i ekonomin. Metoden innebär klarakonjunkturpolitiska fördelar, men kommissionen behandlar också mycket ingåendealla de svårigheter och problem som följer med en tUlämpning av ett sådantsystem. Efter att ha redogjort för alla dessa svårigheter föreslogkommissionen att frågan skulle behandlas i ett särskilt statligt organsom skulle närmare utforma handlingslinjerna. har många konjunktursvängningarägt mm utan att den här metoden någonsin kommit till användning. Eftersom både motionärerna och utskottsmajoriteten harfattat sig utomordentligt kort, vore det intressant att få veta litet mera omde rön som gör att frågan nu skulle behöva bU föremål för ett nytt utredningskravfrån sida. Vi är ju vana vid i utskott och kammare att avstyrkarespektive avslå en mängd motioner under motivering antingen att frågan ärföremål för en pågående utredning eller att en tillfredsställande utredningredan är genomförd. Men denna motion, som alltså berör en fråga som är utredd,vill majoriteten nu bifalla. Det reser en rad frågor som jag tycker rimligenbör besvaras antingen av motionärerna eller av representant förutskottsmajoriteten. I utredningen heter det: "Vissa varor ärounderkastade kontinuerliga tekniska förbättringar och löpa därför risken attbli föråldrade." Sedan säger man att risken inte är sä stor om det gälleratt lagra dem någon månad men att lagring innebär mycketväsentliga risker. har innovationstakten i vårtnäringsliv ökat tUl säkert det fyrdubbla. Livslängden på producerade produkterär mycket, mycket kortare än den var 1944. Risken är alltså mycket störrenu vid tillämpning av ett sådant system än vad den kunde bedömas vara 1944. Låt mig fråga: Har man hittat nägra nya system, nyametoder, för att kunna behärska dessa svårigheter? De är belagda i enutredning, men man säger ingenting om den utredningen. Man behandlar över huvudtaget inte någon enda av de svårigheter som denna omfattande utredning pekarpå. Man går helt förbi den, och det måste sannolikt bero på att man under denallmänna motionsperioden inte hade tid nog men att det kanske finns möjlighetatt få frågan utvecklad här i kammaren. Vad är det för varuområden man har tänkt sig? Det måste juändå vara varuområden som skulle ha väsentlig betydelse för upprätthållande avsysselsättningen. Det kan ju rimligen inte vara modekänsliga varor. Det skullevara ödesdigert om vi tänker oss att man sedan i ett sådanthär syfte köpt upp svart-vita TV-apparater. De hade varit svåra att sälja . Det finns ingen som helst precisering på detta område, inte ens en antydanom vad man hade tänkt sig. Jag tycker ändå att kammaren bör ha skäl att krävaatt få veta detta innan man går tUl beslut. Och hur skall dessa varor lagras? utredningdiskuterade den frågan ganska ingående, alldeles tillräckligt ingående för nu skulle kunna tu ställning till något av de alternativ som framfördes.Det enda man säger är att eventuellt uppkommande förluster på grund av dennaverksamhet skulle betalas via budgeten, alHså med skattemedel. Men till vilketpris skall dessa varor säljas? TUl inköpspriset, eUer skaU de belastas med denlagrings- och kapitalkostnad som varorna ådrar sig? Och med vilken organisationskall de säljas? Om man tänker sig att göra en sådan här upphandling avsådan omfattning att den får någon väsentlig betydelse för att lindra enkonjunkturnedgång, då kommer det att krävas en ganska betydandemarknadsföringsorganisution om man sedan skall kunna föra ut dessa varor pämarknaden under en högkonjunktur, ty det är ju under en högkonjunktur de skallut. Man andas ingenting om dessa problem, och eftersom för ovanlighetens skullen dåligt underbyggd motion nu föreslagits bli bifallen av , tyckerjag att det är rimligt att här begära en redovisning. HerrKNUT i (s): Om väntar någon halvtimme ellertrekvart så kommer en av motionärerna upp i talarstolen, och då tror jag attherr får svar på de frågor han har ställt. Jag har därför ingenanledning att gå in på de problem som han tog upp. Oppositionen har ju i finansutskottet åstadkommit engemensam reservation, och det innebär en politisk markering av samma slag somden . Ser man på innehållet i reservationen finner man attdet den här gängen däremot är fråga om ett ganska harmlöst aktstycke. Vad jagpersonligen förvånar mig över är att de borgerliga inte har lagt märke tilleffekten av de åtgärder som regeringen vidtog . Det är ändåganska uppseendeväckande när man får en så kraftig effekt att säsongnedgångeninom byggnadsindustrin kan stoppas ungefär än vad somannars är normalt. I debatten framfördes från borgerligt häUkritik mot att regeringen stimulerade byggandet pä en serie olika vägar. Detvar många på den borgeriiga sidan som sade att nu harbyggandet redan stimulerats med flera olika medel och att det borde varatillräckligt. Man ansåg att ytterligare stimulans var onödigoch förordade i stället generella åtgärder. har i sitt anförande tidigare i dagbl. a. hävdat att regeringsåtgärderna inte haft någon sysselsättningseffekt.Han anförde inte grunderna för det påståendet, och jag vet inte heller vad hanbygger sin uppfattning på. Jag har emellertid på den punkten en rakt motsattuppfattning, gmndad pä en undersökning som vi har gjort inomByggnadsarbetareförbundet. Uppgifterna har hämtats frän avdelningarna. Vi hade begärt att avdelningarna skulle rangordna effekterna av de vidtagnasysselsättningsåtgärderna i fråga om beredskapsarbeten, det reguljärabostadsbyggandet, det privatfinansierade bostadsbyggandet framför alltsmåhusen - oprioriterade byggen, industrins investeringar och tidigarelagdastatliga byggen som inte avsåg beredskapsarbeten. Ungefär tre fjärdedelar avmaterialet har granskats, och vad som där framkommer är intressant justutifrån den här synpunkten. Det visar sig nämligen att åtgärder som i en regionhaft mycket stor betydelse inom ett annat område harvarit ganska betydelselösa. Den generellt mest betydelsefulla effekten harberedskapsarbetena, och det ger ju anledning att varna för att , Hksomtidigare, upphöra med beredskapsarbetena vid en på förhand fastställd tidpunkt.Även den här formen av arbeten bör få pågå så länge som det ursysselsättningssynpunkt är nödvändigt. Därefter kommer stimulanser till det reguljärabostadsbyggandet för oprioriterade byggen, men här är de regionalavariationerna mycket stora. Även stimulansen av industrins byggande, frisläppenav privatfinansierade småhus och det dagliga byggandet visar rätt betydanderegionala variationer. Sammantaget kan man säga att det här ger stöd för denuppfattningen att ingen åtgärd harvarit överflödig. Det visar att det är självabatteriet av åtgärder som har haft betydelse. Hade man avstått ifrån vissaåtgärder, skulle det ha fått mycket allvarliga konsekvenser inom en del områdenmen mindre aUvarliga i andra regioner. Det skulle sålunda ha skärpt deregionala skiUnaderna i sysselsättningen. är resultatet det omvända. Man kanhär peka på en utjämning av regionala skillnader på arbetsmarknaden. Generellaåtgärder skulle ha verkat i rakt motsatt riktning och lett tUl en skärpning avtidigare skUlnader. Serien av åtgärder har med andra ord gett en form avgenerell effekt på investeringarna. Det intressanta är att man ifrån borgerligthåll inte har funnit, vare sig nu eller tidigare, någon s. k. genereU stimulanssom med någon grad av säkerhet skulle ha kunnat ge samma effekt i vad gällersysselsättningen. Den bästa generella effekten på investeringarna kan alltsååstadkommas av en rad selektiva åtgärder; det finns uppenbarligen ingen s. k.generell åtgärd som skulle ha samma effekt. Det här tror jag är mycketintressant för framtiden, och jag drar den slutsatsen att det viktigaste ikommande konjunkturnedgångar kommer att vara att arbeta pä ett varierande sättmed en serie olika, selektiva åtgärder. Det är där möjligheterna att skapasysselsättning ligger, när konjunkturen pä nytt gär nedåt. Det här området ärkanske rätt okänt. Jag tror därför det är välgörande om vi får en ordentliggenomlysning av möjlighetema att-använda arbetsmarknadspoHtiken i störreutsträckning än som sker i sysselsättningsskapande syfte. Näringslivetsstrukturförändring har gått oerhört snabbt, och arbetsmarknadsläget harpåtagligt förändrats , då man genomförde betydandeförbättringar i arbetsmarknadspolitiken. Vad man nu bör sträva efter är att finna den rätta formenför att öka arbetsmarknadspolitikens möjligheter att skapa full sysselsättningsumtidigt som man ökar kraven på att företagen skall meddela sinainvesteringsplaner , vilket inte sker. Arbetsmarknadspolitiken är ju vid sidan av sin socialafunktion ett viktigt instrument för den ekonomiska politiken.Arbetsmarknadspolitiken mäste vara aktiv och omfatta en förebyggande liksom enhjälpande verksamhet. Därför är arbetsmarknadspolitiken lika nödvändig under enhögkonjunktur med brist pä arbetskraft som under en lågkonjunktur medarbetslöshet. Arbetsmarknadspolitikens inriktning och uppgift, desspersonella och ekonomiska resurser måste alltså anpassas till de snabbaförändringar som näringsliv och arbetsmarknad genomgår. Men självfallet bör manockså undersöka fömtsättningarna för större insatser när det gäller den gruppsom har svårt att komma ut på arbetsmarknaden ~ och det är en grupp somständigt ökar i storlek. Det problemet bör även tas upp vid en översyn avarbetsmarknadspoHtikens möjligheter att skapa ökad sysselsättning. Detta, herr talman, står i överensstämmelse med vadutskottsmajoriteten har anfört om behovet av en hög ekonomisk-politiskberedskap. För en sådan beredskap talar den trots allt betydande ovissheten omkonjunkturbedömningen. Lågkonjunkturen har på sitt sätt gett värdefullalärdomar om hur man bör möta konjunkturförändringarna och vidta nödvändiga åtgärderför att begränsa konjunktursvängningarnas konsekvenser. TUl detta, som ju helt har gällt desysselsättningspolitiska frågorna, skulle jag vUja foga en liten reflexion omdet ämne som här har upptagit större delen av debatten, nämligenmatpriserna. Jag gör detta ur facklig synpunkt. Ett avtal är träffat med stödav de politiska partierna bakom socialdemokratin står den fackliga rörelsen -och det är klart att så länge avtalet gäller kan det inte bli fräga om någonförändring. Men om det i fortsättningen skall vara så att en av parterna ochden som utan tvivel är gynnad av avtalets innebörd liksom skall övervältraansvaret för dess konsekvenser på en annan part, på socialdemokratin ochregeringen, då är det nog angeläget att man inom den fackliga rörelsen tar uppfrågan huruvida det skall träffas ett avtal av liknande innehåll,med det skydd för en näringsgren som ligger i det s. k. jordbmksavtalet. Det är säkerligen, herr talman, en fråga som vi fårtillfälle att återkomma till. FruNORDLANDER (vpk): Vid den uppvaktning som i slutet av 1971gjordes med anledning av vpk:s aktion för slopande av moms på livsmedel, somsamlade 165 000 namnunderskrifter, ställde sig finansminister med olikamotiveringar helt avvisande till detta krav. En av motiveringarna var att ett slopande av momsen pålivsmedel i större utsträckning skulle gynna höginkomsttagarna, eftersom momsendå också mäste slopas på, som sade, "kaviar och lax". Jagbetvivlar inte att kaviar och lax ingår i de högavlönades s. k. husmanskost,lika väl som de kan kosta på sig dyra men också näringsmässigt bättreköttvaror. Av naturliga skäl känner finansministern till detta bättre än jag. Däremot betvivlar jag att de många barnfamiljerna,pensionärerna och andra låginkomsttagare har samma uppfattning om vilka somgynnas mest om momsen på livsmedel slopas. har tagit VeckansAffärer som intäkt för påståendet, att de spontana reaktioner ochdemonstrationer som följt på de senaste prishöjningarna varit omotiverade. Menhan glömmer bort det ökade behovet av olika sociala bidrag till allt flermänniskor i värt samhälle för att klara detta livets nödtorft, och det gällerinte minst , där aktionen började. Och man kan ju också tolka VeckansAffärer så, att den omfördelning som är nödvändig för en annan prispoHtikverkligen är möjlig, då det tydligen vilket vpk inte heller har bestridit finns stora gmpper i samhället som har en omotiverat hög köpkraft.