prot · FV0960 · 1972-12-31 00:00:00 — Även när privata företag äger den mark som skall bebyggas måsteföretagen kunna bevisa att deras byggnadskostnader är likvärdiga medkonkurrensprojektens. Och här ligger enligt min mening en annan väsentligfördel med kravet på anbudskonkurrens. Det kommer rimligen och mera ju merkommunal mark vi har att motverka markspekulation. Ett av skälen till att destora byggföretagen köper upp stora områden är ju att man därigenom villtillförsäkra sig rätten att bygga, vilket ur företagets synpunkt naturligtvisär helt rimligt. Men det motivet för att köpa mark kommer rimligen att blimindre framträdande i en situation där företagen vet att det avgörande för attde skall få bygga inte är hur mycket mark de hunnit lägga beslag på eller hurde står till buds hos kommunalmän och allmännyttiga bostadsföretag utan hurkonkurrenskraftiga de är när det gäller att bygga hus av viss begärd standardtill lägsta möjliga kostnad. Vi skulle med den uppläggning vi föreslårbegränsa konkurrensen om mark, som vi vet leder till att boendekostnadernapressas i höjden, och öka den konkurrens i byggledet som vi vet leder tilllägre produktionskostnader. Givetvis bhr, som jag sade tidigare,förutsättningarna för anbudskonkurrens bättre ju mera av den mark som kommertill användning för nya bostadsområden ägs av kommunerna. Tyvärr har utskottsmajoriteten avvisat det här förslaget,bl. a. därför att det finns en utredning även på detta område. Utredningar gårdet ju alltid att hänvisa till, och på bostadssidan är de legio. Men jag skullegärna vilja ställa en fråga, och det finns tillfäUe för de socialdemokrater somkommer efter mig på talarlistan att svara. Man säger bl. a. att man väntar påutredning. Vilka andra skäl är det då som gör att man från socialdemokratiskthåll år avvisat det här kravet på ökad konkurrens i byggandet? Någraegna förslag när det gäller att pressa byggkostnaderna har man ju ännu intepresterat. Ätt anpassa byggandet till de boendes krav och att hejdafortsatta ökningar av hyreskostnaderna måste vara två av bostadspolitikensviktigaste uppgifter just . Det betyder inte att bristen på bostäder upphörtatt vara ett problem och att vi kan slå oss till ro när det gäller byggandetsomfattning, även om debatten mera handlar om lägenheter utan folk än omfolk utan lägenheter. Någon aktuell statistik på hur stor andel avnyproduktionen som inte kunnat hyras ut från färdigställandetfinns inte. De senaste uppgifter som vi har gäller tiden frän 1967 t. o. m.juni månad 1971, då debatten om de tomma lägenheterna började. Dessa siffrorvisar att det antal lägenheter som inte kunnat hyras ut ännu efteratt de blev färdiga visserligen var ganska högt , 3,9procent för hela riket, men att vi t, ex. hade betydligt högrenoteringar utan att någon då egentligen oroade sig över det här fenomenet. Ivissa delar av landet var antalet avsevärt högre. I brist på aktuella informationer - och det är dess värreen situation som vi ofta tvingas konstatera inom bostadspolitiken - är detnaturligtvis vanskligt att ange några säkra omdömen om orsakerna bakom dettafenomen. Helt allmänt kan naturligtvis sägas att det kostar pengar att ha mångalägenheter stående tomma , pengar som i sista handhyresgästerna kommer att få betala på hyran eller på skattsedeln. Därför är detnaturligtvis angeläget att man på varie ort planerar bostadsbyggandet så attdet så långt möjligt svarar mot den faktiska efterfrågan. Ä andra sidan är ju en viss andel tomma lägenheter ennödvändig förutsättning för eller skall vi säga ett belägg för att vi haren någorlunda rörlig bostadsmarknad, dvs. en viss valfrihet förbostads-konsumenterna. Hur hög andel som är samhällsekonomiskt motiverad vågarjag inte säga. Men det kan vara skäl att påminna sig att en del av orsakernatill att vi pä sina håll har en sä pass hög andel nyproducerade bostädersom är svåra att avyttra ju är en direkt följd av bostadsbristen. Det forceradebyggandet har inte medgett en rimlig konsumentanpassning, vilket lett till attvi byggt fel bostäder, dvs. bostäder som konsumenterna säger nej till när dehar en möjlighet att välja. Det går alltså att hävda att en viss andel tommalägenheter är försvarbar även ur renodlat ekonomiska synpunkter. Dessutom är det sannolikt sä att det säljmotstånd som finnsmera har att göra med de höga hyrorna än med att vi byggt för mycket. Vi harfortfarande tiotusentals människor i bostadskön som saknar egen bostad.Dessutom har vi enligt bostadsräkning fortfarande cirka en Anslag till bostadsbyggande, m. m. Anslag till bostadsbyggande, m. m. kvartsmiljon omoderna lägenheter, därav omkring 160 000 som saknar sä elementärutrustning som vatten- och avloppsledning. Antalet människor i det här landet,där det ändå byggs mer bostäder än på många andra håll, som kan sägas ha enmycket dålig bostadsstandard, är ett par miljoner. Därför kan det inte bli tal om att minska bostadsbyggandet,som föreslås i en del motioner . Vi har för vår del också accepteratregeringens bostadsbyggnadsram , men vi anser det viktigt attbesked om väntade minimiramar skall kunna ges till samtliga kommuner för helafemårsperioden, inte som enligt regeringens förslag för den senare delen avperioden bara till de mest expansiva delarna av landet. Dessutom menar vi attprivatfinansierat och statsbelånat byggande skall sammanföras inom samma ramaroch att lån till de s. k. styckebyggda småhusen - dvs. de som byggs av ägarensjälv i regel skall kunna läggas utanför dessa ramar. Fördelningen mellankommunerna bör, menar vi, i sin helhet göras på länsnivå, där man har bättremöjligheter än på centralt håll i att bedöma det lokala byggnadsbehovet. Vi menar också för vår del att statsmakterna genom att igod tid ge besked om vilket bostadsbyggande som man kan räkna med ute ikommunerna inte bara underlättar den långsiktiga bostadsplaneringen, vilket ioch för sig är mycket viktigt, utan också underlättar en anpassning till deregionalpolitiska målsättningarna, där sammanvägnings-ansvaret ju ligger pålänsmyndigheterna. Här är det just, som jag sade, fråga om en anpassning ochinte fråga om att använda bostadsbyggandet som styrmedel. När utskottet i det sammanhanget enhälligt uttalat att enstrypning av bostadsbyggandet inte får utnyttjas för att hejdabefolkningstillväxten i storstadsområdena, så betyder det naturiigtvis inte attvi skulle vara motståndare till en sådan dämpning. Men utskottet har dragit denenligt min mening - och kravet är också framställt i motion heltriktiga slutsatsen att en strypning av byggandet i storstäderna i första hand,om den kom till stånd, skulle innebära sämre bostadsstandard för de människorsom redan bor i dessa områden. Det kan vara befogat att göra detta uttalande närdet är alltför vanligt att man i ett i och för sig vällovligt nit att värna omnaturmiljön är beredd att säga nej till praktiskt taget allt nybyggande. Vadman alltför ofta glömmer bort i den debatten är att det sättet att rädda enmiljö blir ett hot mot en annan miljö, den minst lika viktigaboendemiljön. För de tiotusentals familjer i storstadsområdena som bor trångt ivåra alltför många dåliga lägenheter ter sig den här sortens miljöradikalismnog n-iycket cynisk. Och jag skulle vilja sluta med att säga att den ter sigockså lika kortsiktig som den sortens politik som går ut på att benhårt säganej till en revidering av aktuella byggplaner - exemplet är hän-itat frånJärvafältet som kunde förvandla det tunga och betonggrå till någotmänskligare och miljöriktigare. Jag ber att få yrka bifall tillreservationerna 1 a, 3, 4, 8 a, 10, 1 I a, 12, 13, 14, 15 och 16 vidcivilutskottets betänkande nr 9. FrökenLJUNGBERG (m); värderade ordförande bökadedenna debatt med något slags lägesbeskrivning av partiernas ståndpunktstagandei bostadsfrågan. Om avsikten var att frysa ut ur debatten meduttalandet att hade ställt sig utanför och bara beklagar sakernastillstånd, så kanske det kunde föranleda en representant för moderatasamlingspartiet att nu tiga still. Men när jag sedan hörde utskottsordförandensbeskrivning av och konstruktiva och positivainsatser i bostadsfrågan - som det hette förstod jag att omdömena kanske intevar så nyanserade som de var avsedda att vara. Och därför tar jag mig nufriheten att orda här. Man kan naturligtvis föra en bostadsdebatt på många olikasätt. En sådan debatt erbjuder alltid mycket stora svårigheter. De föregåendetalarna har inledningsvis berört dem. Svårigheterna består väl framför alltdäri att det är så många frågor av byggnadsteknisk, ekonomisk-teknisk ochlagteknisk karaktär som är involverade i hela problemkomplexet. Men man kan juförsöka - och det tänker jag göra - att från olika håll belysa det som viupplever som dagens bostadssituation. Om man då först ser på frågan från produktionssidan - ochjag tänker då inte bara på de rena produktionsföretagen utan också påbostadsföretagen och på de enskilda, kooperativa och allmännyttiga förvaltningsföretagen märker man att trots att det på detta område har ställts kapital tillförfogande på ett sätt som knappast har skett i någon annan näringsgren, såmöter företagen ändå mycket stora svårigheter. Konkurserna har varitmångfaldiga, och det talar ett ganska allvarligt språk. Många företag har ocksåkänt av att kostnadsutvecklingen på skilda områden har varit besvärande. Jag läste med intresse hur departementschefen istatsverkspropositionen betonade att kostnadsutvecklingen på bostadsproduktionsområdetvar i hög grad gynnsam , men att det sedan vände, såatt kostnadsökningarna blev snabbare 1970 och att ökningarna fortsatte ävenunder 1971. Detta är väl alldeles riktigt. Men jag vill i sammanhanget citeravad skriver i en redovisning jag tror att det gäller för bostadsföretagöver huvud taget - nämligen att ändå har "kostnadsutvecklingen för deolika produktionsfaktorer som ingår i byggnadskostnadsindex varit väsentligtsnabbare än för den färdiga produkten". Jag tror att det är en alldeles riktig bedömning, och jagtycker att detta borde sägas i debatten, därför att det vittnar omen produktivitetsutveckling på bostadsproduktionens område i vårt land som ärvärd ett gott betyg. Ändå kan man naturligtvis instämma i departen-ientschefensönskemål om ytterligare förbättring, likaså i hans bedömning att denförbättringen är beroende av åtgärder som stat och kommun, byggherrar,entreprenörer m. fl. kan komma att vidta. Om man nalkas bostadsdebatten frän konsumentsidan är detkanske svårt att få fram positiva spontana uttalanden. Konsumenternasäger att de inte får de bostäder de vill ha, att hyrorna är för höga, att detbyggs för få småhus i förhållande till efterfrågan och att boendemiljöerna oftaär olämpliga, i synnerhet för barnfamiljerna. Jag tror att nrissnöjet är Anslag till bostadsbyggande, m. m. Anslag till bostadsbyggande, ni m. värt attlyssna till. Måttfullt eller överdrivet framförd är kritiken ändå ett uttryckför vad människor upplever som svårigheter eller rent av trångmål. Enbostad hör nu en gäng för alla till livets nödtorft, vilka anspråk man sedan änindividuellt ställer på den. Den tredje intressenten i bostadsdebatten är samhället,stat och kommun, som står för bostadspolitikens utformning i egentlig mening.Både den ekonomiska och den sociala sidan av bostadsfrågan gör den till ettsamhällsintresse av mycket stora mått. I moderata samlingspartiets partimotionpekar vi på att närmare 25 miljarder omsätts i byggproduk-tionen med dessföljdinvesteringar och att drygt 300 000 människor är direkt sysselsatta iverksamheten, som skall ge ännu fler bostadskonsumenter goda, ändamålsenligabostäder till rimliga priser. ligger etta bland i frågaom antalet välutrustade, nyproducerade lägenheter per tusen invånare, vår statsminister senast i en TV-debatt, 1 detuttalandet finns mycket av berättigad glädje över att programmet om en miljonlägenheter håller. Trots detta menar vi i n-ioderata samlingspartiet att detär mycket som brister i bostadspolitiken, ja, vi går längre och säger att denär värd härd kritik. Är det inte nu uppenbart att den hårda styrningen eftersocialistiskt mönster med regleringar, föreskrifter och kvotregler inte harblivit så lyckad som den avsåg att bli? Är det inte uppenbart att det måstevara fel någonstans när vi nära 30 är efter måste ha kvar enkristidsreglering sådan som hyresregleringen? Är det inte värt eftertanke attmänniskor anser sig ha råd att hålla sig med bil men drar sig förkostnaderna för en bostad - livets nödtorft kallade jag det - och dettatrots att en bil i 16 000-kronorsklassen kostar mer per är än en moderntrerummare, för att fortsätta att citera redovisning? Ligger det inteåtskilligt i moderata samlingspartiets påstående att bostadskonsumenten kännersig berövad sin valfrihet vid sin bostadsefterfrågan och att bostadspolitikenmåste inrikta sig på att återge honom den valfriheten? Civikitskoltets betänkande nr 9 har intenundre än 23 reservationer och ett särskilt yttrande hängande vid sig. Även omdet är mindre än är det ändå ganska mycket. Det beror naturligtvispå det flitiga motionerandet på bostadspolitikens område, och motionerandet isin tur beror på att här har funnits och finns i så mycket intresseför bostadspolitiken, ,så mycket som man vill förändra eller rätta till. Vad vi, herr talman, från moderata samlingspartiets sidavill framhålla - både motions- och reservationsvis kommer sannolikt frånregeringspartiets sida att karekteriseras som "gamla bekanta".Sådana skall man ju ha i , och med våra egenartade traditioner i dethär huset, äi-vda ifrån det andra huset, har vi en viss benägenhet attnonchalera s, k. gamla bekanta, och man glömmer gärna bort att det kan finnasett visst värde i gamla bekantas ihärdiga trofasthet. Jag vill, innan jag går in på de reservationer som vimoderater fogat vid utskottets betänkande, peka på ett par inslag som ger någotav en ny belysning åt våra förslag. Vi har haft anledning att också i det bostadspolitiskasammanhanget anknyta till den aktuella samhällsekonomiska och fortfarandekonjunkturosäkra situationen, som behandlades med mycket stort eftertryck närfinansplanen tidigare var föremål för debatt här i kammaren. Vi har också fästuppmärksamheten vid den gemensamma borgerliga reservation som var fogad vidfinansutskottets betänkande och som handlade om de ekonomiskt-politiskaavvägningar som borde leda till prioriteringar i fråga om näringslivetsinvesteringar generellt. Det andra inslaget som jag vill fästa uppmärksamheten pågäller den utredning som statsrådet aviserat i propositionen nr 76,som ligger på bord och som civilutskottet i sin tur hänvisat tillpå s. 5 i utskottsbetänkandet nr 9. Den aviserade utredningen skall gällabostadsfinansieringssysten-iet. Frågan om bostadsbyggandets omfattning både förinnevarande år och i femårsprogrammet kan vi i moderata samlingspartiet inteta ställning till utan hänsynstagande till vad jag tidigare berörde: detfinansieringsbehov som förefinns för också andra produktiva investeringar föratt förbättra balansen vid en konjunkturuppgång, som vi hoppas är på väg ochsom i sig själv kan vara ömtålig just i uppgångsskedet. De i förhållande tillpropositionen mer begränsade ramar som vi föreslår bör i första hand gällaflerfamiljshus, för att man som vi menar skall kunna tillmötesgå detväxande kravet på småhusbebyggelse. Det är i dagens läge angeläget att fäunderlag för en mera realistisk bedömning av dylik bostadsbyggnadsvolym denärmaste åren, och det är en uppgift som vi vill hänskjuta tillboendeutredningen för skyndsam utredning. Detta vUl utskottet nu inte gå med på. Men det faktum attdet finns outhyrda lägenheter och det förhållandet att de kommunala bostadsbyggnadsplanernatycks vara mera försiktiga än tidigare är också företeelser, som börbeaktas vid planeringen av bostadsbyggnadsvolymen för den kommandefemårsperioden. Jag vill i detta sammanhang, herr talman, yrka bifall tillreservationen I b. Det bostadsfinansieringssystem det s. k.paritetslånesystemet som de föregående talarna har berört kom till 1968 föratt avveckla de generella bostadssubventionerna detta sades tydligt ifrån.Systemet hade dock inte riktigt den effekten. Vi fick i stället ett system, därlåntagarnas skuld tUl staten har ökat år . Det råder ovisshet omhuruvida sådana hyror någonsin skall kunna tas ut att lånen kan återbetalas.Med skuldökningen den uppgår redan till ca växer kravetatt staten skall ta sitt ansvar genom framtida avskrivningar, som kan komma attgälla årliga miljardbelopp. Detta är naturligtvis inte riktigt vad man hade tänkt sig.Vi kan säga att det är olyckliga omständigheter som har gjort attparitetslånesystemet inte fått den avsedda effekten. Men då hade det välfunnits skäl att söka förändra systemet i någon mån och rätta till det sommedfört olägenheter. Det måste ju kännas egendomligt för människor att veta attde, när de betalar sin hyra, ådrar sig en skuld, eftersom de inte harbetalat hela hyran, en skuld som ökar år . Det äremellertid med stor tillfredsställelse som jag ser att moderata Anslag till bostadsbyggande, m m. Nr 60 samhngspartiets krav nu skall bli åtminstone i viss mån tillgodosett Onsdaeenden genom, som det heter, "engrundläggande översyn av bostadsfinansie- 19 aoril1972 ringen". I reservationen 6,som jag yrkar bifall till, förutsätter vi att Anslag till bostads byggande, m. m. utredningsdirektivenäven skall omfatta en avveckling av paritetslånesystemet. kommunisterna har som tidigare yrkat påatt man skall övergå till en statlig totalfinansiering av bostadsproduktionen.Jag ser att inrikesministern kommer att besvara en interpellation snart nog idenna fråga. Därför skall jag inte alls uppehålla mig vid den punkten. Jagskall enbart förklara att moderata samlingspartiet här har en egen reservation,därför att vi har velat klart och entydigt ta avstånd från en statligtotalfinansiering, något som övriga borgerliga partier har gjort. Jagyrkar bifall till reservationen 8 b, som berör denna fråga. Med den inställning som vi har haft och även nuredovisar till paritetslånens vanskligheter kan vi hite gärna tillstyrka herrBergmans motion om att paritetslånen skall utsträckas att omfatta avgäldsräntanvid tomträtt. Det finns även andra invändningar att göra mot hans förslag, ochdet är egentligen ganska förvånande att utskottet har kunnat tillstyrka ettförslag, som får ganska oöverblickbara konsekvenser. Jag yrkar bifalltill reservtionen 9, där vi från moderata samlingspartiet behandlar denna sak. Reservationen I I b om de övre lånegränserna, som jusyftar till enhetliga - varför inte kalla dem jämlika - förhållanden för olikalåntagarkategorier ber jag att få tillstyrka, och likaså reservationen 17, därvi liksom tidigare yrkar avslag på medelsanvisningen till Lånefonden förkommunala markförvärv. Motiveringarna är tidigare så grundligt redovisade attjag med den tidsbegränsning som harblivit en moralisk vana i riksdagenunderiåter att uppräkna dem. 1 reservationen 18 har och jag yrkatbifall till en motion av , en motion som fäster uppmärksamheten pådet ökande behovet av att i byggnadsforskningen vidga och fördjupa kunnandet omhur kulturhistoriskt värdefuU bebyggelse bör hanteras. Jag yrkar bifall ocksåtill den reservationen. Slutligen, herr talman, ber jag att få yrka bifaU tillreservationerna 12 och 14, som de föregående talarna har omnämnt, och i övrigtbifall till utskottets hemställan. () kort genmäle: Fröken var en smula ledsen på mig,kanske t. o. m. förgrymmad, för att jag vågade påståendet att moderatasamlingspartiet har ställt sig utanför en mera ingående debatt ombostadsbyggnadsproblemet. Jag skulle därför gärna vilja tala om hur jag harkommit fram till den slutsatsen. Det har jag gjort genom att läsa den moderatapartimotionen om bostadspolitiken, och jag skall här citera ett par rader urden, 1 avsnittet Bostadspolitiken konstaterar man strax ibörjan: "Samhäl lets satsning har förändrats, förbättrat och omstrukturerat lägenhetsbeståndet och lägenhetsstandarden," 30 Det tycker jag är ett ganska gott betyg för den bostadspohtik samhällethar bedrivit, men när man sedan drar slutsatsen, lyder den på Nr 60 ölj"'i"sätt: den "Bostadsbyggandetsmål måste som moderata samlingspartiet alltid 19 aoril 1972 hävdat vara att ge människorna goda bostäder till rimliga priser,----- Bostadskonsumenten måste ges valfrihet vid sin bostadsefterfrågan," Anslagrillbostads- Delta är \ad jag kaUade de övergripande måler\, varom vi aWa var er\se. y ict , . Men sedan säger man i motionen: "Ett viktigtbostadmolitiskt mål måste även vara att på ett genomgripande sätt ändrabostadsproduktionen från att vara en statsgaranterad näring till att bli enmarknadsanpas-sad företagsamhet arbetande under eljest allmänt vedertagnakonkurrens-och verksamhetsbetingelser." Jag menar att det är detta påstående som gör att moderatasamUngspartiet i inte ringa grad ställer sig utanför en meningsfull debatt ombostadspolitikens utformning för framtiden. Utskottet föriitar sig inte på de s. k. friamarknadskrafterna i den utsträckningen. Jag tror att bostadspolitiken iframtiden måste i långt högre grad än förut anknytas till den regionalaplaneringen. Det förutsätter en styrning från samhällets sida, och det är justbeträffande hur den styrningen skall ske som jag tycker det är synneriigen angelägetatt partierna tänker igenom problematiken och att vi hjälps åt för att söka nådet övergripande mål som vi alla säger oss vara eniga om, nämligen att ge godabostäder tUl rimliga priser ät människorna. Detta var bara en liten förklaring till hur jag kommitfram till min slutsats, fröken . Fröken () kort genmäle; Jag visste inte att varfrämmande för konkurrensens betydelse i den friare marknadshushållningen. Detgläder mig att i varje fall representant härsade sig förstå denna betydelse. I övrigt finner jag inte anledning att ytterligareillustrera det uttryck som använde inledningsvis när han sade i bostadsdebatterna tidigare talat om bostadsmaffians inre uppgörelse. Detär kanske inte värt att repetera sådana uppgörelser. i (c): Jag tror att det är litet felaktigt att somså ofta sker tala om bostadspolitiken som en mycket svårbegriplig problematik,avsedd kanske endast för specialister. Vi kan i alla fall konstatera attbostadspolitiken omspänner ett fält, som rymmer en väsentlig del avmänniskornas tillvaro. Problematiken blir omfattande och delvis invecklad, menden företer därför inte någon annan bild än den samhällslivet i övrigt gör. I det egna hemmet vare sig detta nu är en hyresbostadeller en villa - tiUbringar människan en väsentlig del av sitt liv i vaketeller sovande tUlstånd. De flesta tillbringar där huvuddelen av sitt liv - jagtalar nu om Medelsvensson och inte om riksdagsmän och andra som väl får ansesförete ett avvikande mönster härvidlag. Det äralldeles uppenbart att det i aUra högsta grad måste intressera 31 Nr 60 människorna hur dessa frågor ordnas. När vi iriksdagen diskuterar den- bostadskvoter för innevarande äroch framåt, bostads- ----- byggandets omfattning ochinriktning, är det klart, att man måste fråga -------------------- sig om våra bedömningar är riktiga.Och när vi i beslutar om * vad som sedan skall effektueras avkommuner och enskilda och därmed - ** ' bestämmer boendemönstret förmänniskor under 6070 är framåt kan man fråga sig hur dessa människor senare kommer att bedöma vårt Ja, detta får framtiden utvisa. Vi tycker naturligtvis attde som tidigare skött bostadspolitiken gjort detta dåligt i den mån det fannsen bostadspolitik under gångna årtionden. Man planerade dåligt, byggde dåligabostäder osv. Detta har medfört, att vi behöver ha så storbostadsproduktion att nästan hela bostadsbeståndetförnyas. Men vi frågar oss om mycket av det som byggs kommer attaccepteras under 50 å . Det är naturligtvis så mycket mera bekymmersamtsom förutsättningen är att det skall betalas . Då vill man jugärna att det på ett något så när hyggligt sätt kan fungera . Här har boendekostnaderna förts på tal. Det ärnaturiigtvis den problematiken som mer och mer blir dominerande.