prot · FV0957 · 1972-12-31 00:00:00 — Den andra åtgärden som regeringen överväger är att mildraeffekten av stora hyreshöjningar genom vissa övergångsbestämmelser. Även på denpunkten visar regeringen att man nu tar på allvar de varningar som riktades motregeringen . Verkligheten har tyvärr visat sig vara precis så kärvsom vi då förutsade. Detta bekräftas ju också av justitieministern i hansskildring av vad som håller på att hända när det gäller hyreshöjningarna. Naturligtvis är inte alla de hyreshöjningar obefogade -det sade också statsrådet i sitt svar - som är aktueUa och som man blåserupp i kraftiga rubriker. Även hyreshöjningar som i procent är mycket stora kanju vara rimliga därför att hyran tidigare, i skydd av hyresregleringslagen, harvarit onormalt låg med hänsyn till vad som är marknadsmässigt motiverat.Avvecklingar av regleringar innebär alltid den typen av övergångsproblem. Det är då också rimligt att statsmakterna, som ju bäransvaret för att regleringen har införts, sörjer för att övergångssvårighetemablir så begränsade som möjligt. Men som jag ser saken gjorde man det med förra åretsriksdagsbeslut extra besvärligt för den kategori hyresgäster som vi nu talar omgenom att man avskaffade hyresregleringen för lokaler även i hus därregleringen finns kvar för bostadslägenheter. Naturligtvis innebär detta enganska stor risk för att fastighetsägare frestas att kompensera sig för uteblivna Om åtgärder för att förhindra oskäliga hyreshöjningar, m.m. Om åtgärder för att förhindra oskäliga hyreshöjningar, m.m. hyreshöjningarför bostadslägenheter genom att höja extra kraftigt på lokalerna. Den härrisken är beroende på i vUken utsträckning det råder balans mellan tillgång ochefterfrågan på lokaler. På många håll i landet finns en sådan balans, och därär det här problemet mindre eller finns inte alls, I delar av storstäderna och det har vi nu sett symtom på -finns inte den balansen. Där har vi ettefterfrågetryck, och där blir utstampningen av mindre kapitalstarkalokalhyresgäster ganska omfattande. Det var mot denna bakgmnd som man på hyresgästhåll ochäven hos ansåg att det var fel att avveckla hyresregleringenpå lokaler innan man också avvecklat den för bostäder. Vi kom för vår del tillsamma slutsats och framförde också motsvarande krav i en motion. Det besked som statsrådet nu har gett innebärsåvitt jag förstår för det första att vi kommer att få förslag om en vissutvidgning av det indirekta besittningsskyddet, för det andra att vi ipraktiken får en föriängning av hyresregleringen för lokaler - låt vara att detär ett slags övergångslösning man skisserar. Vi får tillfälle att ta ställningtill dessa förslag när de föreläggs . Klart är emellertid att just deproblem, vilkas förekomst statsrådet nu accepterar, hade kunnat lösasbättre, om man för det första hade låtit hyresregleringen för lokalervara kvartills hyresregleringen avskaffas också för bostäder och för det andra iavvaktan på detta hade utrett de tekniska möjligheterna att ersätta detnuvarande besittningsskyddet för lokaler med ett som i princip ger dem sammaskydd som bostäderna har. Det här är ett viktigt problem av många skäl. Det gällersociala förhållanden för många av de lokalhyresgäster som berörs, det handlarom risker för allvarligt försämrad närservice i framför allt de stora städernascityområden och det handlar om miljön, precis som i varinne på tidigare. Risken med de hyreshöjningar som hotar lokalhyresgäster avden typ jag beskrivit är t. ex. att den redan ganska omfattandesmygkontorisering, som förekommer både i den här staden och i andra storstäder,kan få ytterligare en skjuts. Då beslutet om att avveckla hyresregleringenför lokaler fattades underströks från regeringens sida att vi skullefölja utvecklingen noga, och det fömtsattes att om det visade sig attavvecklingen inte gick så pass hyggligt som regeringen antog, när beslutetfattades, skulle man också komma tillbaka och ingripa i någon lämplig form. Motden bakgrunden har det i vår för mig varit en uppgift att försöka följa hur detgick när det här kom ut i verkligheten. Den observationen har varit förenad medvissa svårigheter, av rätt naturliga skäl. Systemet fungerar på följande sätt. De allra flestahyreskontrakt är slutna med sex månaders uppsägningstid, och omhyresregleringen skulle avvecklas per kunde man alltså väntasig att det skulle vara omkring som det började händanågonting. Det är den tidpunkt då kontrakten normalt skall sägas upp, ochmöjligen litet förekommer väl förhandlingar mellan partema, somett förledtill beslutet om det skall bli uppsägningar eller inte. Trots de uppenbara svårigheterna att hålla sig nära inpåutvecklingen har jag försökt att göra detta. Jag har haft överläggningar medpartsorganisationerna, jag har tagit del av uppgifter som jag fått från olikahåll om hur det hela utvecklade sig. Jag har också försökt agera så, att omnågonting gick tokigt skulle vi få tillfälle att ingripa så fort det någonsinvar möjligt för att hindra att olyckan skedde innan det var för sent attbesluta något annat. För att följa utvecklingen har jag alltså haftöverläggningar med bl, a. partsorganisationerna på hyresmarknaden - dvs, med men också med en hel rad organisationer på hyresgästsidan. har ju en affärssektion, och jag har vidare talat medHyresgästföreningen i , hantverks- ochindustriorganisation. Den bild som då framträtt ärungefär den, att det egentligen varit först under febmari och mars som parternabörjat agera. Då gav man sig ut från fastighetsägarsidan och började krävahöjda hyror, ofta med besked om att ifall hyresgästen inte vUle gå med påhyreshöjningarna kunde det bli aktuellt med uppsägning. Omkring den 1 aprUtycks det sedan ha slutits ett rätt stort antal kontrakt en betydande del avhyresrörelsen har klarats av i det sammanhanget. Antalet uppsägningar ärrelativt begränsat än så länge, men förhandlingar pågår i många fall omeventuell förlängning av avtalen. Jag talar därför mot bakgrunden av en pågåendehyresrörelse, och jag kan inte fälla några alldeles säkra omdömen om hurdet hela håller på att utvecklas. Men några saker kan vi ändå slå fast, förstoch främst att avvecklingen på det hela taget och på de flesta håll har gått sålugnt som man fömtsatte här i . Hyresregleringen förlokaler gäller på 16 orter, och de problem vi möter finns, om också intebara i så i varje fall på ett begränsat antal orter. Och där man harproblem är dessa inte allmängiltiga. Det gäller i så fall lokaler i vissaattraktiva affärslägen och stadsdelar som är särskilt berörda. Även om helhetsomdömet av utvecklingen alltså inte äralltför dystert har det dock framträtt att det i många fall inte har gått bra.Vi har fått alltför många och bestyrkta exempel på relativt kraftigahyreshöjningar. I mitt interpellationssvar har jag angivit att hyreshöjningarpå eller mer förekommer, och jag har också sett delvis bekräftadeuppgifter om höjningar på , ännu mer. Iblandhar dessa höjningar framstått som ganska oförklartiga, och i varje fall harantalet fall av för kraftiga hyreshöjningar varit för många för att regeringenskall kunna underlåta att ingripa. Då kan man fråga varför utveckUngen har blivit denna. Ja,det är väl flera orsaker till det. Först och främst är det givetvis svårt attklara en sådan här avveckling, om man har levt med enhyresreglering som har bundit priserna på lokaler. Hur skall man då bära sig åtför att komma fram till en marknadshyra? Och vad är en marknadshyra? Där har enhelt naturlig ovisshet inställt sig hos såväl fastighetsägare som hyresgäster. Sedan bör det också sägas att i denna ovisshet har detibland hänt att fastighetsägaren har haft ett visst övertag vidförhandlingsbordet. Om åtgärder för att förhindra oskäliga hyreshöjningar, m.m. Om åtgärder för att förhindra oskäliga hyreshöjningar, m.m. sannerligeninte så lätt för den enskilde innehavaren av en tobaksaffär, en blomsterhandel,en mangelbod eller vad det nu kan vara, att förhandla med Hufvudstaden,, eller vad fastighetsägaren kan heta. Det är möjligt attdetta har inverkat i de fall där det inte har gått så lyckUgt, Det är också tydligt att det inte alltid har varit så somman inte minst från fastighetsägarhåll har förutsatt, nämligen attpartsorganisationerna skulle kunna hålla utvecklingen under kontroll och sörjaför en lugn och smidig avveckling av hyresregleringen. Från fastighetsägarsidanhar det i oUka sammanhang utfärdats rekommendationer om att i de fall därkraftiga hyreshöjningar varit ofrånkomliga skulle man ta det lugnt och gåstegvis fram, alltså inte ta ut alltihop redan första året, I viss utsträckninghar de rekommendationerna kanske följts, men det har med säkerhet inte skett ifull eller tillräcklig utsträckning. tror jag inte att det lönar sig att så att säga gräva ifrågor av typen "Vad var det vi sade?" eller att diskutera vem somhade rätt. Här kan man ha olika värderingar. Men det väsentliga är att vi, somdet förutsattes , har haft läget under observans och att vi ärberedda att ingripa som ett ingripande behöver göras samt attingreppen blir ungefär så kraftiga som de övergångssvärigheter vi upptäcker kanmotivera. Det är också på det sättet vi har försökt handla, och vi kommer numed största tänkbara snabbhet tillbaka till . Det är inte många dagarsedan jag hade de sista överläggningarna med partsorganisationerna i detta ämne,och kommer förmodligen att få en propositionpå sitt bord, eller i varie fall i så god tid att beslut kan fattas undervårsessionen. De lagförslag som vi kommer att lägga fram är avsedda atttillämpas på hela övergångsproblematiken. Även de hyresgäster som har slutitavtal och sitter olyckligt till kommer då att fä en chans att åtnjuta detspeciella skydd som vi är ute efter att införa. Vad är det då för skydd som vi i det här läget funnitmotiverat? Ja, det gäller i princip två saker. För det första vill vi dämpastöten i de fall då övergången från den gamla hyran under hyresregleringen tillmarknadshyran blir för abmpt. Därför föreslår vi att hyresnämndena skall fåbefogenhet att om hyresgästen begär det slå ut hyreshöjningen på enövergångstid, så att man successivt i ganska långsamma steg trappar upp hyran.Övergångstiden skall kunna vara ända upp tUl , 1 de fallen bortfallerhyresregleringens sista verkningar först i stället förden första , Vidare säger vi oss att det kan vara riktigt att detförekommit en del fall då ovissheten om vad som är en riktig marknadshyra fåtttill resultat att tobakshandlaren eller innehavaren av blomsteraffären somensam stått emot det stora förvaltningsbolaget känt sig tvingad, som herrLundberg så vältaligt uttrycker det, att skriva på en överenskommelse om enhyra som i efterhand visar sig vara alldeles för hög; andra hyresgäster iliknande lokaler har kommit undan betydligt billigare - hyran blev högre än vadsom motiveras av marknadsläget. Då vill vi att man skall kunna korrigera den,och vi kommer därför för det andra att föreslå vi skall så snart vi fårpraktisk möjlighet till det skicka ut en departementspromemoria i ämnet ochnästa år att lagstifta sådana ändringar i det indirekta besittningsskyddetsom gör det möjligt för hyresgästen att få den hyra, som han träffatöverenskommelse om kanske nu i vår och i full ovisshet om vad en riktigmarknadshyra är, omprövad utan att han fördenskull skall vara tvungen att gesig från lokalen. Det kan man åstadkomma på det sättet att man helt enkelt låtaden ersättningsrätt som det indirekta besittningsskyddet går ut på träda i tillämpningäven i en sådan situation då hyresgästen begär att få hyran sänkt ochfastighetsägaren säger nej men det i efterhand visar sig att hyresgästen haderätt, dvs, att hyresgästens bud motsvarar marknadshyran, 1 sådana lägen skaUäven lokalhyresgästens besittningsskydd kunna fungera. Jag skaU inte gå in i någon polemik vare sig på temat och "Vem hade rätt? " eUer så tUlvida att jag närmare granskar de argument som anfördes i förra årets debatt.Det skulle i och för sig vara ganska lätt för mig att ta upp den debatten pånytt och att påvisa att resonemanget om att det var fel att avvecklahyresregleringen för lokaler innan man avvecklade hyresregleringen också förbostäder var föga hållbart; det är inte övervältringen eller risken förövervältring som har skapat problem i det här fallet - det är i själva verketden naturliga svårighet som ofrånkomligen måste inställa sig när man efter attha levt med' en hyresreglering plötsligt skall gå ut i en frimarknad och parterna på något sätt skall söka sig fram tiU vad som är denmarknadsmässiga hyran. Om vi klarar den svåra övergången beror väsentligen på omdet i huvudsak råder balans mellan tUlgång och efterfrågan på lokaler. Om detär en total obalans, går det alltsammans över styr. Råder det någoriunda balansgår det hela i stort sett lyckUgt, men då är det fortfarande nödvändigt att haobservans på övergångssvårigheter lokalt eller i enstaka fall. Det är det sista som har varit vår uppgift, och det är idet sista hänseendet som vi nu ser att vi måste agera. Om åtgärder för att förhindra oskäliga hyreshöjningar, m.m. HerrLUNDBERG (s): Jag har inte lagt upp den här diskussionenfrån utgångspunkten: "Vad var det vi sade? ", men jag anser att mankunde ha förutsett vissa saker. 1967 var jag som motionär ensam om att yrkaavslag pä en proposition om upphävande av hyresregleringen som regeringensenare tog tillbaka. Jag har haft den uppfattningen att hyran, oavsett om detgäller en lokal eUer en bostad, är så väsentlig för människorna och samhälletatt den inte får släppas hur som helst. Jag har menat att man, i stället föratt slopa hyresregleringen, på vissa områden borde ha skärpt den så att denhade fungerat. Jag kan erkänna att jag förraåret hade skrivit min interpellation i dagens fråga. Men jag trodde ochfömtsatte att regeringen i början av årets riksdag skulle framlägga enproposition, eftersom verkningarna av den nuvarande ordningen blivit nästankatastrofala för vissa grupper. Det fanns aUtså anledning att mycket snabbtingripa. 5 protokoll 1972. Om åtgärder för att förhindra oskäliga hyreshöjningar, m.m. Det sägs nu att det skaU läggas fram förslag om vissaåtgärder och att detta förslag skall gå ut på remiss. Remisser är icketillförlitliga! Vilka är det som skriver remissvaren? Jo, det är de som sitteri ledningen och som sällan kommer i kontakt med de verkliga problemen. Det ärdärför vi fått ett snedvridet synsätt; remisserna, som vi tillmäter så storbetydelse, ger inte en spegling av det samhäUe vi försöker komma till rättamed. Jag tycker att vi borde bortse från prestige och liknandesaker och försöka vidta sådana åtgärder på arbetsmarknaden att vi kommer sånära ett prisstopp som det över huvud taget är möjligt. Därför är jag emot enövergångslösning som ändå bara konserverar alla problem. Det är angeläget att skydda och hjälpa dem som drabbats avdenna förändring. Får jag tolka det så att statsrådet är på det klara med attde kontrakt som skrivits före skaU betraktas som en nullitet eUersom tillkommna under sådana betingelser att det kan sägas att man tangeratocker, att man utnyttjat människors okunnighet eller utövat tvång? Det finns,om jag inte minns alldeles fel, någon paragraf i handelsbalken som kanutnyttjas i detta sammanhang. Givetvis skall man noga följa utvecklingen. Att jagintresserat mig så mycket för denna fråga beror på att jag dagligdags när jagreser ute bland människorna träffar på problemen. Människorna ringer icke tillnågra myndigheter, utan de tar kontakt med en riksdagsman. Man möter då ganskamörka bUder. Men den enskilde riksdagsmannens möjligheter att ge ett ekonomiskthandtag är begränsade, eftersom antalet behövande är så stort. Jag är Utet rädd för de uttalanden som görs, för de ärlitet mångtydiga. Som statsrådet säger talar man om marknadspris. Vad är det?Vad är skäligt i detta sammanhang? Vi måste ändå försöka lösa problemet. Det är inte några små företag som bär sig åt på detta vis.Jag har här ett förslag till kontrakt samt skrivelser från Hufvudstaden,Det är märkligt att ett börsnoterat företag, som känner tUl de svårigheter ochde kval som föregick lagstiftningen nu skaU gå i spetsen när det gäller attdriva upp hyrorna. StatsrådetGeijer uttalade i debatten i ; "Givetvis bör lokalhyresgäster ha skydd motoberättigade krav från hyresvärdarnas sida, men man får inte bortse ifrån attdet i fråga om lokalhyresgäster ändå är så att lokalen ingår som ett led i enaffärsverksamhet. Man kan därför inte helt anlägga samma sociala aspekter somnär det är fråga om bostaden, där ju ett skydd för familjen och hemmet ärstarkare motiverat." Detta uttalande visar hur felaktig syn man kan ha på dessaförhållanden. Ett mindre företag är en del av familjen och hemmet. Omöjliggörman för ett sådant företag att till rimlig kostnad hålla sig med lokal, slårman sönder betingelserna för vissa människor att utöva sin verksamhet. Sundamänniskor vill göra en produktiv insats även om de är eUer har flera årpå nacken. Därför behöver hela denna fråga ges en ingående prövning, och jaghar en känsla av att även statsrådet bör beakta den prövningen. Det gäUer inte bara att spänna bågen. Man måste ocksåuppmärksamma att den inte spanns så hårt att pilen slår sönder det man ändåvill skydda.Jag är tacksam för att statsrådet har visat en så positiv inställning.Jag hoppas att vi inte skaU få en lagstiftning eller en tillrättaläggning efterschabloner Vi måste ha någonting som tjänar människorna. Paragrafer dödar oftamera än de hjälper. Statsrådet sade att han skulle avståfrån att gå in i någon diskussion om de olika tekniska lösningarna. Jag harheller mgen anledning att provocera fram en sådan diskussion så här dags; jagskulle bara vilja ta upp en sak. Jag nämnde i mitt anförande att vi inomfolkpartiet Uksom och ett antal socialdemokrater menat att hyresregleringenborde avskaffas för lokaler och för bostäder. Vi motiverade detta bl.a. med att om man inte gjorde på det sättet funnes risk för att husägarna togut på lokalerna vad de inte kunde ta ut på bostäderna. Det lär vara svårt att iefterhand bevisa om det är fallet och om det är en orsak tUl en del av dehyreshöjningar som föreslås, men det är svårt att komma ifrån att den riskenaUtid måste finnas. Där kan man inte heller, tror jag, nöja sig med deerfarenheter man har haft från andra områden; det avgörande är att risken ärstor och att den typen av övervältring alltså kommer att bli vanlig när detfinns ett efterfrågeöver-tryck och det gör det ju huvudsakligen i de trestora städer som den här diskussionen gäller. Detta är emellertid bara den ena aspekten på problemet.Den andra är att om vi hade följt den rekommendationen, hade vi haft påoss att se över frågan om hur besittningsskyddet för lokaler skulle ordnas.Eftersom uppenbarligen också regeringen nu inser att det nuvarandebesittningsskyddet för lokaler är otUlräckligt, kommer vi först att övergå fråndet nuvarande stadiet, med ett besittningsskydd enligt hyresregleringslagenäven för lokaler, tUl ett stadium med uteslutande ett s. k. indirekt skydd somalltså är svagare, för ett sedan, när regeringen enligt det besked vinu har fått lägger fram sin proposition, så att säga gå tUlbaka ett steg tiUnägon form av utvidgat indirekt besittningsskydd. Det är enligt min mening intenågon särskilt elegant uppläggning. Det vittnar om att problemet i dettaavseende inte är helt genomtänkt eller i varje faU att man inte hade fömtsettden utveckling som vi nu alla bevittnar. Den springande punkten blir ändå huruvida det är befogatatt ha ett starkare besittningsskydd för lokaler än det som enligt den lag viantog kommer att gälla, dvs. det indirekta skyddet. Mittsvarpå denfrågan är ja. Som , fm i , iGöteborg och andra har utvecklat finns det starka sociala skäl - minst likastarka som för bostäder att ha ett direkt besittningsskydd också för i varjefaU vissa typer av lokaler. Regeringens ståndpunkt i den frågan är, såvitt jagförstår, att man icke behöver ha något starkare besittningsskydd än vad somkommer att föreslås i den proposition som vi skaU få och som aUtsåinnebär ett bara i vissa avseenden modifierat besittningsskydd. Det kvarstår alltså såvitt jag förstår en klart sakligskiUnad mellan statsrådet uppläggning av det hela och den som förordatsav mittenpartierna och flera andra här i kammaren. Om åtgärder för att förhindra oskäliga hyreshöjningar, m.m. den 13 aprU 1972 Om åtgärder för att förhindra oskäliga hyreshöjningar, m.m. TiU det sista yttrade villjagsäga att vi inte bör försöka att läsa ut mer av mina eller regeringensuttalanden än vad vi faktiskt har sagt. Det är riktigt att vi har sagt att detinte finns samma sociala skydd för lokalhyresgästen som för bostadshyresgästen.När det gäller bostadshyresgästens besittningsskydd är de sociala skälen heltdominerande. För lokalhyresgästens del finns det också sociala skäl och mycketbehjärtansvärda sådana skäl som man bör ta den allra största hänsyn till, mendet måste ändå medges att det här är fråga om en affärsverksamhet, och detsätter sin prägel på hela problemkomplexet och ger det en annan natur. Det är också denna skillnad som motiverade att riksdagenår 1968 intog den principiella ståndpunkten för ett mera permanent skede, närvi eventuellt är av med hyresregleringen helt och hållet, att för bostäderskall gälla ett direkt besittningsskydd, vilket måste förenas med en viss formav kontroU av hyrorna, medan det för affärslägenheter skall räcka med dettaindirekta besittningsskydd. Det är svårt, , att i ett permanent systeminföra ett direkt besittningsskydd och knyta an till den bmksvärdeprincip somär den allmänna hyreslagens. När det gäller den aUmänna hyreslagen och bostäderär förhållandena ofta rätt likartade mellan oUka bostäder, men skiftningarna äroändligt fler, och svårigheterna när det gäUer att göra bedömningarna än störrenär det gäller affärslokaler. TiU skulle jag vilja säga några få ord. Fördet första tror jag inte att det ligger någon mångtydighet i vår ståndpunkt.Den innebär helt kort att i princip står det beslut fast som förraåret fattade om avveckling av hyresreglering på lokaler. Men för det andramåste vi ta hänsyn till de övergångssvårigheter som vi upptäckte när vi börjatfölja UtveckUngen noga. Det gör vi på två sätt; dels dämpar vi stöten iövergången från en reglerad till en fri hyresmarknad och genomför övergångsbestämmelser,dels går vi in med lagstiftning och försöker återställa balansen när viupptäckt en viss brist i styrkeförhållandet mellan hyresgäst ochfastighetsägare. Det viktiga när det gäller övergångsarrangemangen är att vihar kunnat vara ute i så god tid, att det inte händer något elände ens i någrafall per den . Vi är nu hyggligt säkerställda mot detta, omriksdagen kan lagstifta i vår. Vår tanke är nämligen att vi skall ta enlagstiftning, som blir tillämplig på alla avtal mellan hyresgäst och hyresvärdbeträffande affärslokaler. De avtal som träffats i vår skall också kunnaunderkastas en omprövning och justeras övergångsvis så att man får enupptrappning. HerrLUNDBERG (s): Jag vill tacka för statsrådet men skulle vilja säga några ord till , När han talar omatt man borde ta bort hela hyresregleringen och att detta skulle ha gjortstidigare, delar jag alls inte hans uppfattning. Principiellt och praktiskt trorjag att det skuUe ha varit en ännu större olycka än den vi nu har. Man talade om en elegant uppläggning. Jag har inte strävatefter någon elegant uppläggning, , Jag har strävat efter att försöka åstadkommamöjligheter för människor med ekonomiskt begränsade inkomster att kunna få enbostad tiU ett överkomligt pris. Man kan inte tala om affärsverksamhet i vanligbemärkelse för de små hantverkare som vi har. När någon startar ett vamhus meden omsättning på kanske , kan detta varuhus betala belopp perkvm butiksyta för hyra och räntor, som är vida mycket högre än det hantverkarenkan betala. Vi har både i städerna och andra tätorter små hantverkare, som vihar anledning att slå vakt om. De har inte förmåga att påtaga sig dessa ökadekostnader.