prot · FV09127 · 1972-12-31 00:00:00 — Detbehöver inte bero på att skolstyrelser, skoUedning eller lärare skulle saknaintresse för att försöka åstadkomma en skolorganisation eUer en undervisningsom är avpassad för den enskUde elevens förutsättningar, eller att de skullesakna vilja att ge denne en fullgod yrkes- och studieförberedelse, utan detberor till mycket stor del på att stadgor, läroplaner med tim- och kursplanerär så i detalj utformade att det egentligen inte finns något utrymme för denindividuella anpassning som är en fömtsättning för ett gott resultat i skolan. I det läget säger skolteoretiker och ofta ävenskolpohtiker att lösningen måste bh en ytterligare individualisering inomklassens ram. Men lika ofta som man höjt fältropet mera individualisering harman fått hala flaggan och mera lågmält konstatera, att hur man då gör vetegentligen ingen åtminstone inte med nuvarande ekonomiska ramar ochklasstorlek. I det läget skulle man naturligtvis kunna nöja sig med attkonstatera, att dagens skola rymmer så många mot varandra stridande mål att detär helt omöjligt att uppfyUa dem alla. Man får i stäUet försöka prioriteranågra och inrikta sig mot dem. Den norske professorn har i sin bok fanns formulerat problemet så här med avseende på de norska förhållandena och det gäller ju ganska mycket även svenska: "Problemet är att bådestorting och :reglementsförfattare viU uppnå två saker . Och båda ärsådana som tar död på varandra. De vill skapa ett levande skolsamhälle där detär både gott och viktigt att vara. Men vill de något annat. De viUbehålla huvuddragen i den skolorganisation som redan finns." I vår läroplan kan man läsa att "det är väsentligtatt innehållet i undervisningen svarar emot elevens mognadsnivä, att det finnsanknytning mellan stoffet och elevens egna erfarenheter eller aktuellatilldragelser och att eleverna över huvud taget finner arbetet i skolanmenings-fuUt", Det är ju en bra målsättning. Man skall tycka om att gå iskolan därför att m;m upplever det som man sysslar med där som meningsfuUt, ochman skaU ha möjlighet att påverka sin egen arbetssituation. Men så fungerar detju inte. Annars skulle vi naturhgtvis inte ha den stora frånvaron pågymnasieskolan, de många studieavbrotten och de mänga kapsejsade eleverna sombehöver speciell hjälp för att klara sig. Lösningen på det här problemet måste ju då vara att man lokala skolstyrelsen större möjligheter att själv utforma läroplaner ochgöra de förändringar och justeringar i timplanerna som kan vara föranleddaav de aktueUa och skiftande behov som kan dyka upp vid skUda tUlfällen. Attgöra en statisk timplan som slaviskt skall följas i alla skolor med de mestvarierande förutsättningar i fråga om elevintressen, elevförutsättningar,lokaltillgång, lärare, ekonomiska resurser, skolledar-inriktning etc. måstevara helt felaktigt och direkt motverka de syften som läroplanen säger sig talaför. Vår traditionellt hårt centralstyrda skola måste ersättas av endecentraliserad skola, där det kring en kärna av läroplansbestämda aktiviteterges reeUa möjligheter för skolstyrelse, skolledning, elever, lärare ochföräldrar att på det lokala fältet utforma skolan på ett sätt som bäst svararmot de behov som finns. oförmåga att tänka i dessakategorier har varit massiv och envis, med enstaka undantag förrandanmärkningar av typen "fritt valt arbete" och "timme tillförfogande". I den reservation som är fogad till utbildningsutskottetsbetänkande nr 45 med i som första namn visas på ettlitet steg på vägen i riktning mot en bättre fungerande skola. Det gäller i dethär faUet svenskundervisningen. Från många håll har svenskundervisningensuppläggning i gymnasieskolans y-hnjer hårt kritiserats. Elever som annarsundervisas i grupper med 16 skaU helt plötsligt gå tiUsammans med andraavdelningar och i grupper med 30 elever läsa svenska. Spännvidden i de nyaklasserna mellan förutsättningar och intresse för ämnet hos de enskildaeleverna är enorm, och lärarna ställs ofta inför helt omöjliga krav. Somvanligt i en sådan situation är det de svagaste eleverna som kommer i kläm. Densom är blyg och tillbakadragen, som har svårt att finna ord och ändå värre föratt läsa och skriva yttrar sig naturligtvis inte särskilt ofta i en grupp medbara duktigare kamrater. Det blir inte den eleven som får ut mest av dessalektioner. Ofta har man av schematekniska skäl tvingats lägga ihopsådana svenskgrupper på de tvååriga linjerna frän klasser med mycket varierandeintagningspoäng. Att det skapar problem både för lärare och elev är väl ganskasjälvklart. Många elever reagerar med att skolka från dessa lektioner ellerägnar sig åt allmänt störande verksamhet i klassrummet. En mycket stor del avdem skulle hellre önska sig ytterhgare några timmars yrkesarbete, i vUket definner skolan meningsfuU - och det var ju målet - och få uppleva glädjen i attlyckas. Men av vissa luddigt formulerade hkformighets- ochjämlikhetsskäl gynnar vi i stället de teoretiskt intresserade eleverna. De fårägna sig åt det de vill göra större delen av tiden, medan de som har en uttaladpraktisk inriktning fråntas denna rätt att ägna sig åt sina intressen för att iStäUet ofta bara sitta av teoretiska lektioner. Jag är helt medveten om att förhållandena varierar frånplats till plats och . Men i den reservation som bygger på enmotion av och mig föreslås just därför, att den skolstyrelsesom konstaterar problem av detta slag skaU få rätt att göra de jämkningar itimplanen som kan bh nödvändiga. Det måste i så fall vare bättre att ge en svenska i en grupp på 16 elever, så att han verkligen lär sig läsaoch skriva - färdigheter som är helt nödvändiga för fortsatt utbildning, föryrkesverksamhet och för allmän social kontakt - än att han passivt sitter med ien fyratimmarsgrupp på 30 elever, där det mesta Läroplanerna för gmndskolan och gymnasieskolan Läroplanerna för och gymnasieskolan som sägsoch görs lämnar honom totalt opåverkad - ja, han kanske t. o. m. struntar i attgå tUl lektionen. Jag är helt medveten om att de förändringarsom föresläs i reservationen kan verka futtiga i förhållande till de meraövergripande problem som jag försökte skissera i inledningen av mitt anförande.Vi ser dem emeUertid från vårt håll i två perspektiv. I det kortareperspektivet vet vi att förändringarna skulle innebära klara förbättringar ochlösningar av vissa av de just nu brännande problemen i gymnasieskolan. I ettlängre perspektiv ser vi dem som symboler för en uttalad viljeinriktning förändring av skolan, innebärande att organisation och läroplaner formasefter individens behov i stället för att individen eleven tvingas attanpassa sig till skolans utformning och organisation. Med detta, herr talman, ber jag att få yrka bifall tillreservationen vid betänkande nr 45. HerrSTRINDBERG (m): Till utbildningsutskottets betänkande nr 45är knutna dels en reservation, dels två särskUda yttranden. Såväl reservationensom de särskilda yttrandena berör bl. a. frågan om ett ökat utrymme för denpraktiska undervisningen, och det visar den stora vikt som vi fäster vid dessaproblem. Moderata samUngspartiets representanter i utskottet vid behandlingenav detta ärende, och jag, står för det särskilda yttrandet nr 2vid utskottets betänkande. Vi erinrar i det särskUda yttrandet om den oro somkom till uttryck för att högstadium skulle bh alltförteoretiskt inriktat. Såväl som har varit inne pådenna diskussion. Låt mig, herr talman, erinra om att bl, a, vårt parti i debatten i första kammaren tog upp detta problem. Han ställdedä frågan pä följande sätt: "Frågan är då vad som händer i fortsättningen med dengrupp av ungdomar som har intresse ät detta håU" - dvs, åt det praktiskahållet "och som i varje fall inte har intresse för rent teoretiskastudier. Det har ganska klart kommit fram att remissinstanserna hyser djup oroi denna fräga," fortsätter litet längre ned med följandeord: "Vi har också haft hearings med erfaret folk ute i landet och i stortsett fått bekräftat att man är verkUgt oroad inför vad som kommer att hända näreleverna kommer att hållas samman i nästan enbart teoretiska studier," Litet längre fram säger vidare följande:"En elev bör kunna välja en enklare Unje eller, som vi föreslår, ettpraktiskt alternativ," framhåller också att detta alternativbör "ge möjlighet till så mycket praktiskt larbete, att ungdomarna finnerskoltiden meningsfuU", Det är precis efter den hnjen som vi motionärerfrån moderata samlingspartiet också har lagt fram vår motion. När man sedan går till utskottets skrivning, finner manatt utskottet i stort sett nu i efterhand ger oss rätt i den oro som viframförde. På s. 4 i utskottsbetänkandet står det en del som faktiskt är ganskaviktigt. Utskottet konstaterar först att förutsättningarna för arbetstrivsel iskolan "bestämsi hög grad av i vUken utsträckning de olika ämnena framstår som meningsfulla för eleverna och förmår dem till viljeanspänning". Ingen kan ha något emot det uttalandet, och det är helt naturligt att då måste man också inrätta skolan därefter. Ett enhälligt utskott säger sedan: "Enligt mål och riktlinjer för (Lgr 69, s. 10) måste den yttre organisationen och det inre arbetet för skolan formas så, att det bhr möjUgt för varje enskild elev att under uppväxtåren med skolans hjälp tillvarata sina anlag och möjligheter och finna studievägar och arbetssätt, som främjar den personhga utvecklingen." Och sedan det viktigaste: "Inom ramen för här återgiven huvudprincip i läroplanen bör då kursplanernas anvisningar och kommentarer ses över tUlmäta de praktiska momenten i skolundervisningen ökad betydel se ----- ." Utskottet föreslår också att skaU ge Kungl. Det är klara besked, och det är glädjandebesked från ett enigt utskott. Det visar en tillnyktring och ocksåett erkännande av att våra varningar varit befogade och att den politik vitidigare från moderata samlingspartiet har fört i princip har varit riktig. Mankan faktiskt här säga att det lönar sig att arbeta. ger det ettresultat. Det är min förhoppning att vi inte skaU behöva väntaalltför länge på resultatet av det här tUlkännagivandet. Många föräldrar,elever och lärare kommer att med stor tillfredsställelse hälsa den förbättringav högstadiet som ökade praktiska moment i undervisningen kommer att innebära.Man får hoppas att det kommer att resultera i en förbättrad arbetssituation påhögstadiet. Tyvärr har emellertid utskottet sedan inte visat lika storförståelse när det gällt förbättringar i det nya gymnasiet. I motionen 1159 harjag begärt utredning och förslag om rent yrkesinriktade hnjer pä gymnasieskolan.Utskottet avstyrker motionen, dels med hänvisning till de specialkurser somfinns inom gymnasieskolan, dels också med hänvisning tiU att mera omfattandeerfarenheter saknas av den nya gymnasieskolan. Bägge påståendena är i princip riktiga, men vad jagefterlyser är en undervisning som Uksom den gamla yrkesskolan ger ungdomar somvill ha det en ordentlig yrkesutbildning. Det är ett faktum att villväldigt många ungdomar ha en sådan utbildning, och näringslivet behöveryrkeskunnigt folk. Jag vill gärna hänvisa tiU en artikel i tidningen , nr 11 för , under mbriken "Industriskola bättre ängymnasium". Utbildningschefen vid ASEA i Västeråskonstaterar där att ungdomar som gått tvåårig gymnasieskola måste kompletteramed intern utbildning vid ASEA innan de når samma nivå som elevernafrån företagets industriskola. Orsaken är att de praktiska övningarna inomgymnasieskolans yrkesutbildande linjer minskat jämfört med dengamla yrkesskolan. beklagar också att skolmyndigheterna inte harvelat nappa pä förslag om en mera näringslivsanpassad utbildning. Men det verkUgt intressanta är det siffermaterial somfinns i artikeln. brukar ASEA ta in 40-60 elever. har manhaft ett 80-tal sökande varje halvår, men hade man inte mindreän Läroplanerna för gmndskolan och gymnasieskolan Läroplanemaför gmndskolan och gymnasieskolan Den siffran visar vUket stort intresse ungdomarna har för att fåen rent praktisk yrkesutbildning. Utskottets andra skäl att vi har såringa erfarenhet av det nya gymnasiet - är också riktigt. Men vi tiUät oss atti vår motion återge ett uttalande av utbildningsministern vid årets skolvecka,där han sade att vi inte av prestigeskäl skall försena åtgärder, som syftar tihatt rätta tiU brister i grandskolan och i gymnasieskolan. Det finns redan nu på sina håll så negativa erfarenheterav den nya gymnasieskolan att man även på det här området rimligen behövertänka om. Inga prestigeskäl får hindra en omprövning, och det är inte såegendomUgt om rätt många ungdomar har svårt att anpassa sig till denteoretiska utbUdningen inom den nya gymnasieskolan. En elev som har gått nio åri gmndskolan och är skoltrött viU få lägga händerna på ett direktpraktiskt arbete, skaffa sig en praktisk utbildning. Man kan beklaga att hankanske inte har intresse för de rent teoretiska studierna, mien man fåracceptera faktum och enhgt mitt förmenande inrätta skolan därefter. Det talasså mycket om rättvisa och jämhkhet, och jag tycker att det i båda dessahänseenden finns anledning att ha ett skolsystem som på alla nivåer gerungdomar möjlighet att anpassa sig inom skolan. TiU sist, herr talman, vUl jag beröra ett yrkande som herrWerner i m.fl. tagit upp i motionen 1167. Motionärema påpekar attskollagen ger möjlighet, då särskUda skäl därtill föreligger, för elev attutbyta skolgången under åttonde och nionde skolåret mot praktiskyrkesutbildning. Motionärerna vUl emeUertid ha en större frihet för skolan attmedge sådant utbyte. Man säger på många håll att det är en rättighet, somungdomarna har, att gå i grandskolan. Ja, det är en rättighet, och viskaU naturligtvis vara otrohgt återhållsamma när det gäller att beviljaexempelvis femtonåringar möjUghet att lämna skolan, men jag är inte övertygadom att man alltid gör rätt mot de här ungdomarna när man till varje pris skaUha dem kvar inom skolan. Jag tror tvärtom, och det har vi också framhållit ivårt särskUda yttrande, att man gör de här ungdomarna en stor fiänst om deunder överinseende av skolan kan placeras i praktisk utbildning. Och med hänsyntill den omfattning som vuxenundervisningen numera har fått har de mycket storamöjligheter att komma igen om studieintresset kommer tillbaka och det vet vi att det ofta gör. Med det anförda ber jag att få yrka bifaUtill den reservation som är fogad vid utbildningsutskottets betänkande nr 45. Idetta anförande instämde (). HerrALEMYR (s); Såsom möjligen kammarens ledamöter harupptäckt behandlas i det här betänkandet många motionsyrkanden. Det omfattarsammanlagt 17 punkter, och utskottet har enhälligt avstyrkt motionsyrkandenapå alla punkter utom två, där utskottet föreslår att skall ge Kungl.Maj:t tUl känna vad utskottet anfört, och en, där en reservation föreligger. Det förehgger alltså en betydande enighet bakom det härbetänkandet, som det finns anledning att i hkhet med tidigare talare uttalatUlfredsställelse med. Men det är Utet anmärkningsvärt, herr talman, attutskottsledamöter - sedan utskottet skrivit ihop sig i ofta rätt besvärligafrågor - i efterhand kastar fram särskilda yttranden i vUka de tar tillbaka enväsentlig del av det man skrivit ihop sig om i betänkandet i övrigt. Det geranledning att överväga utskottets arbetsförhåUanden, och jag vUl gärna i dethär sammanhanget uttala mitt stora beklagande över att hopskrivningar trotsallt resulterar i särskUda yttranden av den typ som föreUgger i det härbetänkandet. Vi upplever en mycket omfattande debatt i samhället omskolan. Den är välkommen. Det har sagts att skolan kostar mycketpengar och berör i stort sett alla människor. En debatt om skolan är därförmycket betydelsefull och nödvändig. De stora skolreformer som har lett fram tUl dagenssammanhållna högstadium i den nioåriga och det nya gymnasiet ärnaturligtvis inte färdiga. Jag ber att få erinra om det glömmer man ofta närman kritiserar gmndskolans högstadium att den nionde årskursen i densammanhållna endast har pågått några månader. Att mot bakgrunden avde månadernas erfarenhet uttala den förkastelsedom över grandskolans högstadiumsom många människor gör kan inte vara sakligt berättigat. Vi vet aUa attreformeringen av gymnasieskolan, som resulterat i det som vi kallar det nyagymnasiet, ännu inte lett tiU att någon har gått igenom detta nya gymnasium. Viär sålunda medvetna om att man fortlöpande måste följa vad som händer och görade justeringar som är nödvändiga. Jag är av den bestämda uppfattningen att det som sker igmndskolan och gymnasiet huvudsakligen är en väl utförd verksamhet. Deflesta elever och lärare sköter sina jobb bra. De lokala skolmyndigheternasköter sina uppgifter bra, och det gör också de centrala och regionalamyndigheterna. Men det är klart att det här och där förekommer problem medelevers anpassning - till och med allvarhga problem - och på många håll är intepersonalen tillräckligt utbildad för att klara sina uppgifter. Vi ärnaturligtvis medvetna om att det gäller att göra de insatser som erfarenhetenvisar är nödvändiga för att på de punkter där det ännu inte är bra få det såbra som möjligt. Jag undrar, herr talman och mina damer och herrar, hurofta vi tänker på att den förlängda skolplikten placerar dagens unga människori en helt annan situation än den vi själva befann oss i i vår ungdom. När deunga måste gå i skolan innebär det, att man bygger in i skolan problemsom tidigare fanns utanför skolan - ungdomsproblem som alla ungdomar upplevermen som förr i så många fall fanns inte i skolan utan på arbetsplatserna elleri arbetslöshetsköerna. Vi har i skolan byggt in en del av denungdomsproblematik som tidigare fanns utanför skolan, och det är självklart attde frågorna inte kan lösas helt tillfredsställande. Vi har varit medvetna om det och vi var det inte minst närriksdagen begärde att skulle tillsättas, enutredning vars uppgift skulle vara att försöka komma till rätta med de problemsom leder till skolk och andra avarter i skolan. Läroplanema för gmndskolan och gymnasieskolan Läroplanerna för gmndskolan och gymnasieskolan Det talas mycket om att skulle vara förteoretisk. Vi har i utskottet enhälligt skrivit att i den fortlöpande läroplansrevisionsom skall förekomma skall vi eftersträva och där markerar utskottet envUjeinriktning en utveckling i riktning mot mera av praktisk verksamhet ochpraktisk utbUdning. Men också här skadar det inte att vi ser tUlbaka htet. I den grundskola som föregick den som vi nu just håUer påatt genomföra i praktiken valde av eleverna teoretiska linjer.Endast av eleverna valde praktisk utbildning. Det fria valetledde tiU att en överväldigande majoritet tog de teoretiskagymnasieförberedande utbildningslinjerna. Det som hänt med det sam-manhåUnahögstadiet är ju att vi kraftigt ökat inslaget av praktisk utbildning. Deflesta elever får av sin undervisning ipraktiskt-estetiska ämnen. I förhållande tUl dem som tidigare valde rentpraktiska hnjer i får naturligtvis de nuvarande eleverna mindre avpraktiskt utbildningsinslag, men det vi kaUar praktiska inslag i utbUdningenhar genomsnittligt kraftigt ökat. Vi är alltså på väg i den riktning somutbUdningsutskottet menar att vi ytterligare bör sträva att komma framåt i. Det här gäller . När det gäller gymnasiet ärjag htet mer överraskad över den kritik som i reservation och i särskUdayttranden riktas mot bristande balans mellan praktisk och teoretisk utbildning.De allra flesta elever i gymnasieskolan går ju på en direkt yrkesförberedandelinje. När det i ett särskilt yttrande, märkt (m), talas om enöverteoretise-ring av gymnasieskolans direkt yrkesförberedande Unjer, undrarjag om damerna och herrarna har klart för sig vad det här rör sig om. Påexempelvis en teleteknisk utbildningslinje har man iveckan. Av dem är för de flesta elever 30 anslagna till direkt yrkesutbildning.Det återstår av det som kallas överteoretisering i dethär särskUda yttrandet, och av de är två gymnastik, enarbetshvsorientering och en "timme tiU förfogande". Rent teoretiskatimmar är egenthgen de . Vet ni vad ni talar om, när nitalar om överteoretiseringen av gymnasieskolans direkt yrkesinriktade linjer? säger aUa de borgerliga reservanterna att de där fyrarent teoretiska timmarna kan man väl skära ner ytterligare, så att det bara bhrtvå. Är det en rimhg lösning, mina damer och herrar, som vi ärmedvetna om att gymnasieinspektörema - säkerligen med rätta -kritiserargymnasieelevernas kunskaper i svenska? Om man har satt sig in i vadläroplanerna handlar om, kan man inte finna någon rimlig anledning att här talaom en överteoretisering av gymnasieskolans yrkeslinjer och begära att detytterligare skaU skäras i den teori som finns kvar. Det här är egentligen inte en fråga om läroplanerna utanen fråga om hur de tiUämpas. är medveten om att man på sinahåll kan diskutera om svenskundervisningen på de yrkesinriktade linjerna ärupplagd på det riktigaste sättet med hänsyn till att eleverna där skaU lära sigatt läsa arbetsinstruktioner osv. Därför fortgår det ett oavbrutet arbete iskolöverstyrelsen som jag finner anledning att här ge ett mycket gott betyg.Jag har exempelvis i min hand ett nyutkommet aktstycke där skolöverstyrelsenrekommenderar hur samverkan skall ske mellan svenska och fordonsteknik iårskurs 1 på tvåårig fordonsteknisk linje i gymnasieskolan. Man gerfortlöpande ut sådant material för att handleda lärarna, så att tillämpningenav läroplanens bestämmelser skall bli så bra som möjligt. Vi löser inte några problem genom att rent allmänt tala omen överteoretisering det är att fullständigt förvränga bilden av den skola vihar att arbeta med. Jag har , herr talman, berört den reservation som ärfogad till betänkandet. Av de två särskilda yttrandena har jag klarat av nr 2, detmoderata yttrandet om överteoretiseringen. Men det finns ett till: ett sällsamtyttrande från om särskUd studiegång för elever i årskurs 9. Man harkommit pä den idén att man kanske, under skolstyrelsens överinseende, kundeskicka ut elevema i yrkeslivet och sedan tvinga dem att kommatUlbaka. Det betyder alltså att man skall förlänga skolpUkten med ungefär tvåår. Det står inte ett ord i yttrandet om vad det innebär i administrativtavseende för kommunerna. Man skall ha ungdomarna i sin hand ytterligare två årute i yrkesarbete och sedan skall de komma tillbaka, för skolplikten skall inteminska; den skall tillämpas på ett annat sätt. Jag är inte främmande, herr talman, för några vettigalösningar för att komma tUl rätta med de problem i skolan som vi ännu inte harlöst. Men jag är övertygad om att svenska folket aldrig kommer att acceptera ensådan lösning. Den innebär alldeles för mycket krångel och en orimhgadministrativ sits i de olika lokala skolförvaltningarna. sade i sitt anförande att nu får äntligenmoderatema rätt; vad vi skrivit i utskottsbetänkandet är i stort sett vad deville i en reservation. Jag vet inte om jag kan glädja eUergöra ledsen med att säga att det som utskottet har skrivit påden sidan citerade är ett referat av den läroplan förgrundskolan, som vi tillämpar och som och hans partivänner såkritiskt granskar i ohka sammanhang. Jag noterar, herr talman, medtillfredsställelse att är nöjd med de avsnitten av den nyaläroplanen för . Får jag säga att jag instämmer med dem som harmenat att om vi skall klara de problem som är olösta ute i skolan när detgäller anpassning och vantrivsel pä många håll, sä måste det ske i samverkanmellan alla berörda parter. Samverkan mellan föräldrarna och skolan ärutomordentligt betydelsefull, och det vore värdefullt om vi alla från ohkapolitiska åtsiktsriktningar kunde medverka till att föreningarna Hem och skolai kommunerna visade ökad aktivitet för att få en sådan samverkan mellan hemmenoch skolan att växa fram på orter där det icke är tillfredsställande i dettaavseende. Det är också viktigt att förslag kommerskyndsamt så att vi mot bakgrund av dess kunskaper och erfarenheter kan ta itumed de problem vi har. Jag vill även betona vikten av att vi fortlöpandeförändrar lärarutbildningen på ett sådant sätt att lärarna får hjälp att lösaproblem som de i sin tidigare utbildning inte har lärt sig att lösa.