prot · FV09112 · 1972-12-31 00:00:00 — Förhandhngarna leddes till en början av herr tredje vicetalmannen. § 1 Allmänpolitisk debatt (forts.) Efter att ha avlyssnat den här ekonomiskadebatten i skall jag glädja herr talmannen och kammarensledamöter med att deklarera att jag låter mitt som vanligt välskrivna anförandeoch min redovisning ligga kvar i portföljen och i stället inskränker mig tillatt försöka göra några reflexioner kring och kommentarer tiU i första hand denpartiledardebatt som vi har avlyssnat här . Jag har inte kunnat uraktlåta att både i debatten och ipressen lägga märke till hur undertecknad i all sin ringhet ständigt skildrassom den evige optimisten. 1 själva verket har jag inte så mycket emot det. Denegenskapen har väl varit mera drivkraft i samhällsarbetet än den motsattaegenskapen, dvs. Den tycker jag mig finna pä så mänga häll även iden politiska församlingen att den sannerligen behöver balanseras med ettinslag av htet frisk optimism. är det möjhgt att mina värderade pohtiska motståndareär mera pessimistiska på grund av det partipolitiska nitet än vad som i självaverket är erforderligt. Man gör den reflexionen när man följer den dagsaktuellaekonomiska debatten och upplyses om att vi under senare hälften av 1950-taletoch under praktiskt taget hade en pä sitt sätt ganskatillfredsställande och ibland, säger man, lysande ekonomisk utveckling i dethär landet. Undertecknad som har haft det angenämauppdraget att frän statsrädsbänken redovisa och försvara den förda ekonomiskapolitiken, oavsett det har varit mot , , ,eller , kan erinra om att det sannerligen inte harfunnits mycket tUl övers för några optimistiska tongångar från oppositionenssida om den förda ekonomiska politiken. Jag uteslöt med avsikt somvar betydligt försiktigare i sin kritik. Han hade ju dessutom under sex tillsju är pä ett medansvar för det hela. Jag erinrar mig framför allt debatterna i den gamla andrakammaren dä det inte var ovanUgt att regeringen anklagades för att ha förtnationen på något slags Golgatavandring - inte bara det svenska folket utanäven näringslivet och företagen - under inflationens och den ekonomiskaöveransträngningens förbannelse. upplever vi hur sakkunskapen i olika nationalekonomiskaexperters skepnad talar om den lyckligen gångna tiden på 1950- och 1960-talen.Bland annat har ju en, som statsministern uttryckte det, popprofessorapostroferats när han ifrågasatt en återgång politik som ettalternativ . Jag tror jag vågar säga, herr talman, att de somkommer att debattera de här frågorna jag vill inte säga fram pä 1980-taletutan inskränker mig till att säga i mitten eller förmodligen har en annan och mera balanserad bedömning även av de första årenpå än den som i oppositionens argumentering är gängse och populärjust . Det är arbetslösheten som har stått i förgrunden fördebatten och dominerar denna. Vi är på regeringssidan angelägna om att dennadebatt hålls levande. Vi vinner på att föra den debatten från mänskligautgångspunkter och frän behovet av att göra insatserna. Men vi vinner ocksä päatt föra den frän sä realistiska utgångspunkter som möjligt. Det förekommer juofta en sifferexercis och en sifferstatistik i detta sammanhang som gör attsvenska folket väl känner sig htet förvirrat inför denna debatt. Jag skaU inteägna mig åt något sådant. Det har ju tidigare i dagens debatt förts endiskussion på denna punkt. Men man kanske ändå borde återföra frågan i dessrätta läge. Låt mig dä konstatera att sä längt vi kan tro på de framräknadesiffrorna, som bhr föremål för revisioner i efterhand vi har ju inget annatatt hälla oss till - så är läget inom den organiserade arbetarklassen någotbättre denna höst än . Oktoberrapporten fränAKU-undersökningarna visar också ett bättre läge än vad som förelåg i oktoberför . Jag är emellertid angelägen om att säga att jag alltid ärberedd att ha vissa reservationer till ett material som bygger på ettintervjuklientel av 17 000 personer, vilket sedan multipliceras upp till attgälla för hela den ifrågavarande populationen på htet över 3,9 miljonermänniskor. Den aktueUa siffran över arbetslösheten har emellertid i denoffentliga debatten spelat en väldig roll, och den har förekommit även här . Jag vill därför bara i någon mån korrigera ett av inläggen. Den senastesiffran visar nämligen att vi har en högre sysselsättning än vad vi hade förett år sedan och att arbetslösheten är lägre än vad den var förett år sedan. Hur det än må vara i detta avseende kommer vi aldrig framtiU den exakta sanningen. Jag har velat säga detta självfaUet utan attnonchalera aUvaret i sysselsättningsläget - eftersom ju aUa frågor skaUredovisas så kortekt som möjligt. Det har kanske framkommit under debatten att vi fortfarandehar ett speciellt problem när det gäller sysselsättningen, nämhgen att entredjedel av våra företag saknar yrkesutbildad arbetskraft. Detär ju en gammal känd regel att ett tillgodoseende av företagens behov avyrkesutbildad arbetskraft i sm tur initierar möjligheter att anställaytterligare, icke yrkesutbildad arbetskraft. Den flaskhals som denyrkesutbUdade arbetskraften utgör är en strategisk faktor i hela vårsysselsättningspohtik. Detta innebär att omskolningen, den praktiskayrkesutbildningen och jag vägar också säga befrämjandet av rörligheten päarbetsmarknaden bhr sådan som vi i den praktiska arbetsmarknadspo-htiskaverksamheten fär lov att hålla ögonen öppna för som ett av medlen att kommatill rätta med de sysselsättningsbesvärligheter vi har . Härutöver krävs självfallet de speciella åtgärderna förungdomsarbetslöshetens bekämpande och för de kvinnor som anmäler sig påarbetsmarknaden. Regeringens förslag är ju bl. a. ett uttryck för att vi harögonen öppna för dessa senare synpunkter. Vilka vägar har man då att gä fram på när man skallattackera samhällsekonomin och försöka rätta till det som behöver rättas tUl?Dagens debatt har ju gällt de båda alternativa linjer som i den populäradiskussionen har rubricerats som den selektiva linjen och den generella linjen.I stället för de selektiva skulle man kanske kunna säga de mera planmässigtriktade åtgärderna och i stället för de s. k. generella de icke planmässigtriktade utan rent automatiska verkningar som man har förhoppningar om skulle gedet riktiga resultatet. är det, som man har påpekat, på det sättet attalldeles renodlade är självfallet inte de här båda alternativen. Det avgörandeär var man lägger huvudvikten, och regeringen har lagt huvudvUcten vid - låtmig använda uttrycket - det selektiva alternativet. Om hert tar fram statsministerns interpeUationssvar,så får han ett bestyrkande härav. Därför var jag något förvånad - jag tror inteatt jag hörde fel - när jag avlyssnade hur gjorde gällande att detförslag som redovisas är någonting av en frontförändring i politiken frånregeringens sida. Vad som mycket lapidariskt och snabbt redovisas iinterpellationssvaret ger ju vid handen att vi har arbetat med investeringsfondernaselektivt, att vi har arbetat med förstärkningar på bostadsbyggandets områdeoch att vi har arbetat med förstärkningar i fråga om beredskapsarbeten, i frågaom hjälp till kommunerna och till industriernas mUjövårdsanläggningar samt medutbildningsstöd framför aUt till ungdomar av ett par skilda typer. Vidarehar vi velat rasta upp nedslitna fastigheter, och vi har arbetat med och ämnararbeta med en förstärkt förmedlingsverksamhet. Vad som är nytt i det här förslaget är ju att vi förlängertiUämpnings-tiden för investeringsfonderna. Det 20-procentiga skatteavdragetför maskininvesteringar höjs, men det förändrar inte principen selektivt insattstöd. Vi fyller på med 10-procentigt avdrag för byggnadsinvesteringar - dethar kanske karaktären av mera generellt inslag, men det kan ju bara användas avdem som har ett förtjänstläge som möjliggör avdraget, och det har fortfarandekaraktären av en selektiv insats. Vi förlänger energiskattens hberalisering. Vitalar om att undersöka möjligheterna att förstärka exportkreditgivningen. Visäger att vi bibehåller ATP-avgiften som den är ; och i övrigt ärdet ingenting annat än ett fullföljande av den pohtik som är introducerad. När tar det till intäkt för att nu harregeringen kommit på bättre tankar, så mäste det väl antingen bero pä enslarvig läsning av svaret eller ett behov av att kamouflera sin dagsattityd.Med undantag för kravet på att arbetsgivaravgiftens höjning skaU annulleras harhan ju egentligen inte något annat att komma med än ett understödjande avregeringens synpunkter. Vid debatten här i kammaren om ekonomin den debatten har också berörts tidigare här - var skatterna den allt Jag avstår från att kommentera detta - jag har inget behov av att göradet - men det fördes under vårriksdagens sista dagar en debatt också omkonjunkturpohtiken. Jag brukar i allmänhet mte ha så mycket tUl övers föroppositionens reservationer till utskottsbetänkandena, men jag skaU citera denreservation som , centerpartisterna och folkpartisterna avgav tillfinansutskottets betänkande nr 25, vilket handlar om den ekonomiska politiken.Jag gör det med hänsyn till den tidigare förda debatten. Det ärriktigt att reservanterna inledningsvis säger "att denkonjunkturbedömning, som görs i den reviderade finansplanen, är för optimistiskbeträffande den närmaste framtiden". Men sedan vill reservanterna ha ett htet försvar för vadde tidigare, föregående höst, bundit sig för. Det som oppositionen framfördeför ett halvt är sedan var nog riktigt, sade reservanterna ,nämligen att man skulle ta bort löneskatten och sänka mervärdeskatten. Det varriktigt , sade man. Följaktligen var det inte riktigt detmåste vara den logiska konsekvensen - när man kom fram tih maj månad. Vidare anför reservanterna att man bör håUa en högarbetsmarknads-pohtisk beredskap. Där underströk reservanterna vad utskottetanförde i sitt betänkande, och utskottet underströk vad regeringen sade i sinproposition. Det rådde alltså enighet över hela linjen. Man underströk vidare i den här reservationen hurnödvändigt det är att man ser till att bättra på tiUgången av yrkesutbildadarbetskraft för att lätta upp den brist som förehgger på det området. "När det gäller finanspolitiken innebär det istatsverkspropositionen framlagda budgetförslaget en viss förskjutning iåtstramande riktning i förhällande tUl innevarande budgetår" dvs. det nuförflutna budgetåret. "Detta mäste enligt utskottets uppfattning ansesvara en riktig åtgärd. Det är angeläget, att staten inte genom en lika storupplåning som under innevarande är försvårar för näringsUvet att förstärka sinafinansiella resurser eller utestänger kommunerna frän de i överenskommelsenmed regeringen utlovade ökade länemöjligheterna." "När ett konjunkturuppsving väl kommer tUl ståndkommer de problem, som hänger samman med en alltför snabb pris-och kostnadsut veckling på nytt att öka.--- Utskottet vill instämma i det som sägs i motionen------ omatt valutaproblemen inte kan anses övervunna. Möjligheternaatt det redan under innevarande år, när den ekonomiska aktiviteten fortfarandeär låg, uppstår ett underskott i bytesbalansen inger oro." Jag har citerat det här, herr talman, därför att jagtillät mig att under gårdagen, i ett framträdande i televisionen, säga attoppositionens uppfattningar och regeringens uppfattningar omkonjunkturperspektivet var mycket samstämmiga så sent som . Ochregeringens bedömningar byggde på den expertis regeringen hade tUl sittförfogande, dvs. och de övriga ekonomiska experter som ärsamlade i finansministerns ekonomiska planeringsräd. Man säger vidare i det här betänkandet, som är intressantur många synpunkter, att man bör hälla igen på den kommunala aktiviteten. Manbör spara i fråga om statsutgifterna. Man bör göra klart för sig att ävenkommunerna är tvingade att spara. Detta anfördes således så sent som . Det var ettutlåtande som var klart återhållande, och allt det motiverades av att manbedömde konjunkturutvecklingen så att dessa yttranden var riktiga vid dettiUfäUet. kan man naturligtvis bli lurad på utvecklingen, och jagkan väl säga här, i det allmänna samförståndets intresse, att både regeringenoch oppositionen delvis har blivit lurade pä utveckhngen. Den konjunkturuppgångsom vi alla förväntade kom inte så snabbt som vi trodde vid vårriksdagensavslutning, men det innebär att regeringen har bevakat utvecklingen under dengångna tiden medan varit hemförlovad. Vi hade fram tiU augusti månad en relativt gynnsamutveckling i fråga om arbetsmarknadssiffrorna, och det är ju den förstasignalen på efterfrågan och anspänningen i konjunkturen. När de gickät fel håll fattade regeringen , i samråd med ,vissa stimulansbeslut. De följdes upp ytterligare och dekonfirmeras nu i en mer fullständig omfattning i den kompletteringspropositionsom vi avlämnar tiU . Då kan man ställa sig frågan: Hur bedömer man nukonjukturutveck-lingen? Är man även för optimistisk, är man förpessimistisk eller kommer man något så när rätt? Ja, det är ju egentligen baraframtiden som kan ge svar på det? Vi har att göra bedömningar efter den förmågavi har ibland är den bristfällig och efter de informationer som vi kan fåav utveckhngen pä olika ekonomiska strategiska områden i den inhemska ekonominoch utomlands. är det intressant att läsa vad andra instanser trorom utveckUngen. Här har under den tidigare debatten citerats en ekonomiskrapport från , och för fullständighetens skull bör jag väldä citera den ekonomiska höstrapport som har publicerat, förförsta gängen i mera vetenskaplig form. Där säger man följande; "Sysselsättningssituationen kräver stimulansåtgärderpå arbetsmarknaden även /73." Det är bl. a. vad vi nueffektuerar och begär godkännande av. "Allteftersom industrinsaktivitet ökar och arbetskraftsefterfrågan stiger kan emellertiddessa åtgärder kontinuerligt avvecklas." Man är således ganska bestämd påden punkten. De kan avvecklas . "Den successiva konjunkturuppgångenerfodrar att den expansiva ekonomiska pohtiken upphör frän och med 1973. "Enligt borde man följaktigen säga halt när det gällerexpansiv ekonomisk pohtik, om jag skaU läsa ordagrant, frän den 1 januari 1973.Vi har inte vägat vara så fräna i vår politik, men det är intressant att avläsadet. Och sä säger man: "Detta särskilt som man måste gardera sigmot möjligheten av ett eventuellt häftigt konjunkturförlopp.Bytesbalanshänsynen och de långsiktiga tillväxtkraven gör det rimligt attrestriktiva åtgärder i första hand inriktas mot offentlig efterfrågan ochprivat konsumtion." 1 detta läge anser nu oppositionen att man skall avståfrån att sätta beslutet om arbetsgivaravgiftens höjning i kraft. Jag har intekunnat undgå att å ämbetets vägnar följa den pubhcistiska debatten på dettaområde. Jag skuUe vilja accentuera det hela och kanske överdriva något när jagsäger: Menar ni verkligen att riksdagsbeslutet om den 2-procentigaarbetgivaravgiften kommer att knäcka företagen? Är den - det kan man tro närman hör era omdömen orsaken till dagens arbetslöshet? I ordningens intressebör man ju slå fast att den ännu inte har trätt i kraft. Det dröjer i runt den första skatteleveransen i fråga om denna förhöjdaarbetsgivaravgift skall äga rum. Men har den skrämsel som oppositionen ochmotståndarna lyckats uppamma gjort att den redan nu sprider sina verkningar inäringslivet? Ja, det kan ju tänkas, även om jag betvivlar det. Jag harnämligen den mycket bestämda uppfattningen att den här debatten har fåttaUdeles för stora dimensioner. Företagen är hkvida, inte bara genom att de försettsig länemässigt via likvida banker och bankerna i sin tur har bhvit hkvidagenom en mycket liberal riksbankspoUtik, utan företagen är också likvida genombättre vinster. Dessa vinstförbättringar torde hgga 1012 procentöver jag tar nu grova medeltal - vad vinstläget var 1971. Då kan man säga: "Ja, men Sträng vet ju ingenting om1973, när den här arbetsgivaravgiften träder i kraft." Och det är sant somdet är sagt. Vi vet ingenting om det. Men jag skuUe ändå väga gissa att det urvinstsynpunkt knappast torde bh sämre. Jag har sett en enda prognos för 1973.Den har gjorts av en av våra aUra största affärsbanker, och den slutar pä ettganska avsevärt bättre vinstläge än 1972. Försiktig som jag är avstår jagfrån att nämna några siffror. Det räcker med att här redovisa själva tendensen. Och varför skuUe inte situationen vara bättre 1973?Konjunkturinstitutet visar i sin höstrapport jag utgår ifrån att den liggersom korrektur på riksdagsledamöternas bord en ökning av industriproduktionenpå nästa är. Man redovisar en troUg ökning av exporten med 9procent i volym och i pris, dvs. en värdemässig ökning för svenskexport pä . Orderingången till den svenska industrin är för fiärdekvartalet 1972 i klart uppgående. Tredje kvartalet har varit htet mediokert,men fiärde kvartalet visar en klar förändring tiU det bättre. Det har också varit en hel del prisstegringar, som man medett visst detektivarbete i de ekonomiska tidskrifterna sä småningom kan tafram. sker alla de här prisjusteringarna under mycket diskreta former och iregel utan all publicitet. Varför vet jag inte; jag anar det, men jaginskränker mig till att säga detta. Jag skulle kunna fråga hur många av ledamöterdet är som har reda på att verkstadsindustrin har höjt sina exportpriser underförsta halvåret i förhållande tUl och verkstadsindustrin har ju betraktats såsomen tämligen verksamhetsgren, sett ur konjunkturuppgångenssynpunkt. Vi vet att våra massaproducenter har genomfört en prisstegringpå sin försäljning ut till , en prisstegring som ändå är så pass stor attden betalar praktiskt taget hela arbetskostnaden i fabriken för att ta frammassan från rundvirket i vedgärden. är jag medveten om att en och annan säger; "Strängtalar ju för de stora företagen, och de klarar sig alltid. Men tänk pä de små!" Ja, i regel är det väl de stora företagen som har mycket folk och de småföretagen som har litet folk. Den förhöjda arbetsgivaravgiften är ju relateraddirekt tUl antalet anställda. Från de utgångspunkterna bör man, menar jag,betrakta problemet. Jag har i ett offentligt anförande försökt göra en enkelberäkning. Jag sade att om det är ett företag som sysselsätter tio man och gervar och en , så har det en århg lönekostnad pä . 2procent på det är . Eftersom den här avgiften är avdragsgill itaxeringen är nettot . var det fråga om tio man, och därför ärdet per man. Det betyder således exakt och anställd.Man kan naturligtvis säga; "Lägg pä den ena pinnen efter den andra, ochtih slut har du knäckt kamelens rygg." Men om vi vet vad pä enmånad innebär , så tycker jag knappast att den kostnadsbelastningenriktigt harmonierar med aUa de skräckskUdringar man här ruUar upp. Man färbetala de där om man anlitar en hantverkare på den svenskalandsbygden . Det är ju detta det är fråga om. Även om jag intenonchalerar den här kostnaden, så är det alldeles orimhgt att göra den tillnågonting tiU vilket företagens vara eller icke vara så att säga fixeras. SkaU den här arbetsgivaravgiften, som det har sagtstidigare, finansiera skattesänkningen. Jag tar det som en absolut framgång iden politiska debatten att i varje fall herrar FäUdin och numera är medpä skattesänkningen som sådan, dvs. att det är rimUgt och riktigt att svenskafolket i gemen frän får tillbaka en tusenlapp på sin skattper år. Det är möjligt att även är med pä det, och i så faU skullevi ju ha den politiska enigheten pä den punkten. Men det intressanta är ju att när man frän oppositionenssida säger att man på den här punkten nu är beredd att ansluta sig tillregeringen, sä kommer man aldrig ifrån frågan hur man skall finansieraskattesänkningen. Då tror man att man har nått lösningen genom att säga attdär kan finansministern öka pä det statliga budgetunderskottet eller med andraord, som det här har sagts , låna till skattesänkningen. Man kan föraresonemanget, menar , att med modern budgetfilosofi behöver man intehålla så hårt pä de gamla normerna. Man kan låna tiU skattesänkning som man kanlåna tiU annat, och det hela gäller bara en bedömning: Vad tål det dagsaktuellaläget i fråga om likviditetspåspäd-ning? uppstår först en fråga: Hur skall man låna de därpengarna? Jag har en benägenhet att vilja tänka vidare när jag hör sådana härdjärva förslag. Skall man ta pengarna på den långa kapitalmarknaden, så kan jaghänvisa till vad de borgerliga reservanterna sade i finansutskottets betänkandenr 25 i är; Det betyder att man gör intrång på den kapitalmarknadsom behövs för industriell utbyggnad och för upplåning. Och framförallt där är jag nog ett sanningsvittne - kan jag aldrig undvika att ställasinför kravet från industrins sida på garantier för att fålåna på svensk kapitalmarknad mer än vad man lånar nu och få de garantiernamera beständigt för framtiden. Slutsatsen av det, herr talman, är att några 2-2,5miljarder extra, som staten skulle ta hand om på den svenska kapitalmarknaden,finns inte om man är beredd att ta ansvaret för den finansiering som industrioch kommuner nödvändigtvis mäste ta ur det sparandet. Dä kvarstår naturligtvisinget annat än att den här upplåningen för att finansiera skattesänkningen, somskulle formera budgetunderskottet mellan 2 och 2,5 miljarder, mäste tas ibanksystemet. Har oppositionen egentligen tänkt pä det? Har igenom vad det skulle innebära? Staten går till bankerna och lånar förstatens utgiftspohtik. är de pengarna tillbaka i bankernaigen och skapar underlag för en likviditetsuppladdning. Staten fortsätter attlåna, och sedan går mljangsen vidare. Då har man spätt pä en banklikviditet somgör det hela omöjligt att behärska när man kommer in i ett annat konjunkturläge med sug efter arbetskraft och efter reala resurser. har vi visserligen en del hållhakar pä bankerna. Vi harju både likviditetskvoter och kassakvoter, vi tillämpar straffräntor vidrefinansie-ringen i , och vi kan hitta på andra ting också. Men ärman så djärv som oppositionen är och rekommenderar den likviditetsuppladdningsom jag logiskt kommit fram tiU att oppositionen rekommenderar, då förslår intede nuvarande reglerna för att behärska en anspänning i en uppåtgående konjunktur.Då blir det förmodligen fråga om att skärpa både Ukviditetskvoter ochkassakvoter och straffräntor och vad det nu än kan vara fråga om. Och vad manär ängslig för ute i näringslivet, det är ju repetitioner av den hårdakreditpohtik som vi upplevde . Tränger man in i det här problemet finner man alltså attoppositionen mte har anvisat några lösningar. Vi måste finansieraskattesänkningen med arbetsgivaravgiften, om vi vill ha en skattesänkning. Sedan är det ju ändå en väsentlig skiUnad - jag säger dettill : Man kan låna till en viss gräns för att klara de akutafinansiella behoven när det gäller att finansiera beredskapsarbeten och sättain pengar för arbetslöshetens bekämpande. I en annan konjunktur försvinner denutgiften automatiskt. Men lånar man till skattesänkningen försvinner ju inteden situationen i ett konjunkturomslag, såvida man inte är beredd att vid dettillfället gä ut och höja skatten och ta in pengarna den vägen. Jag tror inte att man från er sida är beredd att dra denkonsekvensen, och därför har man denna avgörande skillnad, om man kostar på sigdiskussionen om att visst kan man låna tämUgen obegränsat i en sädan här tid.Det är ändå fråga om vad man lånar tiU - om det är tUl utgifter som försvinneri en annan konjunktur eller om det är till utgifter som permanentas även i enannan konjunktur. All ekonomisk politik, herr talman, måste ju planeras förväxlingar i läget, och all ekonomisk pohtik måste ändå som bakomligganderättesnöre ha en klar blick för de strategiska faktorerna i en samhälletshushållning som ligger i begreppen handelsbalans och bytesbalans. Vi fär ettöverskott i vår bytesbalans på ca 400 miljoner som det prognostiseras för år1972 - allt enhgt - och det är med en relativtförsiktig konsumtionsefterfrägan från privatpersonernas sida. Låt mig säga attvi kommer att fä en ökning av den privata konsumtionen som ligger mellan 2 eller något sådant . Det mesta talar väl för attkonsumtionsökningen blir högre .