prot · FV09102 · 1972-12-31 00:00:00 — och ;sstatstjänste-mannasektion har i sina remissvar ansett att den nuvarandeordningen medger tillfredsställande kontakter mellan verket och regeringen.Avtalsverket framhåller, att i dess arbetsutskott ingår statssekreteraren förden enhet inom som handlägger lönefrågor samt enföreträdare för departementet som är sakkunnig i budgetärenden. Arbetsutskottetsammanträder minst en gäng . Därutöver förekommer direkta kontaktermellan avtalsverkets generaldirektör och det statsråd som svarar för lönefrågorför statsanställda. Sammansättningen av den statliga delegationen vidkollektivavtalsförhandlingar 1 motsats tUl dessa remissinstanser har och SR i sinaremissvar förklarat att de delar de uppfattningar som förs fram i motionen samtanser att ett statsråd bör vara delegationens ordförande. Jag vill påpeka attden övervägande delen av de berörda tjänstemännen tillhör TCO och SF, vilkaanser att motionen bör avslås. Utskottet vill erinra om att motiveringen för inrättandetav avtalsverket var att de högsta politiska instanserna i princip bör stä friai förhällande tiU förhandlande och avtalsslutande parter. Det ansågs böraundvikas att som part pä arbetsgivarsidan uppträder någon som har det politiskaansvaret för att samhällets medlings- och förlikningsverksamhet ställs tillparternas förfogande eller för att andra åtgärder vidtas till skydd förarbetsfreden. Enligt utskottets mening mäste det föreligga starka skäl för attdenna för statstjänstemännens förhandlingsrätt principiellt viktigautgångspunkt skall överges. Utskottet kan inte finna att motionärerna anförtsådana skäl. De förändringar som kan vara erforderliga för att förbättraavtalsverkets kontakter med regeringen bör kunna genomföras inom ramen förnuvarande system. Jag yrkar bifall till utskottets hemställan. HerrOSKARSON (m): Jag tycker att det av den redogörelse somherr i här har lämnat framgår rätt klart att den s. k.princip, som han talar om, har man redan naggat i kanten för att inte säga har övergett den. Jag har väldigt svårt att förstå att det skulle varanågot större avsteg, om man nu lät statsrådet ta steget fullt ut och vara ordförande,alltså själv kunna delta i förhandlingarna, själv ta emot förslag och självkomma med sina förslag i stället för att ha nuvarande ordning. är detstatssekreteraren som, skulle jag vilja säga, springer som en skottspole mellanförhandlingsrummet och statsrådets ämbetsrum och talar om för statsrådet deförslag som framställs och av statsrådet får direktiv som statssekreterarensedan vidarebefordrar till förhandlingsdelegationen. Jag har som sagt väldigtsvårt att förstå att den ordning som föreslås i motionen skulle innebära någotavsteg från den princip som man har naggat så mycket i kanten att detinte finns någonting kvar. Det av oss föreslagna systemet skulle vara betydligtsmidigare och mera lättarbetat och leda till snabbare resultat. i (s): Gentemot vill jag framhålla atttvå av de stora arbetstagarorganisationerna, TCO och ,har förklarat att de för sin del är nöjda med den ordning som råder, varförjag inte anser att man kan göra något avsteg på den punkten. Här har man sagt att det skulle gå betydligt snabbare medden anordning som talar om. har pekat på delångdragna förhandlingar som sker på den privata arbetsmarknaden. Där går sannerligeninte förhandlingarna fortare än vad de gör inom statens förhandlingsväsen. Jag vill,herr talman, yrka bifall till utskottets förslag. HertOSKARSON (m); Jag tror att också i Rödebyhar klart för sig att erfarenheterna från de senaste avtalsförhandlingarna varatt nuvarande system är osmidigt och att förhandlingarna tar tid. hänvisarherr tiU att två stora tjänstemannaorganisationer har avstyrkt motionen.Men jag vill peka på att de andra två har tillstyrkt, och det bestyrker denuppfattningen att det förekommit en onödig tidsutdräkt och onödigakomplikationer just på grund av det nuvarande systemet. Sedan är det, som jag sade tidigare, så att man pä denenskilda fronten, alltså beträffande näringslivet, och likaså i fråga omkommuner och landsting förhandlar direkt med dem som har att fatta beslutet.Jag kan inte förstå annat än att det måste vara ett betydligt meratidsbesparande och framför allt ett betydligt mera smidigt arbetssätt att kunnage och ta argument, att kunna ge och ta förslag direkt över bordet i ställetför att man här skall ha en springpojke som vidarebefordrar förslagen tillstatsrådet och sedan kommer tillbaka med uppgift om vad statsrådet egentligenvill. Sammansättningen av den statliga delegationen vidkollektivavtalsförhandlingar i (s): är så pass nytt att jag tyckeratt vi ännu ett tag kan fortsätta med den nuvarande ordningen innan vi börjargöra någon översyn av den. Det är dock ett ganska ringa antal medlemmar som hartillstyrkt motionen. Om vi ser på medlemsantalet - jag är medveten om att maninte alltid kan utgå frän detta - finner vi att ochTCO:s statstjänstemannasektion representerar 320 000 av de 388 000 som ärberörda av avtalsverkets förhandlingar. De förbund som har tillstyrkt motionenhar alltså inte mer än 68 000 medlemmar. Överläggningen var härmed slutad. Propositioner gavs på bifall tiUdels utskottets hemställan, dels reservationen av herrar och ,och förklarades den förra propositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedanherr begärt votering upplästes och godkändes följandevoteringsproposition; Den som viU att kammaren bifaller inrikesutskottets hemstäUan i betänkandetnr 15 röstar ja, den det ejvill röstar nej. Vinner nej har kammaren bifallit reservationen av herrarNordgren och Vid omröstning genom uppresning förklarades flertalet avkammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Då begärderösträkning verkställdes votering med omröstningsapparat. Denna omröstning gavföljande resultat: Ja - 260Nej - 35 Direktiven tiU utredningen rörande arbetsfredslagstiftningen § 23Direktiven till utredningen rörande arbetsfredslagstiftningen Föredrogs inrikesutskottetsbetänkande nr 16 i anledning av motioner om direktiven till utredningen rörandearbetsfredslagstiftningen. I detta betänkande behandlades motionen 1972:766 av m. fl. (vpk) varihemställts att med uttalande att i motionen anfördaproblemställningar borde läggas till grund för utredningen angåendearbetsfredslagstiftningen skulle överlämna motionen till utredningen förbeaktande samt motionen1972:1412 av m. fl. (fp). 1. att riksdagenskulle avslå motionen 1972:766, 2. att motionen1972:1412 inte föranledde någon åtgärd. Reservation hade avgivits av herrLorentzon (vpk), som ansett att utskottet under 1 bort hemstäUa, att i anledning avmotionen 1972:766 begärde att Kungl. Maj:t utfärdade tiUäggsdirektiv tillarbetsrättsutredningen i enlighet med vad reservanten anfört. HertHALLGREN (vpk): I motionen 766 till årets riksdag har vänsterpartietkommunisterna krävt att de direktiv som getts till utredningen rörandearbetsfredslagstiftningen vidgas väsentligt. Vi anser att direktiven bör ges enklarare och bestämdare utformning, framför allt när det gäller de förarbetarklassen och dess organisationer vitalaste frågorna. Vpk har krävt att degamla förhatliga klasslagama, dvs. kollektivavtalslagen och lagen omarbetsdomstol, väsentligen revideras, att § 32 i Svenska arbetsgivareföreningensstadgar ogiltigförklaras genom lagstiftning. Vi har också i motionen preciseratvad som i lag bör tUlförsäkras de anställda och deras fackliga organisationerför att ge de anställda grundläggande demokratiska rättiglieter. Utskottsmajoriteten har liksom vid tidigaretillfällen avstyrkt våra yrkanden. Vi har naturligtvis inte väntat oss någotannat. Det har aldrig varit direktivförfattarnas mening att utredarna skullebindas att framlägga förslag i denna fråga som kom att väsentligt ändra påarbetsköparnas dominerande maktställning i arbetslivet. I direktiven talas om att medbestämmanderätt förarbetstagarna pä olika nivåer i företagen i första hand bör åstadkommas genomavtal. Utredningen bör undersöka i vilka frågor arbetsgivarens tolkningsföreträdeskall avskaffas. Den bör också undersöka grunderna för den kritik som riktasmot arbetsdomstolen, dä särskUt mot metoden att skapa rättsregler genomprejudikat i stället för genom lagstiftning. Arbetsdomstolens praxis böranpassas till utvecklingen på arbetsmarknaden. I direktiven sägs också attfredsplikten i kollektivavtalslagen inte bör rubbas. Direktiven i sin helhethar formats så, att man redan nu kan förstå att de förslag som är att väntainte kommer att innebära några som helstförändringar i grunden när det gäller maktförhållandet mellan arbetsköpare ochlönearbetare. Visserligen sägs det i direktiven att utredarna äroförhindrade att ta upp andra frågor än dem som nämnts i direktiven. Vi troremellertid inte att så kommer att ske. De som utreder frågan är naturligtvisinte intresserade av att åstadkomma sådana förändringar som vpk har föreslagit.Vpk är det enda parti som har drivit dessa frågor i ett flertal år och skapaten stark opinion bland de svenska arbetarna. Det är också anmärkningsvärt attdet parti som verkligen har drivit den här frågan inte är representerat iutredningen. Man har naturligtvis inte velat ha med någon frän vpk, ty däskulle det ha kunnat bli kontroversiellt när det gäller just de frågor som upp och väsenthgen behandlas. Vad som är att vänta förslagsvägen - och sommöjligen kommer att genomföras -är väl att man i någon mån förändrar ellerskyler över de värsta skamfläckar inom arbetslivet. De förslag i avgörandefrågor som vpk har lagt fram har utskottsmajoriteten avvisat som icke önskvärdalösningar. Att 4 § i kollektivavtalslagen och 3 § i tjänstemannalagenavskaffas är en av förutsättningarna för att det skall ske en väsentligförändring av maktförhållandena. Har inte de lokala fackföreningarna möjlighetatt vid förhandlingar tillgripa strejk som påtryckningsmedel mot arbetsköparnaom inte förhandlingarna leder fill önskvärt resultat är lönearbetarnasrepresentanter satta på undantag och kan inte uträtta något annat än attacceptera de eventuella nådegåvor som i bästa fall kan komma frånarbetsköparhåll. Förhandlingsordningen känner vi alla tiU. Den är spikad iSaltjöbadsav-talet. Vi vet också att den ordningen pä senare tid har förts upppå det centrala planet och att förhandlingarna börjar med att LO och SAFförhandlar om ett huvudavtal, en central uppgörelse. När detta har skettförhandlar branschförbunden och fackförbunden om en förbundsuppgörelse, ochförst i tredje hand, när dessa uppgörelser är träffade, kommer de lokalafackföreningarna in i bilden. Dä är redan dessa uppgörelser bundna avfredsplikt, vilket naturligtvis klavbinder de lokala fackföreningarna och gördet omöjligt att sätta kraft bakom de lokala kraven. På samma sätt är naturligtvisförhållandena reglerade när det gäller lokala tvister. Man skall förhandlalokalt, man skall sedan förhandla centralt. Sedan har man att gå till domstoleller lösa tvisterna. Några andra medel finns inte,eftersom man är bunden av fredsplikt. Bestämmelserna om strejkförbud i kollektivavtalslagen ochtjänstemannalagen måste därför avlägsnas, och att lagen om arbetsdomstol måsterevideras är en naturlig följd av de förslag vi har lagt fram om ändringarbeträffande fredsplikten. 1 direktiven ges inte något klart besked om hur och påvilka punkter regeringen vill ändra kollektivavtalslagen så att lönearbetarnaoch deras organisationer skulle få, som man säger, mer jämbördig ställning motarbetsköparna. Man förutsätter att tolkningsföreträde för arbetsköparnafortfarande skall finnas kvar i vissa frågor. Redan det innebär att inte någragenomgripande förändringar är att vänta. Om förhandlingarna skall varameningsfulla för lönearbetama måste arbetsköparnas tolkningsföre- Direktiven till utredningen rörande arbetsfredslagstiftningen Direktiven till utredningen rörande arbetsfredslagstiftningen De fackliga organisationerna mäste ha lagstadgad rätt att förhandlai alla frågor. De mäste ha lagstadgad rätt att tillgripa strejk när inteförhandlingarna leder till något resultat. De mäste ha möjlighet att avbrytahälsofarliga arbeten. Det måste finnas rätt att välja löneform och framför alltatt säga nej till otidsenliga produktions- och tidmätningsmetoder som användsför att öka utsvettningen. Vidare måste finnas lagstadgad rätt att hindrauppsägningar och omplaceringar i arbetslivet. Vi har också krävt att man enhgtlag skall ha rätt att ha möten och agitation på arbetsplatserna. Det ärdemokratiska krav. De krav som rests i motionen och som enligt vår meningskulle ha legat till grund för utredningen angående arbetsfredslagstiftning harsåledes avvisats. Ett godkännande av dessa krav skulle innebära väsentligaförändringar och flytta fram lönearbetarnas positioner. Då först kunde man talaom en förändring till det bättre i fråga om jämbördighet lönearbetare kontraarbetsköpare. Den avgörande maktfrågan, dvs. äganderättsförhållandet, skullenaturligtvis inte mbbas om våra nu framlagda förslag tillgodosågs; den fråganhar vi preciserat i andra sammanhang och i andra motioner. Men arbetarklassenoch dess organisationer skulle få ett effektivare vapen i sina händer att brukai klasskampen mot arbetsköparna och mot den svenska storfinansen. De senaste årens händelser på arbetsmarknaden har medförtatt regeringen och den fackliga rörelsen har tvingats aktualisera dessa frågor.Samarbetsideologin är hotad. Stora arbetargrupper tillgriper strejkvapnet föratt tillkämpa sig bättre arbetsförhållanden klasskampen har skärpts. En av orsakerna tiU att dessa frågor utreds är att manmäste lugna lönearbetarna och se till att de inte ställer för långtgående kravi maktfrågorna eller agerar utanför klasslagarnas råmärken. Man kan hänvisa tiUatt dessa frågor är under utredning, att lösningar kommer att föreslås och attutredningen inte bör störas i sitt arbete. Vad vi har att vänta är i bästa fall en ansiktslyftning avhuvudavtalet, dvs. , och vissa delar av gäUande klasslagar. Direktivens inriktning är inte att ändra pä klassamarbeteteller att i grunden ändra på de odemokratiska förhållanden på arbetsplatsernasom skapats av klasslagarna och § 32 i SäF:sstadgar. Genom motionskravet vUl vpk i grunden ändra på dessaodemokratiska förhållanden och skapa en möjlighet för lönearbetarna och derasfackliga organisationer att verka på det sätt som de från begynnelsen skapadesför, nämligen att vara ett effektivt vapen i klasskampen mot kapitalet och motstorfinansen. Jag vill rned hänvisning till vad vi anfört ivår motion och vad jag nu sagt yrka bifaU till vpk:s reservation tillinrikesutskottets betänkande nr 16. HertÅKERLIND (m): Jag vill säga några ord i anslutning till detta betänkandedärför att den motion av m. fl. som här behandlas upptar frågorsom jag själv tidigare motionerat om, nämligen huruvida utrednmg-en omarbetsfredslagstiftningen får i uppdrag att behandla även frågan ombristande skydd för arbetssökande och frågan om precisering av denförhandlingsrätt som tillkommer den fackliga organisation som företräder enmindre del av medlemmar i en viss yrkesgrupp. Dessa frågor har behandlats vid flera tidigare riksdagar,och uttalade utskottet att därest föreningsrättslagstiftningen togsupp i ett större sammanhang skulle den då aktualiserade frågan komma attprövas, nämhgen frågan om utvidgningen av lagstiftningen att gällaföreningsrättsskyddet för arbetssökande. Samma inställning har man haft vid ettsenare tillfälle. I sitt betänkande nr 1971, där de här frågornabehandlades, begärde inrikesutskottet direktiv för den utredning som sedan blevtillsatt. Utskottet skrev där; "Den av utskottet föreslagna utredningen bör, somtidigare anförts, omfatta bl. a. en allmän översyn av lagen om förenings- ochförhandlingsrätt. De i motionerna upptagna frågorna om föreningsrättsskyddetför arbetssökande och förhandlingsrättens innebörd kan väntas bli belysta underutredningsarbetet." Det var alltså vad utskottet då förutsatte för det härarbetet. Jag konstaterar med tillfredsställelse att inrikesutskottet nu i sittbetänkande nr 16 säger: "De frågor som behandlas i motionen prövades avutskottet i samband med att utskottet begärde översyn avarbetsfredslagstiftningen. Utskottet anförde då att utredningen borde omfattabl. a. en allmän översyn av lagen om förenings- och förhandlingsrätt. Frågornaom föreningsrättsskyddet för arbetssökande och förhandlingsrättens innebördkunde enligt utskottets uppfattning väntas bli belysta underutredningsarbetet." Vidare säger utskottet att det"vill ånyo som sin uppfattning uttala att utredningsuppdraget får ansesomfatta hela det lagkomplex som brukar benämnas arbetsfredslagstiftningen ochtill vilket lagen om förenings- och förhandlingsrätt räknas". Så långt ärvi helt överens. Men sedan avslutar man det hela med att föra in en litenbrasklapp -som jag uppfattar det: "Kommittén är enligt sina direktivoförhindrad att ta upp de frågor som motionärerna behandlar." Jag tyckeratt man helt klart och konsekvent skulle ha sagt inte bara att den äroförhindrad utan att man förutsätter att den skall ta upp de här frågorna,eftersom man har förutsatt att de kommer att tas upp. För min delanser jag att det var litet onödigt med den här brasklappen. När nu de här frågorna ändå skall tas upp i utredningen,hoppas jag att även de problem jag har sagt borde utredas - bl. a.frågan om den svenska lagstiftningens överensstämmelse med internationella överenskommelser kommer att beaktas i sammanhanget. Jag är glad över att utredningen harkommit till stånd, men jag hoppas att den här lilla brasklappen, attutredningen är oförhindrad att ta upp frågorna, inte leder till att de stoppas under mattan. De är för viktiga för det. Direktiven till utredningen rörande arbetsfredslagstiftningen HertANDERSSON i (s): Den utredning om arbetsfredslagstiftningensom begärde har tillsatts, och de direktiv som den harfått spänner över hela arbetsfältet. Direktiven tiU ut- redningen rörande arbetsfredslagstiftningen tiv, därman skulle precisera vilka frågor som skall tas upp. Vi är inte vana vid att enutredning skall bindas vid att lägga fram speciella förslag innan den harundersökt förhållandena och utrett hur problemet ser ut, och därför vill inteutskottet vara med om att ge utredningen dessa tUläggs direktiv. Naturligtvis är och kommunistema i övrigtinte tillfredsställda med direktiven som de är utformade, på den grunden anser att de skulle vara mer preciserade. Vi kan nog vara överens om attmed den uppläggning som direktiven har sä kommer alla dessa spörsmål attbehandlas som och kommunisterna har tagit upp i sin motion och ireservationen. Därför avstyrker utskottet förslaget. Även den fråga som tog upp kan naturligtvisutredningen göra en översyn av. Att det står "oförhindrad" innebarinte att utredningen inte skulle ha de möjligheterna. Det där med brasklapptror jag inte är sä fariigt, , utan om man finner att detta är ettproblem kommer även det att tas upp till behandhng. Jag ber att få yrka bifall till utskottets hemställan. HerrHÄLLGREN (vpk): i säger att maninte kan ge så bestämda direktiv och anvisningar till en utredning utredningen måste få möjlighet att undersöka förhållandena. Det har manhänvisat till i direktiven, där man framhållit att utredningen skall undersökahuruvida den kritik som riktats mot arbetsdomstolen är riktig. Det behövs inte.Verkningarna av § 32 behöver heller inte utredas ~ vi känner såväl till dem.Lönearbetarna ute på arbetsplatserna har fått känna på verkningarna avbestämmelsen. konstaterade ordföranden i ,, att § 32 borde avskaffas möjligt. säger i att utredningen ivarje fall bör få utreda dessa frågor och se vilka verkningama är. Jag tyckeratt det är onödigt. De krav som vi har ställt är fullt berättigade, och dettaborde ha bestämt inriktningen av utredningens arbete. Hert i BUlingsfors (s): gör saken ganska lätt för sig;det är bara att besluta om att ta bort den paragrafen, den lagen och denförordningen utan att sätta någonting i stället. Ja, vill man ha anarki påarbetsmarknaden då skall man gå pä den linjen att man inte har några som helstregler och förordningar. Utredningen, som skall arbeta, har som inriktning attskapa ett rättvist partsförhållande. Men det mäste finnas reglerat i avtaleller i lag. Därför kan man inte gå på den linjen förordar ochsäga att det är sä klart att vi kan avskaffa dessa lagar och förordningar somär förlegade. Jag kan hålla med om att de är förlegade, men det måste bli någotnytt i stället. Därför, , kan vi inte behandla dessa problem sålättvindigt. HertHÄLLGREN (vpk): Jag tror att det är iBillingsfors som gör det lätt för sig när han säger att vi föreslår att manbara skall ta bort vissa bestämmelser och inte ha någonting annat i stället.Detta uttalande mäste ju bottna i att han inte ens har lyssnat på vad jag harsagt, att han inte ens har läst motionen eller den reservation som är fogad tUlinrikesutskottets betänkande. I både motionen och i mitt anförande harklargjorts vad vi skall ha i stället. Men naturligtvis ligger det sä till inte på socialdemokratiskt häll kan acceptera detta, därför att det skullevara en alltför stark inbrytning i klassamarbetet och därför att det i grundenskulle förändra karaktären på den svenska fackföreningsrörelsens agerande. Detskulle med andra ord kunna ge fackföreningarna möjligheter att verka på etthelt annat sätt och begränsa arbetsgivarnas maktställning på arbetsplatserna. Direktiven till utredningen rörande arbetsfredslagstiftningen Överläggningenvar härmed slutad. Propositioner gavs på bifall till dels utskottetshemställan, dels reservationen av , och förklarades den förrapropositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedan begärtvotering upplästes och godkändes följande voteringsproposition: Den som vill att kammaren bifaller inrikesutskottets hemställan i betänkandetnr 16 punkten 1 röstar ja, den det ejvill röstar nej. Vinner nejhar kammaren bifallit reservationen av . Vid omröstning genom uppresningförklarades flertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Dåherr begärde rösträkning verkställdes votering med omröstningsapparat.Denna omröstning gav följande resultat: Utskottets hemställan bifölls. § 24 Föredrogs inrikesutskottets betänkanden: Nr 17 i anledning av motion om vidgning av det avtalsbaraområdet för stats- och kommunaltjänstemän Nr 20 i anledning av motion om skydd för den svenskaarbetsmarknadspolitiken i multinationella företag Kammaren biföll vad utskottet i dessa betänkandenhemställt. Sysselsättningen för handikappade och pensionärer § 25Sysselsättningen för handikappade och pensionärer Föredrogs inrikesutskottetsbetänkande nr 21 i anledning av motioner angående sysselsättningen förhandikappade och pensionärer. I detta betänkande behandlades motionen 1972:67 av . (vpk), motionen 1972:158 av m. fl. (fp), såvitt nu var ifråga, motionen 1972:375 av m. fl. (fp) vari, med hänvisning tiUvad som anförts i motionen 1972:386, hemstäUts att hos Kungl.Maj;t begärde att pensionsålderskommittén fick till uppgift att även lämnaförslag på åtgärder samhället kunde vidta för att underlätta för äldre som såönskade att fortsätta sitt arbetshv samt motionen 1972:1411 av herrar () och (). A. attriksdagen skulle avslå motionen 1972:67, B. att motionen 1972:158,yrkandena A 1 b och c, inte föranledde någon åtgärd, C. attmotionen 1972:1411 inte föranledde någon åtgärd, D. att skulleavslå motionen 1972:375. Reservation hade avgivits av herrar i (fp)och Ekinge (fp), som ansett att utskottet under D bort hemställa, att med anledning av motionen 1972:375 som sinmening gav Kungl. Maj;t till känna vad reservanterna anfört. Till betänkandet hade fogats ettsärskUt yttrande av (vpk). TUl det betänkande från inrikesutskottet somvi nu går att behandla har vi folkpartirepresentanter fogat en reservation, somknyter an till partimofion till årets riksdag om de äldressysselsättning. Det är självfallet ingen ny fråga. har diskuterat denmänga gånger . Pä en hel del punkter är vi väl också överens.Det är beträffande framgångslinjema för att nå målen som uppfattningarna gårisär.