prot · FV098 · 1972-12-31 00:00:00 — någontingsom har betydelse för denna fråga. I övrigt viU jag bara säga till att jaghåller med om att samhället skall söka vidta skyddsåtgärder, och i den mån dethär rör sig om människor av den kategori som nämnde så faller judetta under de allmänna skyldigheter som den förebyggande socialvården har. Fm FR/ENKEL (fp): Om jag inte är fel underrättad är det enenmansutred-ning som gör den här översynen, och jag vädjar till herrjustitieministern att man i denna utredning verkligen allvarligt tänker pådessa frågor och utformar tUlämpningsföreskrifter. Visst är det fel, herr justitieminister, att man inte kankomma åt dem som drar in minderåriga i verksamheten. Det är ju det vi inte kan!Om socialministern hade varit närvarande nu i kammaren, så tror jag att hanliksom jag och många andra riksdagsledamöter skuUe kunnat berätta att han fåttbrev från olyckliga föräldrar, som berättar om sina flickor , somdragits in i denna verksamhet. Flickorna får en rätt stor penningsumma till attbörja med och tror att det är lättförtjänta pengar. Hjälp oss att skydda vårabarn - så ber man. Det är det vi måste försöka göra. Och det är något fel påparagraferna, om vi inte kan komma åt de människor som utnyttjar dessa flickor.Vi har haft det bekanta fallet i , där en tolvårig flickautnyttjades. Där blev vederbörande straffad. Men det är ett enda fall. Vi vetatt flickor utnyttjas i denna verksamhet. Åldersgränsen blir alltlägre. Jag vädjar därför om att man tänker på denna sak, när manskriver dessa tillämpningsföreskrifter. Överläggningen var härmed slutad. §7 Om samordning av abortlagstiftningen i de nordiska länderna Herr justitieministern erhöll ordet för att besvaraherr i (m) i kammarens protokoU för intagna fråga,nr 7, tiU herr socialministern, och anförde: i har frågatsocialministern om han är beredd att verka för en samordning avabortlagstiftningen i de nordiska länderna. Frågan har överlämnats till mig förbesvarande. väcktes i ett medlemsförslag om enrekommendation tiU regeringarna att undersöka förutsättningarna för en enhetligabortlagstiftning i . Förslaget var närmast föranlett av att man iSverige året innan hade tillsatt en abortkommitté med uppgift att göra enöversyn av abortlagstiftningen. Initiativet i ledde tUl attSverige inbjöd de andra länderna tUl samarbete på området. Följande år tiUsattes abortkommittéer i ochFinland. Den norska regeringen beslöt att följa arbetet i kommittéerna genom enobservatör. Det kan här nämnas att ny abortlagstiftning hade trätt i kraft Kommittéerna i , och hade gemensammaöverläggningar i vilka även den norske observatören deltog. På grundval avförslag från de danska och finska kommittéerna utfärdades nya abortlagar iDanmark och . Dessa lagar skiljer sig åt i viktigahänseenden. beslöt att inte företanågon ytterligare åtgärd med anledning av medlemsförslaget. Den svenska abortkommittén avlämnade som bekant förra åretsitt betänkande med förslag till ändringar i abortlagstiftningen. Betänkandetär under remissbehandling. Den nu lämnade redogörelsen visar att det för närvarandeinte torde finnas fömtsättningar att komma längre i fråga om samordning avabortlagstiftningen i de nordiska länderna. Jag avser därför inte att vidtanågra särskUda åtgärder i detta syfte. Men under det fortsatta lagstiftningsarbetethär i kommer självfallet lagstiftningen i de andra nordiska ländernaliksom de erfarenheter som man där har vunnit att beaktas. den 20 januan 1972 Om samordning av abortlagstiftningen i de nordiskaländerna HertWERNER i (m): Det är med ett visst beklagande som jagtackar för det lämnade svaret. Justitieministern säger "att det förnärvarande inte torde finnas förutsättningar att komma längre i fråga omsamordning av abortlagstiftningen i de nordiska länderna". Ä jo, herrjustitieminister. Ni skall ju skriva en proposition i detta ärende, och Ni harväl ändå någon makt i regeringen och kan föra fram Era egna intentioner. Det är väl inte så att justitieministern har fallit för deenkla skrivningar som finns i abortkommitténs betänkande, t. ex. uttalandet attabortlagarna i och "i allt väsentligt överensstämmer medkommitténs förslag" tUl ny lagstiftning på området? Det är ju ytterligtsubjektivt. Jag kan försäkra justitieministern att mycket av det som kommitténanser oväsentligt, det anser stora delar av vårt folk som något mycketväsentligt. Justitieministern måste väl ändå hålla med om att detföreligger väsentliga olikheter, när man i de övriga nordiska ländernaupprätthäller förbudet mot abort, medan lagförslaget här i går ut påfri abort, alltså en avkriminalisering av aborterna. Här gäller det en mycketviktig principfråga. Inte kan justitieministern låta sig nöja med ett sådantglapp mellan lagstiftningsprinciperna i de skandinaviska länderna! Man kannaturligtvis säga att lagen i praktiken ändå kommer att fungera på samma sätt.Ja, det är riktigt, om man ser det i ett mycket kort perspektiv. Men lagarnautvecklas ju undan för undan i enlighet med den principiella rättssyn somlagstiftaren representerar. Har vi nu helt motsatta principiellagrunduppfattningar om aborter - det har vi uppenbarligen; utredningen slinkerifrån en diskussion om livets värde och behovet av ett skydd för livet förefödelsen - kommer också utvecklingen på det rättsliga området attgå skilda vägar. Med kort perspektiv kan det verka som om en ändradrättsuppfattning vore ganska ofarlig, men den principiella grundinställning sombetänkandet andas kan komma att få mycket allvarliga konsekvenser för livetbåde i dess begynnelse och i dess Ang. införandet av spärrar vid psykologutbUdningen Jaghoppas verkligen att justitieministern beaktar detta när det blir dags attskriva en proposition. Det vore olyckligt om vi finge ettÄbortpolen mitt i . Överläggningen var härmed slutad. § 8 Ang. införandet av spärrar vid psykologutbildningen Herr statsrådet erhöll ordetför att besvara hen i (vpk) i kammarens protokoU för den18 januari intagna fråga, nr 17, till herr utbildningsministern, och anförde; i har frågat chefenför hur han ser på införandet av spärrar vidpsykologutbildningen, vilka allvarligt kan komma att påverka redan inleddastudier för ett stort antal studerande. Enligt fastställd ärendefördelningankommer det på mig att besvara frågan. Enligt nu gällande bestämmelser får utbildningsnämndfastställa det högsta antal studerande som under ett läsår får börjaforskarutbildning eUer psykologutbildning inom ett ämnesområde. En sådanbegränsning förutsattes när statsmakterna fattade beslut om enreformerad forskarutbildning. Vid samtliga universitet har man, med någotundantag, för innevarande budgetår beslutat begränsa intagningen tillpsykologutbildning i såväl psykologi som pedagogik. Universitetskanslersämbetetsförslag rörande psykologutbildningen has ännu inte kommit in tiU departementet.Uppgift om förslagets närmare innehåll och dess ekonomiska konsekvenserföreligger alltså inte. Jag kan därför, för dagen, inte redovisa departementetsställningstagande i frågan. Jag vill endast erinra om att den som avlagtfilosofie kandidatexamen på den s. k. psykologlinjen har en avslutad, klartyrkesinriktad utbildning. HerrBERNDTSON i (vpk): Jag tackar statsrådet för svaret påmin enkla fråga. Bakgrunden tiU den är den oro som kommit till uttryck blanddem som genomgår psykologutbildning över planerna på att införa en spärr mittunder utbildningen. Följden skulle bli att ett mycket stort antal av destuderande inte skulle kunna fullfölja de femåriga studier de påbörjat. "När vi började studera visste vi ingenting om att vikunde stoppas mitt i vår utbildning", säger flera studerande som anser siglurade. Det är väl uppenbart att de som satsat utbildning inte utanvidare viU finna sig i att därefter bli utspärrade och endast få anställningsom biträdande psykologer i stället för att fortsätta utbildningen ochbli självständiga psykologer. De skäl - ekonomiska och andra - som anförts föratt införa spärrarna har också starkt ifrågasatts. De som känner sig lurade gör det uppenbarligen också avdet skälet att studier på denna linje inte medför särskUt storamöjligheter att välja annan studie- eller yrkeslinje. De som passerat intagningsspärten och satsat på en långoch krävande utbildning kan inte finna det särskUt uppmuntrande attutbildnings- myndigheterna"höjer snöret" mitt under utbildningen, med klart syfte att flertaletinte skall klara av det utan faUa ur. Statsrådet talar i sitt svar om gäUandebestämmelser för intagning på olika utbildningslinjer. Detta är väl delvis enannan fråga, eftersom det här gäller nya spärrar . Vidare säger statsrådet attuniversitetskanslersämbetets förslag rörande psykologutbildningen ännu intekommit in till departementet. Jag har svårt att tro att detta skulle innebäraatt statsrådet inte har någon åsikt om den fråga som så livligtdebatteras. Jag vill gärna ställa en kompletterande fråga: Är man inomutbildningsdepartementet medveten om den situation ett stort antal studerandevid psykologutbildningen skuUe råka i genom dessa spärrar och överväger mannågra särskilda åtgärder för att mildra de negativa verkningarna? Ang. införandet av spärrar vid psykologutbildningen Jag har också i tidningarna läst uttalandenom att de studerande känner sig lurade därför att de mitt underutbildningsgången skulle få avbryta studierna. När jag läste dessa uttalanden,gjorde jag den reflexionen; Tänk, om alla svenskar kunde göra det så lätt försig! Den som vUl bli lektor och startar utbUdning tiU filosofie kandidatexamenmen sedan inte får möjlighet att fortsätta med doktorsstudier kan också medsamma rätt som dessa psykologistuderande stäUa sig upp och säga; Jag känner miglurad därför att jag inte fick hålla på att studera det jag vUle så länge jagviUe. Vårt samhälle är inte sådant att det kan erbjuda allamänniskor att studera precis vad de vill hur länge som helst. Situationen ärden och det vet de studerande att samhället erbjuder en mycket fin och påde senare åren starkt upprustad utbildning fram tiU en filosofiekandidatexamen, som utan speciell komplettering via Psykologförbundetger möjlighet till anställning som biträdande psykolog, alltså en klartyrkesinriktad utbildning. Vidare finns det andra befattningar i samhället,självklart färre till antalet, för vilka det krävs en ännu högre kompetens.Därför ger samhället möjlighet tUl utbildning för ett mindre antal personertill psykologexamen. Men den examen har precis samma ställning i systemet somdoktorsexamina har. har bestämt, att utbildningen frånkanditatexamen tUl doktorsexamen och de kortare utbildningsvägarna mellankandidatexamen och doktorsexamen som psykologexamen är ett exempel på tUlsin omfattning skall vara beroende på de resurser som stårtUl skilda institutioners förfogande. I det här fallet är det många som gärna skulle vilja gåvidare och läsa på psykologexamen. Resurserna är begränsade, och följaktligenhar myndigheterna på fältet infört de resursspärrar som måste införas som enföljd av statsmakternas beslut angående forskarutbildningsreformen. Därför är min inställning här entydig. Universitetskanslersämbetetskommande förslag synes vara helt i linje med de riktlinjer förforskarutbUdningen som har fastställt för några är sedan. Ang. införandet av spärrar vid psykologutbUdningen. HerrBERNDTSON i (vpk); Jag menar nog att man grundligt bör funderaigenom effekterna av spärrar av detta slag. Vilka kommer exempelvis att kunnagä vidare studier? Toppbetyg och betygsspetsar behöver inte tiUvarje pris tyda pä de lämpligaste egenskaperna för psykologverksamhet. Allasådana spärrar har ändå den svagheten. Jag tror att man inte skall hysa någonövertro på spärrar inom utbUdningsområdet över huvud taget. För dagen har jag dock främst önskat rikta uppmärksamhetenpå de problem som de studerande ställs inför och efterhöra regeringens meningpå den punkten. Men av svar på min andra fråga att döma är dettydligen inte särskilt mycket att vänta för dessa studerande. Behovet av utbildade psykologer är, såvitt jag förstår, isjälva verket mycket stort, bl. a. enligt de uppgifter som har inkommit frånolika institutioner såsom kriminalvårdsanstalter, ungdomsvårdsskolor, barnavårdsnämnder,barnstugor, familjebyråer och många andra. Nya områden tiUkommer ju. Detmotsägs inte av det förhållandet att det faktiskt finns arbetslösapsykologer; orsaken härtUl är att inte tiUräckligt många tjänster harinrättats. Jag menar att även denna fråga kan ses på samma sätt somandra sysselsättningsfrågor. Anledningen tUl att vi har tusentals arbetslösabyggnadsarbetare är som bekant inte att vi har tillräckligt med bostäder.Tvärtom har vi bostadsbrist. Det är typiskt för den nuvarande situationen attarbetslöshet kan råda inom områden, där många angelägna uppgifter fortfarandeär olösta. Först vUl jag lämna en upplysning till herrBerndtson i om det urvalsförfarande som man har anledning räkna medkan bli aktuellt, när denna nya form av psykologutbildning kommer tiU stånd.Enligt det utredningsförslag som kanslersämbetet grundar sitt ställningstagandepå kommer man vid urvalen på de olika orterna inte enbart att beaktastudieresultaten i utbildningen för filosofie kandidatexamen, utan man kommeräven att ta ganska stor hänsyn till praktisk erfarenhet frånpsykologverksamhet. Därför, hert , tror jag att man kommer att undgåden svårighet som talar om och som i andra sammanhang är enrealitet. Slutligen, herr talman, vill jag klargöra för herrBerndtson och andra att vår tiUsynsmyndighet på detta område, nämligensocialstyrelsen, är helt införstådd med kanslersämbetet om att man bör ha delsen utbildning tUl biträdande psykolog - den treåriga utbildning som ärbeslutad -, dels vid sidan av den en påbyggnadsutbildning förpsykolog-tjänstemas innehavare. delar med andra ordkanslersämbetets uppfattning, som strider mot den uppfattning som hertBerndtson tydligen ställer sig bakom, nämligen att alla psykologer, vilkentjänst de än får, skall ha en femårig utbildning. Där står åsikt mot åsikt, ochjag lutar, som framgick av mitt första anförande, mot den ståndpunkt som socialstyrelsenoch kanslersämbetet här intar. Herr förste vice talmannen anmälde att iLinköping anhålht att tiU protokollet få antecknat att han inte ägde rätt tillytterligare anförande i denna debatt. Överläggningen var härmed slutad. § 9 Om förening av vissa tjänster vid och Om förening av vissa tjänster vid institutetoch Herr statsrådet erhöll ordetför att besvara ' (fp) i kammarens protokoU för den 18 januariintagna fråga, nr 21, till herr socialministern, och anförde: har frågat chefen för socialdepartementetom han vill medverka till att tjänsten som professor i oral kirurgi vidKarolinska institutet förenas med tjänsten som föreståndare för avdelningenför tand- och käkkirurgi vid . Frågan har överlämnats tillmig för besvarande. Enligt statsmakternas beslut kommer organisationenför tandläkarutbUdning i att byggas ut. Nya lokaler för odontolo-giskutbildning och forskning kommer att uppföras i anslutning tiU sjukhus.De nuvarande lokalerna på kommer enligt beslutet att under enövergångsperiod utnyttjas för tandläkarutbUdning med de nyalokalerna i . De båda enheterna kommer att under övergångsperiodenutgöra en gemensam organisation, bl. a. för att de samlade resurserna skallkunna utnyttjas så effektivt som möjligt. Den högst kvalificerade lärarpersonalenkommer att vara gemensam och svara för undervisningen såväl på HoUändargatansom i . I kommer tandsjukvården att organiseras inom ramen fören tandsjukvårdscentral liksom i och . De nuvarande tjänsterna somprofessor och biträdande professor i kliniska ämnen kommer enligtstatsmakternas nämnda beslut att normalt förenas med tjänst som övertandläkarevid tandsjukvårds-centralen, allteftersom tjänstinnehavarnas verksamhetförläggs tUl Huddingeenheten. Enligt planerna kommer sålunda innehavaren av professureni oral kirurgi att tillika vara övertandläkare vid tandsjukvårdscentralen iHuddinge. Denna beräknas kunna tas i bruk under /75. Mot bakgrund av vad jag nu anförtkan jag inte anse det rimligt att genomföra en sådan förening av tjänster somherr har ifrågasatt. HertROMANUS (fp); Det kan kanske tyckas, att det som jag hartagit upp i den här frågan är en administrativ detalj av föga allmänt intresse.Den berör emellertid ett mycket viktigt problem, nämligen i vilken utsträckningmedicinsk sakkunskap skaU komma tUl uttryck i tandläkarutbUd-ningen.TandläkarutbUdningen syftar naturligtvis framför allt till undervisning om tandsystemets sjukdomar och deras behandling, men tand- Om förening av vissa tjänster vid institutetoch läkarna måste också få en orientering omsjukdomstillstånden i de kroppsdelar som omger tänderna, dvs. käkarna ochmunhålan, och den undervisningen meddelas just i ämnet oral kirurgi. I många fall yttrar sig sjukdomar i andra delar av kroppengenom symtom i tänderna och deras omgivning. När det t. ex. gäller cancer imunhålan är tandläkaren ofta den som först ser sjukdomsbilden. Det ärnaturligtvis viktigt för patienten att tandläkaren då vet vad det är fråga omoch att han kan känna igen sjukdomen på ett tidigt stadium. För detta fordrasdet patientmaterial och även sängar, så att man kan lägga in patienterna. Dettaär bakgrunden tiU min fråga. Såsom har framhållits av lärarna i oralkirurgi vid på i är patientantaletdär otUlräckligt, och man behöver därför få tiUgång tUl de patienter som finnsinlagda på . Professorn i oral kirurgi har t. ex. framhållitatt patienttUlgången bara undantagsvis ger underlag för undervisning inom allade områden som jag nämnde tidigare. Som exempel nämner han att undervisningenbeträffande käkskador bara någon enstaka gång i två fall -blivit tUlgodosedd inom det material man har tUlgång tiU på . Detär klart att detta är ett bekymmer. pekar statsrådet på . Man har tidigaretrott att detta sjukhus inte skulle bli färdigt , men sägerherr i sitt svar, som jag tackar för, att det kan börja tas i bruk redan1974/75. Jag vill då fråga dels om delar min syn på angelägenhetenav att ha ett kliniskt inslag i undervisningen i oral kirurgi - aUtså tillgångtill patienter - dels hur länge man måste fortsätta att undervisa i oralkirurgi på , när man kan komma över tUl Huddingesjukhuset, ochvilka åtgärder som övervägs för att åstadkomma en bättre ordning under denövergångstid som ändå nämns i svaret, så att man verkligen får en förbättring. Attdet föreligger allvarliga bekymmer med denna undervisning råder det ingettvivel om. Den fråga som i sitt inlägg tarupp är ju en gammal fråga, och där är man, med ett enda undantag, överens inomKarolinska institutets båda fakulteter såväl den medicinska som denodontologiska och inom sjukvårdsorganisationen, både på KS och på annat håll,om att den nuvarande ordningen är den enda möjliga. Att det är svårt att alltid få tillräckligt gottundervisningsmaterial för de studerande på tandläkarlinjen är riktigt, men inteminst KS har gjort mycket stora ansträngningar för att underlätta förtandläkarhögskolans ledning att ge eleverna en meningsfylld undervisning, däräven käkkirur-gisk expertis medverkar. Man är , som sagt, allmänt överens omatt den organisatoriska lösning som jag antytt i mitt svar är den enda möjliga.En expert, den avgående professorn, har opponerat sig. Han har gjort en särskildframställning i saken. Den har vederbörligen behandlats, men alla är överens omatt hans krav inte är riktiga. Det är dessa krav som nu förvidare. Vadslutligen gäUer ' speciella fråga om hur man skall garderasig under övergångsåren i så att tillräckligt undervisningsmaterialkommer att finnas för de odontologie studerande kan jag inte svara annat än attmyndigheterna här vidtar så många och goda åtgärder som möjligt inom ramen förtillgängliga resurser. Det är självklart att vissa svårigheter kommer attuppstå särskUt /75, när tandsjukvårdscentralen ärfärdig men sjukhuset i övrigt inte blivit färdigställt. Med goda krafters hjälptror jag emellertid att undervisningen skaU bli fullgod även för de studentersom då får sin käkkirurgiska utbUdning. Om förening av vissa tjänster vid institutetoch HerrROMANUS (fp): Jag vill inte på något vis ifrågasätta deansträngningar som gjorts från att vara tUlmötesgäende närdet gäller att underlätta ifrågavarande undervisning och skaffa fram detviktiga patientmaterialet. Tvärtom tror jag att man gjort mycket positivainsatser, men det är klart att det har sina sidor att, hksom hittiUs skett,bedriva undervisningen på två håll och framför allt att det patientmaterial manhaft till förfogande på varit otillräckligt. Hur man ordnar saken rent tekniskt eller administrativt äremellertid inte någon huvudsak för mig. Det viktiga är att de som utbildas tilltandläkare verkhgen får tiUgodogöra sig en allmänmedicinsk utbildning. Jag trorinte att det är riktigt när statsrådet säger att i stort sett alla deinblandade utom en enda skulle vara nöjda. Jag kan härvidlag bara citera vadsom sägs i yttrande över den framställning som herrMoberg nämnde. Där säger rektorsämbetet att det är önskvärt, att den oralakirurgin får en så nära lokal samordning med sjukhuset som möjligt. "Detbör därför närmare utredas hur i indicerade fall tillgång skall beredas lärarnai oral kirurgi till operationslokal- och sängavdelning inomkirtirgblocket." Litet längre ned i samma skrivelse säger man också attsamarbetet bör utbyggas. Detta är naturligtvis det viktiga för framtiden, men detär också ett annat sätt att säga, att de nuvarande förhållandena är otillfredsställandeoch att undervisningen tyvärr inte kommer att bli särskilt lyckad omövergångstiden blir lång. Ätt jag tagit upp frågan om de två tjänsterna sammanhängermed att innehavarna av dessa avgår just . Man skulle alltså inom ramen av ettoch kunna passa på att göra en bättre samordning. Sedan skulle denna samordning naturligtvis följa med till detnya Huddingesjukhuset. I fråga om en annan sak råder fortfarande viss oenighet.VUken medicinsk sakkunskap skall man kräva av dem som skall undervisa i dettaämne? Det finns anledning att återkomma till denna fråga. Ämnet oral kirurgibehandlar inte bara tänderna utan även munslemhinnans och käkarnas allmännasjukdomslära, de käksjukdomar som härrör från tänderna och behandlingen av dem,tand- och käkskador och deras kirurgiska behandling, sjukdomar i spottkörtlarnaoch slutligen narkoslära. Alla dessa områden skall behandlas, varför det inteär självklart att det är tUlräckligt att vederbörande lärare är övertandläkare;det bör också finnas medicinsk specialistkompetens. TUl detta finns det somsagt anledning att återkomma. Ang. principerna för tjänstetillsättningar inom rennäringsadministrationen modifierar sig i sitt senasteinlägg. Om jag förstått det rätt menar han att man skulle som ett provisoriumtUl dess att är utbyggt förena tjänsten som professor vidtandläkarhögskolan med tjänsten som överläkare i käkkirurgi vid Karo-hnskasjukhuset. Det är en frågestäUning som ingen annan än , migveterligt, har väckt. Det framgår av mitt svar och jag upprepar det, att det ärav alla accepterat att det är en omöjlighet att innehavaren av denna professurbåde skall vara överläkare på och övertandläkare påHuddinge sjukhus. Vi är alla överens om att det är en omöjlig konstruktion. Dåhar man att välja, och då är alla utom en professor överens om att professornpå bör ha sin tjänst förenad med överläkartjänst i . Överläggningen var härmed slutad. § 10 Ang. principerna för tjänstetillsättningar inom rennäringsadministrationen Herr jordbruksministern ordet för att besvara (vpk) i kammarens protokoll för den11 januari intagna fråga, nr 3, och anförde: har frågat om jag är bereddredogöra för principerna vid tiUsättning av tjänster inom den nyarennäringsadministrationen. Tjänster inom den nyarennäringsadministrationen tillsätts efter samma principer som tjänster inomstatsförvaltningen i övrigt, dvs. enligt regeringsformens 28 § efter"förtjänst och skicklighet". HerrTAKMAN(vpk): Det är en vacker princip somjordbruksministern citerar, men fler än jag har frågat sig om den principen ochenbart den har blivit tiUämpad i det aktuella fallet.