prot · FV09140 · 1972-12-31 00:00:00 — Det kan vi göra om vi är beredda påatt skattesubventionera eller på något annat sätt göra vår export billigare. Dåaccepteras det just därför att andra nationer skattesubventionerar när desäljer i öster. Den största delen av vår export den tUl västvärlden-skattesubventionerar vi inte. Det är därför den riktiga handelsmarknad vi haroch där gäller dessa regler - det kommer man aldrig ifrån. Då kan man säga; Kommer detta att innebära att vi går moten UtveckUng som är ödesbestämd? Allt fler maskiner komraer tUl, allt färremänniskor behöver anställas. Om man har i bakgrunden att dessamaskiner producerar en vara, framställer en produktionsvolym, så är ju dettadet avgörande. Jag brukar enkelt uttrycka det så att så länge vi harmöjligheten att balansera vår utrUceshandel, så länge vi med exporten kanbetala detta lands för varje är ökade import och de förluster vi gör på tjänstesidan,så länge är det en fördelningsfråga, och man behöver inte ha den härfatalistiska synen att vi inte skall kunna skapa sysselsättning framöver.40-timmarsveckan är ju inte något absolut slutmål. Det finns väl mycket somtalar för att vi parallellt med den tekniska utveckUngen skall kunna fortsättamed att nedbringa arbetstiden och på samma sätt somvi har gjort och . Och får människorna mer fritid,någon mer fri dag , så sitter de ju inte bara och rullar tummarna,hoppas jag. Fåfäng gå lär mycket ont, heter det, och svenska folket koramerinte att slå sig tUl ro med att sitta stUla. Människorna vUl ut, de vill haaktivitet, något som i sin tur kräver sysselsättning på servicesidan och mycketannat. Man behöver inte se fatalistiskt på utveckhngen, men raanraåste å andra sidan kräva att svensk industri är med i den tekniskautvecklingen, om vi gör anspråk på att hålla den standard vi har och bygga påden ytterligare . Detta återför raig, herr talman, tUl en annan gammal tankesom väl av och till kommer i skymundan och just nu kanske är i skymundan.Gösta och skrev något av en ekonomisk teori,som sedermera i långa stycken har varit vägledande för den officiella poUtiken.Denna teori har inneburit att de slagkraftiga företagen skall förses med folkmedan de företag, vilka i en internationell konjunktur som är öppen mot helavärlden inte kan hävda sig med mindre än att de möjligen betalar osedvanligtlåga löner, får finna sig i en viss dämpning i sin verksamhet, när nu intespecifika beredskapsmotiv spelar in och gör att man den vägen bromsarutvecklingen. Och så har det varit. Jag representerar själv ettfackförbund som har reducerat arbetarantalet från skallvi säga 150 000 tiU 15 000-20 000. Men produktionen i det svenska jordbrukethar sannerligen inte minskat, tvärtom vi har en större produktionsvolym änvad vi hade tidigare. Det finns andra näringar som har gått samma väg när denutländska konkurrensen och den öppna handehi har gjort det omöjUgt för dem attklara anständiga löner - eUer löner i en nivå som är jämförbar med vad folk iallmänhet tjänar här i landet. Och är det nödvändigt att satsa på deprogressiva företagen. Om de nu råkar vara stora så är det inget fel i det,eftersom dessa stora företag, som jag har sagt, baserar sig på enunderleverans från de små företagen. säger man att den tvåprocentiga arbetsgivaravgiftenknäcker de små företagen. Jag har säUan upplevt där frågan om dentvåprocentiga arbetsgivaravgiften har så dominerat den politiska debatten förealla andra frågor. På ett alldeles särskilt sätt har den blivit den punkt kringvUken den poUtiska debatten har rört sig, och jag menar att det inte ärmotiverat att göra den till en så stor fråga. Man brukar ibland diskutera skatteutvecklingen i vårtland. Jagskall beröra det raycket kort, och på den punkten kan jag ge LarsWerner ganska rätt. De senaste decenniernas utveckling på skatteområdet ärklart favorabel för företagen i förhållande tUl de enskUda personerna allahar kanske inte observerat detta. Vi tog in i statsskatt från de svenska bolagen 1 mUjard 156 miljoner. Är 1971 tog vi in i statsskattfrån de svenska bolagen 1 mUjard 120 railjoner, således 36 miljoner mindre. Parallelltmed detta har skatteinleveransen från enskUda personer ökat ungefär fyragånger. Då kan man säga: Men det är ju finansministerns fel att ensådan här utveckling har fått äga rum. Ja, jag har varit medveten om dennautveckling, och jag har väl också accepterat den i aUt väsentligt, därför attjag har sagt mig att i en nation med en så utvecklad och slagkraftigfackföreningsrörelse som den svenska bör det finnas möjligheter för löntagarnaatt ta ut den del de skaU ha. Jag tror att de gör det också det överraskarherr att jag säger detta. Och det bör ju även finnas någonting på andrasidan förhandlingsbordet när fackföreningsrörelsens förhandlare sätter sig nedoch diskuterar hur kakan skall delas. Jag skäras därför i och för sig inte för den härutvecklingen. Men den ger ju klart vid handen att den direkta bolagsskatten ärinte något medel, om raan säger sig att näringslivet eller företagarsidan börlämna en rimlig kontribution till statskassan på samma sätt som de enskUdaindividerna gör det rent skattemässigt. Vi har i runt tal 100 000 aktiebolag i det här landet. Vihar 150 aktiebolag noterade på börslistan. Jag satte mig ned och tittade på statistiskacentralbyråns redovisningar . Det visar sig att de där I 50 företagensvarar för nio tiondelar av den direkta statsskatten från näringslivets ochbolagens sida. De 99 850 andra bolagen svarar för en tiondel. Detta betyder inte att finansministern har någon alldelesspeciell kärlek till de stora företagen. Men möjligen kan ju den här våldsammairritationen ha sin naturliga förklaring i att arbetsgivaravgiften kommer maninte undan att betala vare sig man är stor eller liten får man betala den.Jag har sagt att den stora företagaren får betala så mycket mer,därför att han har flera anställda, och den företagaren klarar sig medmindre, därför att han har fä anställda. Men där är alla likställda. Sedan kanman diskutera om det är rättfärdigt eller orättfärdigt. De siffror jag haranfört är emellertid så pass intressanta att jag tyckte att det möjligen fannsmotiv för att få in dem i kammarens protokoll. har en annan fin idé som jag har bemötttidigare och tvingas bemöta även och kanske göra litet ledsen. Jagtror det är fel att gå ut bland arbetarklass och försöka övertygaarbetama om att förekomsten av stabUa industrier, som säUer sin produktion påen hård världsmarknad i konkurrens med andra länders industriföretag, gerhygglig vinst, som i sin tur ger möjlighet tUl goda löner och stabilasysselsättningar, inte är en fråga om någonting annat än att raan bestäraraersig för detta på regeringsplanet. Man skall bara på regeringsplanet bestämma attnu skall det på olika håll här i landet etableras basindustrier som gersysselsättning. Ja, det är lätt att säga. Men verkligheten är betydligt hårdarenär man synar den närmare. Vi konfronteras ju med dessa frågor ävenpå regeringsplanet. Jag hoppas att med de senasteinvesteringarna skall bli ett lönsamt företag. Det är en basindustri i ettområde av landet där det behövs sysselsättning. HittUls har det i dessaavseenden inte varit någon speciell glädjekälla, men satsar vi hårt ochfränt för att se om vi kan göra det lönsamt. Vi kan också se på de statliga skogsindustriernasmöjligheter att göra vinster. De möjligheterna är något så när hyggliga. Mendet är inte så att man på ASSLs styrelsemöten bestämmer sig för att nu skall visnabbt bygga ut verksamheten där och där och etablera nya tidningspappersbruk,craftlinerbruk, massafabriker och sågverk. Det är en väsentligt svårare fråga,där det gäUer att penetrera såväl råvarutUlgångar som marknadsläge ochkonkurrensmöjligheter och mycket annat. Jag skulle kunna fortsätta medverkstadssidan, där staten ju också har varit inne och skaffat sigerfarenheter. Jag har inte sagt detta för att ge i - den senare är kanske litet mera försiktigi dag -något speciellt material för att kritisera den statUga verksamheten,utan jag har helt enkelt gjort det därför att den insyn man får i produktiv ochindustriell verksamhet i vårt land gör att man nalkas de områdena med störrerespekt än vad gör. Man går inte bara upp i talarstolen ochbeställer en rad basindustrier på olika håll i landet, industrier som skaUklara problemen med avseende på sysselsättning och mycket annat. Jag nämnde att de gamla teorier som och påsin tid myntade hade kommit litet i bakvatten i den gröna vågens tidevarv, meni långa stycken håller de även under gröna vågens tid. Det är inget tvivel omatt den tredjedel av landets industrier inte i glesbygden uppe i norr utan påandra håU som saknar yrkesutbUdad arbetskraft men som skuUe kunna geett ytterUgare tUlskott tUl landets försörjning och sysselsättning för dearbetslösa, har utomordentliga svårigheter med att få denna arbetskraft. Ocharbetsmarknadsstyrelsen meddelar nu att den rörelsestimulerande politUc som harvarit ett av de väsentliga inslagen i arbetsmarknadspolitiken under 1950- och1960-talen och som är en av förklaringsgrunderna tUl den snabba ekonomiskautvecklingen, även om den har haft sina negativa sidor, nu är svårare att föraän tidigare. Man är inte lika benägen att flytta dit där arbetena finns;man förväntar att arbetena skall komma dit där man själv befinner sig. Vissaansträngningar kommer att göras i den riktningen, raen ora man väntar sig förmycket och tror för mycket på det, så raåste jag sora min personligauppfattning erkänna att det är risk för att man blir besviken. Jag skuUe väl också avslutningsvis kunna sägaytterligare något men skall avstå från det eftersom jag började raitt inläggmed att honorera oppositionens talare - visserligen med någon reservation - förderas föredömUgt korta och koncentrerade inlägg. Denna utblick Utet vidsidan om utskottets betänkande har jag emellertid gjort därför att jag tyckeratt den passar in rent allmänt i en större konjunkturpolitisk debatt. Under detta anförande övertog herrtalmannen ledningen av karamarens förhandlingar. HerrKRISTIANSSON i (c) kort genraäle: Herr talraan! Finansministernbörjade med att säga att jag måste bestämma mig för om jag vill höjakommunalskatterna eUer om jag var 5 protokoll 1972. nöjd medresultatet av Strängs skatteutspel. Varken eller jag har någrasvårigheter när det gäller att bestärama sig. Jag tror det är betydUgt svårareför egna partivänner - där har det blivit rena snurren efter herrSträngs utspel. partivänner här i t. ex. krävde förrahösten att kommunalskatten skulle höjas med mer än vad kommunfullmäktigesedan beslöt och sade då att det var oansvarigt att ligga lägre. höll mansig av solidaritetsskäl pä den lägre nivån, aUtså den :man ansåg omöjlig , och den nivån skaU håUas också . partivänner i sade enligt ett referati från ett rådslag att de var vilUga att höja skatten med hela tvåkronor. kom skatteutspel, och då varlojaUteten fullständig. Jag sade i mitt anförande att det är positivt att manstoppar skattehöjningen, för också jag tror att vi nått skattetaket. Men jagvill säga jag har sagt det tidigare från denna talarstol - attdet är orimUgt att inför svenska folket här skall framstå somvärnet mot skattehöjningar. Under tid som finansminister har vi juändå kunnat inregistrera den största skattehöjning som någonsin har drabbatsvenska folket. Man sänker nämUgen inte kommunalskatterna genom attdiktera att komraunerna inte får höja dem. Man måste naturligtvis också sänkakostnaderna. Men med denna rekommendation ålägger statsmakterna (densocialdemokratiska och koraraunistiska majoriteten) kommunerna ytterligareutgifter vi kan som exempel ta höjningen av de koraraunala hyresbidragen frånden , löneskatten sora inte är fullt korapenserad, barnstugornasutbyggnad osv. ; allt detta skall följas upp och det måste i sin tur slå igenorai högre kostnader. Här stäramer inte lära och leverne. Jag kan också illustrera detta med att berätta attlänsarbetsnämndernas folk vare sig det är på eget initiativ ellerom det är iscensatt uppifrån åker ut och ber koraraunema och landstingen attnu skaffa frarn jobb. Hur skall det vara möjUgt när inte kommunerna har någraresurser? Man kan hålla skatten nere , om manförbmkar reserver, tar ut högre avgifter för tjänster osv. Men i det långaloppet kan man inte hålla skatten nere om inte kostnaderna sjunker. Jag kaninte finna annat än att detta utspel är avsett att klara regeringen undankritik från medborgarna fram till nästa val. Det kan rubriceras: Efter osssyndafloden. HerrLÖFGREN (fp) kort genraäle: Det finns ingen möjUghet att ta upp allt vadherr Sträng anförde med anledning av mina synpunkter, men jag tycker att det ärväsentligt att vi klarar ut hur det förhåller sig raed skattebelastningen förnäringslivet. Storleken av de lönesumraor sora betalas av företagen kanberäknas Ugga vid . avgifter av olikaslag uppgår till åtrainstone av denna lönesumma och företagendärigenora belastas med 15 å är det en klen tröst förföretagen att kan redovisa att det meUan 1956 och 1972 blivit enminskad skattebelastning för företagen. borde också tänka Utet på vad sora har drabbatde enskilda skattebetalarna genom det extra skatteuttaget på 2miljarder kronor på grund av de felaktigt utformade preliminärskattetabellerna.Visserligen får många redan nästan år ett lägre skatteuttag, men jag tror attprisökningar äter upp denna vinst och kanske mer därtiU, och då blir man kanskeinte lika glad över den här julklappen från . tyckte att det var egendomligt attnäringslivet kunde orka med att betala så våldsamma ökningar avlagerinvesteringarna. Det finns naturUgtvis olika förklaringar tiU de storalagerökningarna. En av orsakerna är att företagen i en begynnande nedåtgåendekonjunktur får råvaror och lager av färdiga produkter i större utsträckning ände önskar. Företagen kan inte koraraa ifrån de åtaganden de gjort när de räknatraed en annan konjunktumtveckhng. Man har också i hög grad en ansvarskänslamot sina anställda och låter produktionen pågå även om man inte kan sälja aUasina produkter. Det är under sådana förhållanden inte konstigt om det uppstårkraftiga lagerökningar. Ko njun k tur stimulerande åtgirder HerrBURENSTAM () kort genmäle: sade att han läst LO-ekonomernasrapport långt före mig. Det måste betyda att läst rapporten föreSAP-kongressen, vUket i sin tur innebär att det finns visst fog för tanken senarelade publiceringen av den rapporten och gjorde det svårare inte baraför t. ex. raig att hinna läsa den. Till skulle jag vilja säga att vi självfalletär överens om att det i praktiken inte är så lätt att nå alla de mål vi ställtupp. Men kvar står väl ändå att oppositionen angav medel som det tror jag nästan vi kan vara överens om skulle ha gjort läget gynnsammareän vad det är. Beträffande de internationella utblickar Uerr Stränggjorde när det gäller sysselsättningsstatistiken skulle jag vilja säga att mani sådana kalkyler gör det Utet enklare för sig genom att inte räkna med dendolda arbetslösheten i form av personer som genomgår omskolning och Uknande.Över huvud taget gäller beträffande sysselsättningen och andra viktiga faktorersom ingår i statistiken att det tyvärr varit en svängning till detsämre i vid en internationeU jämförelse. Vi Ugger fortfarande högt:Sverige är ett bra land, vi har en stark ekonomi. Men utvecklingen har medförtatt det blivit relativt sett sämre än det behövt vara. En anledning härtill tror jag är den selektiva politiken.Bertil har möjligen uttalat sig för på det sätt som herrSträng redovisade. Men läser man det anförande som höU den 30 maji år inför en konferens ora ungdomen och arbetslösheten finner man att hanyttrade sig precis på det sätt som jag här gjort gällande. Jag skaU gärna visaherr Sträng detta anförande. Jag hinner på den korta tiden inte läsa upp det.Det innehåller emeUertid precis de tankegångar som jag angav. Det är intressant att se att hade denna Konjun ktur stimulerande åtgärder När det gäller småföretagen och den selektiva poUtiken ärdet bekymmersamt jag är övertygad om det. Om lyssnat tiU andrapersoner i vad han kallade "mitt planeringsråd" skulle han finna attt. ex. talat om riskerna för att man skuUe få en sådan härmygelekonomi. Det är inte jag som hittat på det uttrycket, , utandet är en av ledamöterna i eget ekonomisk-poUtiska råd. Läs t. ex.i denna bok. Biandekonomi pä viUovägar, där , partivän till herrPalme "min" statsminister, för att använda termmologi yttrar sig ora riskerna för att i detta läge få en mygUngsekonorai ochförklarar att småföretagen troUgen får svårt att hävda sig i förhandlingarna omohka bidrag. "Tusen småfabrikörer kan inte förhandla med regeringen omindividueUa subventioner." Jag anser att vi är på väg in i en oroande utveckling. Dentål att påtalas som en långsiktig svaghet. När har talat , tycker jag att borde ha haft tUlfälle att gåin på de långsiktiga svagheterna. Ekonom efter ekonora talar ju om dessa. Densviktande företagarandan är det viktigaste hotet mot näringslivets utveckling,säger t. ex. professor , Uraeå. HerrWERNER i (vpk) kort genraäle: Nej, , jag viU självfallet intetillbaka till gamla metoder, därför att jag sökt ge en beskrivning av hur detkapitalistiska samhället fungerar och utvecklas. har inte det heller. Jag vill i stället att kampen raot arbetslösheten skaUriktas mot de bakoraUggande orsakerna, raot det kapitalistiska systemet ochdess funktionssätt. Men regeringens poUtik följer inte en sådan linje. Reservarbetenkan hjälpa för stunden, men vi anser att det behövs insatser pä samhällsnyttigaområden efter en medveten och långsiktig planering. Bidrag och subventionerstärker de krafter och utvecklingstendenser som utgör arbetslöshetensgrundorsaker. har det rått en kraftig inflation,inte bara när det gäUer penningvärdet utan också i regeringens direkta gåvoroch bidrag tUl det privata näringsUvet. Det har utvecklats till en grundUnje iregeringens politik. Ingen kan väl ändå hävda att dessa presenter på ettavgörande sätt brutit tendenserna till ökad arbetslöshet. Hur många extra jobbskapades genom de skatteUndringar storkapitalet bestods med vidsammanslagningen av EnskUda bank och Skandinaviska banken? Hur mångaextra jobb skapades genom att staten lät skänka bort tillSalénrederierna i stället för att själv ta över? Det har ändå inte varit så där väldigt dåliga tider förnäringslivets ägare under denna lågkonjunktur. Trots lågkonjunkturen har mångaföretag visat inte oansenliga vinstökningar. AB Ceraenta, sora tillhör deföretag som erhåUit de största bidragen för att minska sin miljöförstöring,redovisar 1972 en resultatökning på 27 procent.AGA redovisar en vinstökning på . ASEA;s vinster har ökat raed 70procent osv. Detta är inga dåliga vinstökningar. Säkert finns det också företag sora under lågkonjunkturen har problem,men såsom sagts tidigare i debatten är det inte pengar som fattas förföretagen. Enligt en undersökning i SE-bankens kvartalstidskrift ökade bolagenslikvida tillgångar från 23,8 till 25,4 mUjarder kronor. Menstorfinansen använder sina pengar såsom kapital. Man sätter in dem där man görstora vinster, och man spekulerar raed dem. Men det är inte kapitalägarnaskapital som behöver öka utan antalet arbetsplatser och tillväxten i ekonomin.Den totala tillväxten i ekonomin bekymrar inte de enskilda kapitalägarna. De ärbara intresserade av sina egna profiter oavsett vilka konsekvenser det får församhäUet i övrigt. i HarpUnge var faktisktintressant att avlyssna i hans senaste inlägg. Jag fick ett intryck av att hansirritation över mig dikterades av att han tror att jag har ett behov av att ståinför svenska folket som ett värn mot skattehöjning. Jag har under de här årenvant mig vid att jag genora en energisk borgerlig propaganda brukaridentifieras med allt som har med skattehöjningar att göra, och jag kommerförmodligen efter de här många åren att vara identifierad med skattehöjning sålänge jag håller på med det här arbetet, och kanske sedan också. Men varför kritiserar i HarpUnge överhuvud taget detta nu? Han hade väl rätt att kritisera det , eftersomcenterpartiet, och raoderata saralingspartiet då sade nej tiUskattesänkningen för alla löntagare. Sedan har tydligen sommaren och den goda skördeni haft den förnämliga påverkan på i HarpUnge att hanblev på bättre humör. tycker han, Uksom andra centerpartister, folkpartisteroch moderater, att svenska folket bör få en skattesänkning fr. o. m. den 1januari 1973. Vi är således alla ense om detta. Då borde vi väl närmast tavarandra i famnen och säga; Låt det för en gångs skuU bli slut på aUpartiträta! Låt det bU stor enighet över partigränserna! Men detta passar inte riktigt . Om herrKristiansson nu har kommit till den slutsatsen, att det är bra med enskattesänkning, tycker jag emeUertid att hela diskussionen bör inskränka sigtUl frågan om vi kan genomföra den utan kompensation till statskassan. Har viråd med denna väldiga underbalansering av budgeten och denna starka upplåningfrån statens sida sora anser? Det kan vi diskutera. Jag anseratt vi inte har råd med detta, om det skall finnas utrymme för andra intressen.Herr anser däremot att man av andra intressen kan ta ytterligareett par miljarder. Sedan bör vi väl ändå vara överens om att jag när detgäller det statskommunala bidraget tUl människor som har hög hyra och när detgäller byggande av barnstugor och andra goda ting aldrig har märkt någonprotest från eller . Därför har väl de frågornainte någonting i en debatt att göra. underströk att vad jag har sagt omskatteutveckUngen för företagen inte är fullständigt, såvida man inte tar medde sociala avgifterna. Det kan han delvis ha rätt i, men det förändrar intehuvudtendensen. De sociala avgifterna har inte fyrdubblat det svenska näringslivetsskatteuttag, men de enskUda individerna har fått en fyrdubbling av sittskatteuttag . Det var någon här som påstod möjligen var det herrBurenstam att arbetsgivaravgiften är ett kommunistiskt påfund. Jagskall rehabihtera och säga att det är det alls inte;arbetsgivaravgiften har jag upphovsmannarätten tUl, och ingen kan frånta migden. När vi slopade momsen för företagens investeringar genom att lägga omsystemet från oms till moms, befriade vi företagen från bortåt 900 mUjonerkronor i pålagor och ersatte detta bortfaU med en arbetsgivaravgift på 1procent, varvid vi tog ifrån dem 700 miljoner. , när vi fortfarande levde under intrycketav en hård överansträngning och när alla ropade på en hårdare finanspoUtik, komden andra procenten på arbetsgivaravgiften, och kom det ytterhgare 2procent, med ikraftträdande från helt enkelt därför attregeringen sade sig att detta var den enda möjligheten att finansiera den skattesänkningsom vi nu allesammans i den här kammaren viU ha. Sedan hör det till bUden att det kommunistiska partietsamtidigt lanserade sarama idé det var som man brukar säga två själar och entanke men själva upphovsmannarätten tiU systemet kan som sagt ingen fråntamig. sade: Om man hade gjort somoppositionen rekommenderade , skulle läget ha varit annorlunda.Oppositionen rekommenderade en sänkt arbetsgivaravgift ochsänkt skatt för företagen, och den var väl delvis också ute efter en partielleUer tidsmässig sänkning av momsen om jag minns rätt. Men det där hade ju inte hjälpt någonting. Att för ett årsedan ha skapat en ännu större Ukviditet i företagen än vi har hade integivit någon aktivitet i form av sysselsättning. Med möda har vi håUit företageni gång på investeringssidan med olika injektioner, men det är först närefterfrågan på allvar sätter i gång som det blir fart på företagen. Och denefterfrågan har tyvärr inte ännu satts i gång på allvar, även om vi hoppas attden nu skaU Ugga bakom hörnet. Även om och hjälper herrBurenstam att tala om mygUngsekonorai, protesterar jag i aUa fall likaivrigt mot detta. Kanske kan jag göra en distinktion: talar raan som vicepartiledare och riksdagsman i den svenska är man underkastad htethårdare lagar i fråga om sitt sätt att använda svenska språket än om man talarsom professorer i nationalekonomi med deras nedärvda rätt att få säga ungefärvad de vill utan att detta som de själva säger har någon politiskbetydelse.