prot · FV0916 · 1972-12-31 00:00:00 — Denna har möjliggjort att varje individ medtekniska hjälpmedel kan uträtta mycket. Detta gäller i det civUa livet -det börsäkeriigen också gälla i det mUitära, Enligt min mening bör vi alltså inte pålängre sikt avhända oss våra möjligheter tiU hög teknik och stor röriighet hosde kvalificerade förbanden. Vårt lands stora yta motiverar ett starkt flyg ochVästerhavet liksom "vaUgraven ", som någonhar uttryckt det, motiverar en marin satsning även i fortsättningen, EmeUertid kommer vid bedömningen av dessa frågor in svåraawägningsproblem. En avvägning måste ske mellan ä ena sidan organisation ochUtbUdning och ä andra sidan vapenutrustning och material. För att möjliggöraett fortsatt utrymme för investeringar har frågan om en ytterligaredifferentiering av värnphktsutbUdningen aktualiserats. Jag utgår från atttalare efter mig mera kommer att beröra den frågan, och jag lämnar den meddetta tUls vidare. Om tUlgängarna vore obegränsade vore naturligtvisproblematiken inte så besvärlig. Men försvarsfrågorna kan givetvis inte isolerasfrån budget-pohtiska realiteter, även om denna "försäkringspremie"förtjänar en hög prioritet. Av aUt att döma kommer försvaret framöver atttilldelas en mindre andel än nu av de samhäUsekonomiska resurserna. Densäkerhetspolitiska riskbedömning som utredningen har gjort - och som utredningensordförande här har berört säger att framtiden visserligen som alltid äroviss, men att ändå en tendens till avspänning och förhandlingar iCentraleuropa kan medge ett något större risktagande än tidigare beträffandedet mUitära försvarets operativa styrka pä kortare sikt. Detta risktagande fårdock inte bh så stort att inte handlingsfrihet bibehålles för att ånyo i enskärpt situation kunna öka försvarets styrka. Det balanserade försvar vi har, vilketbidrar till stabUiteten i det nordiska området, är en trygghetsfaktor för vårtfolk. En strävan bör vara att om möjligt uppnå en bred politisk enighet iförsvarsfrågan. En sådan enighet har ett värde inåt men kanske främst utåt föratt ge omvärlden anledning att hysa tUltro till vår vilja och förmåga att hävdavår neutralitetspolitik. HerrWEDEN(fp): Min avsUct är inte att upprepa argument ochsynpunkter som jag har haft tUlfäUe att framföra inom försvarsutredningen. Deär i allt väsentligt redovisade inom ramen för utredningens utlåtande och i deavvikande meningar och särskUda yttranden som jag har varit med om. Där finns isjälva verket ett ganska gott material för en offentlig debatt synd bara atttiden för den har bhvit så kort, men det beror inte på utredningen. Vi avvaktarnu regeringens stäUningstagande, och vi får väl då se vUken ytterligareanledning till debatt i denna församling som det kan ge. vUl jag geuttryck för förhoppningen att regeringens ställningstagande, när det nu snartmåste komma, skall bli sådant att det erbjuder möjligheter för en pä saklig basvilande bred enighet. Jag hyser ingen önskan att nu polemisera vidare mot minakolleger inom försvarsutredningen. Jag viU för resten gärna säga att jaginstämmer i allt vad här sade, och eftersom det harnämnts ganska litet om det förut i debatten, skulle jag vid detta tillfällesärskilt vilja understryka vad han yttrade om civilförsvaret. På en punkt måste jag dock säga ett enda ord till hertLange, Jag har samma uppfattning som om att harpressat FN-undersökningen om de totala rustningskostnaderna i världen väl hårt.Jag vUl gärna säga att jag faktiskt trodde - och hade utgått ifrån att formuleringen"nedåtgående" blivit borttagen, därför attden inte stämmer med det bakomliggande faktiska siffermaterialet såsom det presenteratst. ex, av , och det stämmer ännu mindre med senare uppgifter. Anledningen till mitt inlägg är emellertid i huvudsak avannan karaktär. Den är tväfaldig. Dess ena sida är några kommentarer till denoffentliga debatt som redan har förts, närmast för att söka belysa vad jag pånuvarande stadium skuUe vilja kalla för missförstånd. Den andra sidan innebärnärmast en fråga till försvarsministern i samband med att det tyvärr försent, i varje fall frän utredningens synpunkt - har visat sig att de ekonomiskaberäkningar som ställningstagandena i utredningen grundas på inte är helthållbara. Vad gäUer den förda debatten går jag förbi sådanainslag som inte haft saklig karaktär. Jag tänker t, ex, på presentationen avutredningen i , Den var i väsentliga stycken inte någon förmedling avpolitiska nyheter och inte heller en balanserad kommentar tiU saken. Den var,som jag såg det, i dessa stycken ett rent och klart försök att göra pohtik ochatt driva en viss, rent pohtisk linje. Detta kan emellertid inte vara enuppgift för nyhetsförmedling och nyhetskommentarer. Det kanfinnas anledning att i annat sammanhang återkomma tUl frågan, hur avtaletmellan staten och monopolföretaget över huvud taget fungerar.Det är uppenbart att andra villkor måste gäUa för t. ex. medarbetare medjournalistiska uppgifter inom än för medarbetare i pressen.Detta såvitt jag förstår enkla faktum tycks inte uppmärksammas tillräckligtvare sig inom eller på en del håll inom pressen. Anledningenhärtill kanske bl. a. är en i och för sig naturlig känsla av solidaritetjournalister emellan. Den kan emellertid existera utan att man bortser från desärskilda förhållanden varunder medarbetare i är satta attverka. Jag skaU i stäUet syssla med några av de sakligamissförstånden och problemen. Jag börjar med det mest uppenbara missförståndet.Det har förekommit några kommentarer och resonemang som synes bygga påföreställningen, att och jag i vår reservation förordatnågot slags närmast allmän förkortning av gmndutbUdnings-tiden, utöver den avchefen för armén och överbefälhavaren nu försöksvis angivna. Från dennautgångspunkt har sedan staplats upp en rad av olUca, mer eller mindre drastiskaomdömen. Sädana framställningar har ju ingenting med reservanternasförslag och avsikter att göra. Jag vill en gång för alla slå fast detta. Det ärklart, herr talman, att de värnphktiga, som skall ingå i förband med särskiltpåfrestande stridsuppgifter, måste ha en efter uppgiften anpassad tillräckligutbildning. Därvidlag har vi inga ambitioner att gå nedanför de förslag somchefen för armén avgivit. Vad frågan gäller är att vi i vår reservation angivitnågra utgångspunkter för en allsidig utrednmg i akt och mening att granskagrundutbUdningstiden och med den sammanhängande omfattning avfredsorganisationen för sådana värnpliktiga, som inte är avsedda för dylikakvahficerade stridsuppgifter - det kan röra sig om av åldersklasserna.Då kan även en minskning till under sexmånader komma i betraktande. Det berör alla tre vapengrenarna. Det är naturligtvis också klart att man kan hävdauppfattningen att det är bra om praktiskt taget alla värnpliktiga får enutbildning som sätter dem i stånd att klara en stor variation avstridsuppgifter. Jag har all respekt för en sådan uppfattning. Det är bara det,herr talman, att vi står inför ett pä ohka sätt motiverat krav påekonomisering. Vi står också inför det krav som var inne på, nämUgen på en optimal avvägning mellan kvantitet ifråga om organisation och utbUdning och kvalitet i fråga om vapentUlförsel tillförbanden förband bestående av människor med en genomsnittligt sett högallmänkunskap och sinne för för tekniska funktioner. Då bör det enligt minmening, herr talman, inte få finnas några heliga kor som försvårar en sådanoptimal avvägning. En annan, jag vågar säga alltför förenklad, argumentationgäller begreppet kategoriklyvning. Som vi är vana vid betyder begreppet - då ärbegreppet bra och klarläggande att en viss del av de värnpliktiga heltbefrias från utbUdning. har redan konstaterat att utredningen harvarit fullständigt enig om att ta avstånd frän kategoriklyvning. Vi har också,som jag fattat det, varit eniga om att en ytterligare differentiering avutbildningstiden inte kunde motivera resonemang i kategoriklyvnings-termer; vihar ju redan en icke obetydlig sådan differentiering. Då har jag den enklameningen, herr talman, att vi på alla håU skulle kunna vara eniga om att låtabli att i mer eller mindre demagogiskt syfte använda det värdeladdade ordetkategoriklyvning i en helt annan mening än den avsedda. Jag kommer till några något mindre förenklade argumenti den förda offentliga debatten. Mitt resonemang avser väsentligeninte femårsperioden utan hela det framförliggande 15-ärsskedet, det som kallasperspektivperioden. De argument som jag här syftar på har ofta börjat med atterkänna att den tekniska kvaliteten på och effekten hos vapensystem som kankomma att användas för att bekämpa oss successivt ochganska snabbt kommer att höjas . Det är säkerligen riktigt.Det gäUer alla slag av vapensystem antingen de är knutna tiU olika slag avmarkstridsförband, tUl luftförsvarsförband, till övervattenstridsförband ellertill ubåtar och attackflyg de senare vapensystemen kallas ju ganskaoegentligt enligt min mening för fjärrstridsförband. Jag tror att det är denterminologin som föranlett en eller annan tidning att polemisera mottankegången att anfall är det bästa försvaret, osv. För det första är det klart att inga svenska stridsmedelkan användas innan ett anfaU mot oss verkhgen företas. För det andra är dessas, k, fjärrstridsmedel inte fjärrverkande i någon som helst stormaktsmening.Däremot kan de t, ex, jag upprepar att det är ett exempel - verksamt bidravid försvaret av sådana utsatta delar som och , Dessa områden harju ytor som är så små att de kan genomkorsas av stridsvagnsförband , ytor som måste te sig ganska små även för dem som anser attförsvaret skall upptas först nära kusten och på den svenska landbacken. Dessa ioch för sig självklara konstateranden skulle ju då göra den slutsatsennäraliggande att även vi måste räkna med enstigande teknisk standard och effektstandard på vår vapenutrustning för en radolika typer av förband. Men därefter gUder det slag av argumentation, som jag nubehandlar, i väg antingen mot ett visst önsketänkande i fråga om de totalaresurser, som kan ställas tUl förfogande, eller mot ett halvt förnekande avvapenkvaliténs betydelse förenat med en krympning av djupet i djupförsvaret.Jag skaU nämna ett enda exempel som berör de rörliga markstridskrafternasområde. Vi har ca 30 brigader i fältarménskrigsorganisation. Redan i ÖB.s eget förslag sjunker brigadantalet . I M 1-nivån ligger det på av det nuvarande antalet. IM 3-nivån ligger det pä . växer det i dessa förslag uppett slags andraklass fältförband, som kallas skytteregementen. När det gällerden personeUa styrkan motsvarar dessa s. k. nedväxlade förband det antalbrigader som skulle falla bort. I M 3-nivån blir det flera nedväxlade förbandän kvahficerade brigader. Får jag, herr talman, på denna punkt först säga för attundvika varje missförstånd att i Stenkyrka och jag ju ingalundahar lagt någon M 3-nivå till grund för våra överväganden. Det framgår av vårreservation, och jag har inget behov av att lägga till eller dra ifrånnågonting med undantag för beräkningsgrunderna, som jag skall återkomma tUl.Men i samband med resonemangen om de olika nivåerna kommer det halvaförnekandet av vapenkvaliténs och de mer tekniska vapensystemens betydelse somnästa steg in i den argumentation jag talar om. Detta steg innebär att mansäger ungefär sä här: Ja, kan vi inte få både kvantitet och kvalitet över helalinjen, så låt oss då för allt i världen bibehåUa kvantiteten i första hand vadbeträffar antalet förband i fältarmén och däri ingående personalstyrkor, ävenom mänga förband blir nedväxlade och vapenutrustningen sämre. Det är den heligakon som här träder in i bUden igen. Såvitt jag förstår är i varje fall försvarsutredningenssocialdemokratiska ledamöter och och jag överens om attdetta resonemang ingalunda är oantastligt. Ehuru det finns nog såbetydelse-fuUa skUlnader meUan oss i nivåresonemangen, finns överensstämmelsedäri att vi alla vill öppna dörren för något flera brigader på respektivenivåer än vad som i programplanerna är fömtsatt. Priset blir då att denedväxlade förbanden får överföras tUl lokalförsvaret. Jag tror inte att dessaförhåUanden har på ett tUlfredsstäUande sätt kommit fram i den hittUls fördadebatten. och jag anser vidare att man börsatsa en del ytterligare mycket margineUa pengar för attdessutom ge brigaderna en bättre eldkraft och rörlighet och undvika att pålängre sikt sätta de s. k. fjärrstridsförbanden i något slags strykklass. Jag ser, herr talman, att tidningen i harutnämnt mig tUl uppfinnare av en ny försvarsdoktrin. Det borde ju kännashedrande, men jag är inte i stånd att acceptera utmärkelsen. För det förstadärför att den beskrivning som ges av det resultat, som hert jag under ett mycket gott lagarbete kommit fram till, inte innebär någonprioritering av periferiförsvar på bekostnad av markstridskrafterna. Det ärockså ett av missförstånden. Däremot innebär vår ståndpunkt att vi vill undvikaatt pressen tiU ekonomisering på ensidigt inriktas mot t. ex. de s.k. fjärrstridsförbanden och i viss mån övervatten-stridsförbanden. Vi viU integodkänna några heliga kor som under alla förhållanden skall vara skyddade idessa sammanhang. För det andra kan jag inte acceptera den där utmärkelsendärför att vad vi framfört innebär en fortsättning av den princip som hävdadesi propositionen 110 till riksdag och som innebar att inga luckormedvetet skulle lämnas i fråga om försvarseffekten. Här föreligger ocksåuppenbarligen ett missförstånd, om man nu inte vUl använda starkare ord. TiU sist, herr talman, kommer jag till bristerna i detekonomiska beräkningsunderlag som förelagts försvarsutredningen. Jag sägerbestämt att jag inte vill lasta någon för att de bristerna inte kom att upptastill närmare behandhng i det ganska hektiska slutskedet av utredningensverksamhet. Den oerhört snabba inflationsutvecklingen gjorde det istor utsträckning omöjligt att fastställa vad som i verkligheten varpris- och i synnerhet löneläge inom försvaret . är det emellertidtydUgt att sedan utredningen avgivit sitt första betänkande har det kommit framuppgifter under hand, som visar att minst 300 miljonerkronor mer mäste tUlföras de olika programnivåerna än vad vi under senhöstenräknade med om de alltså skall behålla sitt faktiska innehåU. Det är klart att man kan säga att det är ett ganska litetbelopp i förhällande tUl totalbeloppen för de olika programplanerna underperioden, men de representerar i alla fall sannolikt minst en tredjedel av helaspännvidden mellan M 1- och M 3-nivåerna som är 1 000 miljoner för helaperioden. Min avsikt nu är inte att pressa försvarsministern tUlnågot ställningstagande med anledning av detta förhåUande. Den är endast attge honom ett tillfälle att bekräfta själva faktum, ett faktum som jag måstebekänna erfars som något besvärande både för mig och jag tror för snart sagtalla utredningens ledamöter. Det innebär nämligen att vi trott oss röra oss medett utrymme, när vi bedömt de olika nivåerna, deras faktiska innebörd och derasförhåUande till perspektivplanen, som är fuUt gUtigt. Kort sagtinnebär det väl att för att behålla det faktiska utrymmet på olika nivåer somledamöterna räknat med måste man räkna upp beloppen för femårsperioden i denutsträckning som en förnyad och mer exakt genomgång av kostnaderna 1971 kan geanledning tUl. Men som sagt, herr talman, detta är ingen uppfordran till ettställningstagande nu utan endast till ett klarläggande av att här föreliggerett rätt allvarligt problem. Jag tror det är bra om ett sådant klarläggande kangöras inför kammaren. HerrLANGE (s) kort genmäle: Jag tar till orda bara för att bemöta herrHernelius och även . Jag skulle gärna ha väntat, men jag vet attdebattordningen gör det nödvändigt för mig att begära ordet för replikomedelbart efter det att den talare haft ordet som jag polemiserar mot. HerrHernelius menade att skulle den hnje genomföras, bakom vUken utredningensmajoritet ställt sig, skulle det innebära en fortsatt urholkning av försvaret.Jag tror inte det är riktigt. Jag tror att alla erkänner att vi hittUls haftoch alltjämt har ett starkt försvar. Det är inte heUer någon som väntarnågra drastiska förändringar eller någon försvagning att tala om underfemårsperioden. Vårt försvar kommer att vara lika trovärdigt vid dennas slutsom det är . Däremot kan man kanske säga att ett bibehållande av dennaplaneringsnivå i längden kan innebära en viss begränsning av de resurser somavdelas tUl försvaret. Jag är fullt på det klara med detta. Men jag är ändåinte alldeles säker på att det behöver innebära att vår försvarskraft går ned imotsvarande grad. Vad vi har rekommenderat är ju en avvägning och en utformningav försvaret, som skiljer sig från vad som gäller liksom också från destrukturer som här har uttalat sig för. Jag är inte säker på attförsvarskraften därmed kommer att gå ned. Tiden medger inte att jag utvecklar detta närmare. Men jagvill också peka pä att i sin iver att kritiserautredningsmajoriteten hänvisar tiU och menar att det då visade sigatt alla förhoppningar om en avspänning slog fel. Men måste väländå erkänna att vad som har inträffat har skapat ett helt annatEuropa. Det finns ingen som allvarligt räknar med ett krig mellan exempelvisFrankrike och , om det inte är föranlett av konflikter mellansupermakterna. Även erkänner att det finns klara tecken påen avspänning. Sä snabbt ändras väl inte situationen, att vi då inte bör kunnagenom en viss ansträngning anpassa den ekonomiska nivån för vårt försvar tUldessa yttre omständigheter. Förändras situationen, finns det ju möjligheter attgå uppåt. Och som jag sade i mitt anförande: det är lättare att gä upp än attgå ned. Hert () kort genmäle: Förvisso bestrider jag inte att vi harett delvis nytt i förhållande tUl 1930-talets. Men det är inte baraförhållandet meUan och som har ändrats. Det finns ocksåandra ändringar med därav följande säkerhetspolitiska konsekvenser, som jaginte här närmare skall gå in på men som var och en själv kan klargöra för sig. Beträffande urholkningen vill jag säga till attom man inte sörjer för förnyelsen och inte påböriar vad som måstepåbörjas för att hålla materielen i stånd, inleder man också en urholkning, somtar sin början efter det att sådana beslut underlätes ellerförbises. HerrLANGE (s) kort genmäle; Jag vUl också säga ett ord ommstningskostnaderna, som både och har tagit upp. Jagtror att de kommentarer som ges till är alldeles riktiga och kanbestyrkas i denna rapport. Man anför nu att inte har mmskat sinakostnader. Ja, vad har inträffat? Se på just den tabell som inte ligger tUlgrund för det uttalande som utredningen gör, men väl ingår i betänkandet. Denna tabeU visar att mstningskostnaderna under de den 3 febmari 1972 senasteåren, 1970-1971, legat oförändrade i . Detta inträffar under entid när vi vet att fortsätter att bygga ut sinastrategiska kärnvapen. Det betyder ju att det blir mindre över förkonventionella vapen. Som jag tiUät mig att säga redan i mitt inledningsanförandeär det också så att redan en i reellt penningvärde oförändrad nivå, i belysningav den tekniska utvecklingen, betyder att försvarsresurserna blir mindre. Mankan inte leda i bevis att det inte även i detta hänseende i varje fall finnstecken på en löftesrik utveckling, som vi har anledning att ta hänsyn till. Allra sist, herr talman, skulle jag vilja säga till herrTorsten att jag delar hans uppfattning att det är önskvärt att maninte bara får en stark uppslutning kring de säkerhetspolitiska grundprincipernautan att man också blir överens om hur värt försvar skaU se ut . Jagär bara tveksam om det är möjligt att åstadkomma en sådan enighet. Destrukturer som rekommenderas i reservationen från mittenpartiernas representanterligger nämligen, såvitt jag kan se, ekonomiskt avsevärt mycket högre än dennivå som utredningens majoritet ställt sig bakom. Hert () kort genmäle: tUlgodogjorde sig tydligen inteinnehållet i min anmärkning, som innebar att han genom att använda sig avbegreppet ländergmpper överförde den reduktion av militärutgifterna som ensamtfaller på i samband med nedtrappningen i till andraländer i ländergruppen. () kort genmäle: Jag tycker inte att det finns anledning upptamycket för meningsutbyte om rustningskostnaderna, där siffermaterialetonekligen är svårgenomträngligt. Men har fel när han säger att dentabell som redovisade siffermaterialet icke har utnyttjats i , fördet har den i varje faU delvis. Dessutom uppmärksammade inte att senareuppgifter icke indikerar något stUlaliggande när det gäller ochännu mindre beträffande stater som och , som ju också harbetydelse inom . Det är emeUertid, herr talman, svårt att alldeles säkertbevisa något i det här fallet. Jag tror dock att försatt sig i denavgjort svåraste positionen, för det finns inget siffermaterial som stöder hansuppfattning beträffande nedåtgående. Däremot kan man tala om en utflackning. HcrtGUSTAVSSON i EskUstuna (s): Det är säkert mycket länge sedan deförsvarspolitiska frågorna fått en egen mbrik i en allmänpolitisk debatt i densvenska . Ätt de har fått det den här gången tycker jag är bra. Detmarkerar frågornas politiska betydelse. Försvaret måste naturligtvis som annansamhällsaktivitet motiveras ordentligt och debatteras i demokratisk ordning,och det är vi politiker som har att formulera motiv och bidra medbränsle till debatten. Särskilt framgångsrika har vi inte varit med detta. Ialltför stor utstäckning har försvarsdebatten kunnat liknas vid en uppvisning,där man på vissa skansar inte riktigt upptäckt att är död och därandra ägnat huvudmödan ät att tala om hur duktig man varit på att pmta. Med det nya planeringssystemet och direktiven till 1970års försvarsutredning och med den inriktning av det fortsatta arbetet somdetta har gett har det hänt något väsentligt. De mot perspektivet inriktadeinstrumenten håller pä att ge ett bättre underlag åt försvarsdebatten. Ordetperspektiv får inte förieda till tro att en vittomfattande, tiU intetförpliktande retorik eftersträvas. Nej, detta område består som andra avdelelement och detaljer som måste behärskas och sättas in i sina motperspektivet inriktade sammanhang. Ett sådant delelement är värnplikten. Värnpliktsutbildningenhar inte minst som följd av föregående utredningarreformerats ganska genomgripande. Denna reformverksamhet har gett väsentligaförbättringar och betydande besparingar som vinst och vilket idagens sammanhang är det intressanta skapat förutsättningar för målmedvetenhandlingsfrihet såväl gentemot perspektivet som i programtid. Mot en risk finns det anledning att varna, och det ärivern att vinna kortsiktiga vinster på perspektivets bekostnad. De somförfaller till detta har inte rätt förstått perspektivplaneringens ekonomi. Jag vUl här försöka att i korthet ge en belysning av detvärnpliktssystem som vi nu har för att med detta som utgångspunkt kunna angesynpunkter framåt i program- och perspektivtid, för att nu utnyttja några i denmoderna försvarsdebatten använda termer. Jag är helt medveten om att min mfallsvinkel är snäv mentiden är begränsad, och meddebattörer ger bredd ät framställningen. Lät mig dä inledningsvis konstatera att den värnpliktsreformsom beslöts av 1966, VU 60-systemet, hade nödvändiggjorts avutvecklingen på olika områden efter kriget. Om jag börjar medde fackmässiga aspekterna så hade det pä det militärtekniska området skett ensnabb och skrämmande utveckhng. Detta gjorde att högre krav måste ställas på all personali fråga om för försvarsuppgifterna erforderlig färdighet och tekniskt kunnande.Det krävdes också på ett helt annat sätt än tidigare att den värnpliktigevidmakthöU en färdighet som utan föregående repetition gav duglighet förförsvarsuppgifter vid mobilisering. Inte minst ökade kraven på självständigförmåga och på handlingskraft hos det värnpliktiga befälet. Hur stod vi dä utbildningsmässigt rustade att möta dessanya krav ? Svaret måste bli att vårt utgångsläge inte varhelt bra. Det dåvarande utbUdningssystemet hade betänkliga brister i olikaavseenden trots att viss förnyelse skett efter kriget. Låt mig peka på några sädana brister.