prot · FV0916 · 1972-12-31 00:00:00 — UtbUdningen vidflottan och flygvapnet brast i ett för den enskilde värnpliktige själv och förhans användbarhet i olika lägen betydelsefullt led, den allmänna försvarsutbildningen. De värnpUktigas grundutbildning var i mänga faU inte konsekvent inriktadpå användbarheten i krigsorganisationen. Den grundläggandekrigsförbandsutbildningen var otillräcklig. Repetitionsövningarna vid armén ochkustartUleriet var tre till antalet och uppehåUet mellan dem sex tiU nio år.Uppehållens längd minskade homogeniteten i förbandens personaluppsättning ochmöjligheterna tUl vidmakthåUen färdighet hos de värnpliktiga. RepetitionsutbUdning i form av krigsförbandsövningar ägdeöver huvud taget inte rum vid flottan och flygvapnet. Det värnphktiga befäletsgrundutbUdning var i vissa avseenden endast i begränsad utsträckning inriktadpä krigsfunktionen och de viktigaste uppgifterna i denna. Detta gällde bl. a.utbUdarförmågan, vilket de tUl repetitionsutbildning inkallade sannerligenlade märke till. värnpliktsreform syftade till att råda bot påbristerna i det tidigare utbildningssystemet, bl. a. genom att ge devärnpliktiga en utbildning som svarade mot de krav som ställdes på dem. Reformen ville på ett avgörande sätt förbättra detpersoneUa innehållet i krigsorganisationen vad gäUde värnpliktiga inom alla treförsvarsgrenarna. På detta sätt säkerställdes förutsättningarna för försvarsmaktenatt lösa sina uppgifter i totalförsvaret. nämnda kravaspekter sökteman inordna under de samlande begreppen långsikts-beredskap,mobUiseringsberedskap och insatsberedskap. Inom långsiktsberedskapen skulle utbildningen leda framtiU att den värnpliktige var krigsanvändbar efter mobilisering utankompletterande utbildning. Mobiliseringsberedskapen skulle säkerställas genom ensådan utbildning att förbanden med minsta möjliga tidsutdräkt kundemobiliseras och insättas för att lösa primära försvarsuppgifter.Utbildningsverksamheten skulle dämtöver ge garanti för att dittillsvarandemöjligheter i fråga om insatsberedskapen tUl allmänt innehåll och volym ävenfortsättningsvis kunde bibehållas. Dessa väsentliga utgångspunkter präglade1966 års värnpliktsreform. Det torde vara rimligt att säga att reformsammanfattningsvis för armén och kustartiUeriet innebar avgörande ochväsentliga förändringar. För flottan och flygvapnet innebar den ett helt nyttsystem och för dessa delar av försvaret ett uppbrott från en äldre, omodernordning. Det nya värnpliktssystemet utformades också med avgörandehänsynstagande till samhällsekonomiska, statsfinansieUa och sociala faktorer. Kvalificeradeförbättringar skulle vinnas men mäste antalet tjänstgöringsdagarminskas. Hur löstes dä detta problem? Jo, en accentuerad satsning gjordes pådet värnpliktiga befälets utbildning. En för försvaret gemensam allmän militärutbUdning infördes som skulle säkerställa att alla oavsett förbandstyp kundedeltaga i en försvarsstrid. En långtgående differentiering av utbildningstiderna komdärjämte till stånd. Ett stort antal värnpliktiga fick härigenom en avkortningav grundutbildningen . sökte man sä långt som möjligtutnyttja de värnpliktigas civila kunskaper och finslipa urvalsinstrumentet. En avgörande satsning på realistiskt drivenförbandsutbildning gjordes. Kraven på god långsiktsberedskap ochmobUiseringsberedskap medförde även engenomgripande reform av repetitionsövningssystemet. Övningarna blev flera mentill tiden kortare, och med kortare uppehåll mellan övningarna. Satsningen påbefälet fullföljdes inom repetitionsutbildningen bl. a. genom införandet avsärskUda övningar. MobUiseringskraften stärktes genom införandet avmobUiseringsövningar. Totalt nedgick antalet tjänstgöringsdagar genom reformenmed ca 500 000. Men inte bara de rent militära aspekterna tillgodosågs. Enväsentlig del av reform innebar också en anpassning tiU det civilautbildningssystemet, tiU de allmänna sociala förändringarna och tUl samhäUsekonomin.Som nämnts minskades antalet tjänstgöringsdagar med ungefär en halv miljon.Anpassningen till det civila utbildningssystemet innebar speciella problem. Iprincip löstes detta genom att grundutbUd-ningen inte tUläts medföra störretidsförlust än ett studie- eller praktikantär. En följd härav blev att denfrivUliga värnpliktiga officersut-bUdningen förkortades från sex till tremånader med förläggning tUl sommarmånaderna. Den allmänna aspekten fick sin återspegling i en allmänuppmstning av de värnphktssociala förmånerna. I anslutning till reformen harunder senare år betydelsefulla förbättringar på det värnpliktssociala områdetgenomförts. Jag tänker härvid pä olycksfaUsförsäkringen och den särskildasjukpenningen. I anslutning till reform följde sedermera bl. a.en genomgripande förändring av de specialtjänstuttagna värnpliktigasutbUdning. Reformen syftade härvid till att integrera civil och militärutbildning. UtbUdningens praktiska utformning kan sägas vara ett exempel påvuxenutbildning i modern form. Det praktiska livets erfarenheter hos denvärnpliktige togs tUl vara i hans mUitära specialistuppgift. Även denna reforminnebar en beskärning av antalet tjänstgöringsdagar, i detta fall med . En nödvändig, genomgripande reformverksamhet har också sattsin på områden som vitalt hänger samman med värnpliktsförsvaret. harsålunda 1970 fattat viktiga beslut om hemvärnet och den frivilligaförsvarsutbildningen. UtbUdningen här har på ett avgörande sätt moderniseratsoch ersättningen för de frivilliga insatserna har höjts för att bättre stå isamklang med samhällsstandarden i övrigt. Denna kortfattade översikt över värnpliktssystemetsutveckling under och de avgörande förändringar somdärvid inträtt skulle inte vara fullständig om jag inte också berörde deförändringar som initierats . Härigenom kommer en ytterligareminskning av antalet tjänstgöringsdagar att uppstå det rör sig om ca 1,8miljoner dagar. Sammanlagt kan man alltså konstatera att om man inräknar ävende sistnämnda åtgärderna har värnpliktssystemet undergått en i vissa falldrastisk rationalisering , som kan uttryckas så att detrör sig om en resursbeskärning med ca 2,5 miljoner tjänstgöringsdagar per åreUer 12 å . Förändringarna har konsekvent kunnat ske inomramen för värnpliktssystemets grundidé. Systemet är nämligen medvetet uppbyggt för att gehandlingsfrihet. Även med de nu senast avsedda resursinskränkningarna kansystemet betraktas som balanserat. De jämförelser jag gjorde blir än mer intressanta omman samridigt noterar förändringen inom det civila utbUdningsväsendet, där1960-talets expansion överslagsmässigt medfört en minst 50-procentig utökningav antalet dagar för utbUdning. är i det civila UtbUdningsväsendet ca1,2 miljoner medborgare under utbildning, medan motsvarande siffra för denmUitära sidan är ca 50 000. Jag har funnit det angeläget att göra dennasammanfattning som en bakgrund till försvarsutredningens överväganden rörandevärnphkten inom säkerhets- och försvarspolitiken. Jag noterar då först att försvarsutredningen i enighetunderstryker vikten av att vi bibehåller en allmän värnplikt och avstår frånkategoriklyvning. Detta måste anses vara av utomordentlig betydelse. För mig är, innan positiv fred vunnits, värnplikten somidé övergripande och av vital betydelse för en demokratisk stat. Den ärförsvarsviljans starkaste uttryck och därmed avgörande även för den reellavämkraften. Men jag vill också säga att en idé som inte är beredd till ständigförnyelse i sin praktiska utformning kan bli en död idé. Värnplikten måstedärför alltid vara beredd till fortlöpande förnyelse. Det gäller inte minst enförnyelse som innebär att dess praktiska utformning pä ett adekvat sätt speglarsamhällets aUmänna förhållanden och möjligheter, socialt och ekonomiskt. Det är inte bara om värnpliktens idé som aUmän enighetråder inom försvarsutredningen. En samfälld uppfattning föreligger även vadgäller det önskvärda i att systematiskt och allsidigt få belysta olikaalternativ beträffande värnpliktens utformning. Grundmotivet härför är ocksågemensamt, nämligen en önskan att fä belyst om medel som avses förutbildning eventuellt kan frigöras för andra insatser. Däremot finnsuppenbarligen vissa nyanser vad gäller de mera preciserade utgångspunkterna. För egen del vill jag här försöka något utveckla hur jagser pä den aktueUa problematiken. En avgörande faktor i försvarsutredningens bedömningar harvarit handlingsfriheten. Ett optimalt säkerställande av denna handlingsfrihetmåste vara utgångspunkten när det gäller nya överväganden rörandevärnpliktssystemet. Men det gäller också att definiera vad handlingsfriheten isig konkret innebär. Innan jag kommer in på detta vill jag först säga attmöjligheterna till förändringar bör sökas inom ramen för det genomfördaprincipsystemet. Både formella och praktiska motiv talar för detta. Som jagredan påvisat innebär detta system i många avseenden och på många områden inomförsvarsorganisationen en avgörande förändring i förhållande tUl tidigare. Inomvissa delar av krigsorganisationen kan man med visst fog säga att förändringeninte varit en evolution utan en revolution. De kraftiga begränsningarna om 1,5 å , som detta år skall förverkligas, har också kunnat ske inomramen för systemets principvillkor. Både rationellt tänkande och psykologiskasynpunkter talar för att de som i praktiken skaU svara för värnplikts- systemetoch värnphktsutbUdningen inte oavbmtet utsätts för principiella förändringarav förutsättningarna för verksamheten. Erforderliga förändringar bör motiverasoch genomföras med logik och gott förstånd. SkaU man beakta det nu sagda bör eventuella förändringarmed riktpunkt handlingsfrihet säkerställas och prioriteras enligt följande: En för krigsmakten gemensam allmänmilitär utbildning, somsätter varje värnphktig medborgare i stånd att deltaga i en försvarsstrid redaninom ramen för den normala organisationen och därutöver, om så skulleerfordras, övergå att delta i det fria kriget. En kvalificerad utbildning av det värnpliktiga befälet.Denna kvalificerade utbUdnmg måste ta fasta pä det värnpliktiga befäletsuppgifter både som stridsledare och utbUdare inom krigsförbandet. Devärnpliktiga underofficerarna, ur vilkas kategori det ännu mera kvalificeradebefälet skall rekryteras, är en nyckelgrupp. Att nagga deras utbUdningstid merai kanten än som är ofrånkomligt för att klara kollision med civila studier äroekonomiskt och kan bli tUl hinder för en kommande bra helhetslösning. Enrealistisk utbildning i förband måste säkerställas. Differentieringsprincipenmäste på ett effektivt sätt utnyttjas. Direkt sammanhängande med detta är också ettsäkerställande av det aktiva yrkesbefälets utbUdning och kvahtet. Det som sagts gäller både gmndutbUdning ochrepetitionsutbildning och har avgörande betydelse om vi med samma kraft somhittills och jag finner ingen skiljaktig mening föreligga härom - skall uppnålångsiktig beredskap, mobUiseringsberedskap och insatsberedskap. Jag anser det också oundgängligen nödvändigt att allaeventuella förändringar på ett avgörande sätt samordnas med samhällslivet iövrigt, vad gäller både arbetshv och studier. Värnpliktssystemets grundidé omåterkommande utbildning, utformad vad gäller värnpliktiga s. k.specialister, blir det också angeläget att ytterligare utveckla. I konsekvensmed vad jag tidigare anfört finner jag det självfallet att övervägandena skermed beaktande av hemvärnets och den frivUliga försvarsutbildningens storabetydelse. Vad beträffar handlingsfriheten i övrigt har, som jagredan nämnt, detta begrepp getts olika nyanser. Den har beskrivits som åtgärdersom inneburit att minskad utbildning av värnpliktiga friställt medel förinvesteringar av olika slag. Handlingsfrihet beträffande utbUdningstid förvärnpliktiga har i hårdaste laget knutits till vissa förbandsrubriceringar. Jagtror, herr talman, att det därför blir viktigt att få belyst om kraven på denenskUde vad gäller utbildning som regel kan identifieras med begrepp somlokalförsvarsförband, fältförband, statiska förband eller mobila förband ellerom sammanhangen vid en realistisk analys visar sig vara annorlunda än vad ennu nämnd schematisk indelning skulle kunna ge vid handen. Jag ser det för egen del som angeläget att vid en fortsattöversyn av systemet aspekter av nu nämnd innebörd blir belysta och utvärderade.Jag tror avgjort att det är mindre lämpligt att frän början låsa övervägandenakring fixa procenttal. Övervägandena måste om maximala vinster skall vinnasbelysa en rad alternativa lösningar. Lösningar har anvisats om vilka man med bonden som klipptegrisen kan säga, att de ger mera väsen än ull. Sålunda skulle en tUl under den 3 febmari 1972 halvåretförkortad utbildningstid för fjärdedelen av åldersklassen bara ge eninbesparing av som vinst, vUket är mindre änfiärdedelen av vad som genom åtgärder inom nuvarande systems ram vunnits underde . Det är uppenbart att vid överväganden av här angiven artäven olika alternativ måste belysas vad avser relationen meUan grundutbUdningoch repetitionsutbUdning och frekvensen av repetitionsövningar inom ramen förnu gällande värnpliktstid samt eventuella möjligheter till kompletterandeUtbUdning. Olika alternativ vad gäller relationen meUan längden avgrundutbildning och repetitionsutbUdning aktualiserar också på sitt sätt enökad differentiering av utbildningstiden. Intressanta alternativ finns häranledning att få belysta. Det kan gäUa den enskildes förutsättningar att överhuvud taget fyUa sina uppgifter i en försvarsstrid. Det kan också gällamöjligheterna för utbUdningsorganisationen att inrymma ett ökat antalutbUdningsomgångar inom ramen för ett eller . Det finns anledning påpeka att differentiering som metodtUl resultat kan ge inte bara en ytterligare nedpressning av utbUdningen förvissa befattningar utan även skärpningar, relativt och absolut, för andra.EventueUa förändringar i relationerna i fråga om utbUdningstid för ohkavärnpliktiga mäste också belysas tUl sina ekonomiska konsekvenser för förmånssystemet.Det synes också troUgt att, om realistisk hänsyn skall tas till uppgifter somtyvärr inte kan uteslutas bli verkliga, vissa elementära krav aldrig kanunderskridas. Det är utgångspunkter, herr talman, av här beskriveninnebörd som jag tror blir nödvändiga att beakta vid en utredande verksamhetangående värnpliktssystemet som avser att ge oss större säkerhet ochhandlingsfrihet beträffande försvarets inriktning i program- ochperspektivtid. Herr tredje vice talmannen (): Även jag ämnar göra några reflexioner ianslutning tUl försvarsutredningens betänkande. Jag anser mig tvungen tUl dettaför att inte min tystnad annars skall kunna tolkas som ett instämmande ochdet vill jag verkligen inte. har haft en alldeles nyplaneringsmetodik som hjälpmedel i sitt arbete. Själva gmndvalen för denna ärde angreppsfall som regeringen har valt ut bland ett stort antal tänkbarasådana och beslutat att de skall vara styrande för avvägningen av försvaretsresurser. Vidare har regeringen angivit riktlinjer för 15-årigaperspektivplaner på olika nivåer som skall vara en norm för den handlingsfrihetframöver som man vUl upprätthåUa. Planerna har därefter utarbetats avmyndigheterna och överlämnats tUl försvarsutredningen. Det förslag tiU programplan, dvs. plan , som kommittén nu lagt fram täcker som påpekade emellertid inte ens den lägsta ram som regeringen hade angett förperspektivplanearbetet. Förslaget saknar därför det stöd av en genom-studeradperspektivplan som var en av förutsättningarna för det nya planeringssystemetoch som - när detta infördes angavs som ett mycket viktigt element imetodiken. Redan första gången som metoden skallprövas förfuskas den alltså. Vidare förefaller det som om de angreppsfall somregeringen har föreskrivit att vara dimensionerande för försvaret, över huvudtaget inte har använts för att pröva den utformning som föresläs. Det lämnasåtminstone inte någon som helst uppgift i betänkandet om utfallet av en sådanprövning. Det verkar i stäUet som om man inriktar sig på attutnyttja de väldiga möjligheter som den nya metodiken ger att med konstiga ochnya och tillkrånglade termer dölja vad det är man i verkligheten är i färd med:en kraftig och undan för undan allt snabbare förlöpande nedrustning jagföredrar att använda det ordet. Visst var det besvärligt att ge allmäiUieten en klar bUdav försvarets förhållanden vid den tidigare planeringsmetodiken, men det gick ialla fall något sä när att förmedla verkliga sakuppgifter även till okunnigamen intresserade lyssnare. Det nya systemet har gjort en sådan förmedhng näranog omöjlig. Krångligheten döljer nu verkligheten lika bra som den effektivastehemligstämpel. Argumenten i försvarsdebatten har kommit att bh t, ex.:"Det är väl klart att vi har ett starkt försvar, det kostar ju nära 7miljarder kronor" eller "det är väl uppenbart att någon nedmstninginte äger rum, kostnaderna för försvaret har ökat det ochkommer att fortsätta att öka". Om det är så att det nya planeringssystemet bär skuldentUl denna förenkling av försvarsdebatten och denna sänkning av debattnivån, såhar inte de förhoppningar, för att inte säga försäkringar, som uttalades närdet nya systemet infördes, bhvit verklighet. kan försvaret naturligtvis inte bedömas på så lösligagmnder. Visst är 7 miljarder mycket pengar och visst blir detta belopp iprocent av bmttonationalprodukten - det är den beräkningsgrund som bäst visarbördan av försvarskostnaderna rätt mycket mer än vad våra nordiskagrannländer kostar på sitt försvar. Men bortser man från just dem ligger viinte särskUt högt vi ligger lägre än , , ,, , och , Det har också hittUls stått klart för aUa att våralliansfrihet ställer extra krav. Ett effektivt försvar måste kräva höga ochökande kostnader. Men sä är det ju också en verksamhet som skall tillgodose detförsta och viktigaste av medborgarnas behov: att få leva i frihet och fred. Försvaret är naturligtvis underkastat samma förhåUandensom gäUer för samhäUet i övrigt, att lönerna stiger åtminstone i kronorräknat och att priserna på förnödenheter höjs. Statsutgifterna ökar i åretsbudget, som vi aUa vet, med utan att det egentligen görsnågra nya typer av utgifter. Totalförsvarets kostnader, beräknade på samma sättför båda åren, står däremot stilla. Detta är i själva verket ett uttryck för enbetydande nivåsänkning. Andelen i statsutgifterna sjunker från 13,5 till 11,7procent. Det var inte som den låg . Försvaretär i själva verket ett område som tUl skillnad från praktiskt taget alla andraområden för samhällsverksamhet tar ständigt sjunkande andel av de gemensammaresurserna i anspråk, och detta gäller också för den typ av försvar som vi inommoderata samhngspartiet viU förorda. den 3 febmari 1972 3 protokoU 1972. Vidare hör det tiU bilden att försvarskostnaderna intealltid har presenterats på ett mellan åren jämförbart sätt. Jag vet inte om dethar varit en avsikt bakom, men faktum är att en rad åtgärder under de senasteåren har vidtagits av regeringen i fråga om redovisningen av försvarsutgifterna,åtgärder som i och för sig kan ha haft fog för sig men som alla har haft deneffekten att kostnaderna och kostnadsökningarna har framstått som större än vadde i verkligheten har varit. när metoden med flerårigaförsvarsbeslut och kostnadsramar hade införts uppsparades en viss del avanslagen av myndigheterna för att ge täckning för oväntade fördyringar, för attlämna större rörelsefrihet osv. De uppsparade beloppen utgjorde över 1 miljardkronor; det gällde aUtså anslag som hade beviljats av men ännu inteförbrukats. När sedan dessa medel skulle börja förbrukas övergick regeringentUl att i stället räkna med utgiftsramar och kunde på sä sätt visa störreförsvarsutgifter än vad som behövde anslås i medel. sedaninförde man metoden att i utgiftsramarna i förväg inräkna den kompensation förökade priser och löner som tidigare hade reglerats i efterskott och ökade på såsätt skenbart kostnadsramarna med några , överförman till försvarets huvudtitel utgifter pä , somtidigare har belastat en annan huvudtitel och ökar därigenom försvarskostnademamed samma belopp, statistiskt sett. Det hör för övrigt tUl historien att man vid varje sådanhär transaktion har naggat extra på kostnadsramen, ibland rätt kraftigt. uttalar sig pessimistiskt ommöjligheterna att ge statsfinansiellt utrymme åt försvaret. Jag vetinte vad man har för motiv för detta. Har man tappat tron på en gynnsam ekonomiskutveckling? Räknar man kanske med ekonomiska svårigheter på grund avregeringens EEC-politik? Det skulle i sä fall signalera inträdet i en verkligtond cirkel. Vi kan inte vara med i EEC därför att vår alliansfrihet omöjliggördetta. Alliansfriheten är omöjlig utan ett starkt försvar. Vi kan omöjligtbekosta ett starkt försvar eftersom vi inte är med i EEC. Ett honnörsord för att inte säga ett kungsordidet nya planeringssystemet är handlingsfrihet. Regeringen har tidigare lagt päförsvaret betydande extra kostnader för att vidmakthålla handlingsfriheten,och ett av argumenten för det nya planeringssystemet vid dess införande varjust att det skuUe öka handlingsfriheten. har försvarsutredningen avlämnatett förslag om vUket man kan säga att skulle det godtas, så ärhandlingsfriheten totalt bortspelad vad det gäller att uppnå perspektivplanensnivåer, och det var som sagt detta som handlingsfriheten skulle möjliggöra. De noggranna studier som har utförts av försvarseffektensutveckling vid olika programplanenivåer visar att den inriktning avförsvarspolitiken som utredningen föreslår svarar mot och kommer attleda till en effekt alltså som är mindreän hälften av den som vi ännu var överens om attupprätthålla och som vi i det närmaste har . Så raskt kommer nedrustningenatt förlöpa. Försvarsutredningenerkänner att en sänkning av effekten kommer att inträdaunder men säger att rationaliseringsåtgärder på sUct skaUmöjliggöra en återhämtning även vid oförändrad anslagsnivå. Jag begriper intehur man kan påstå någonting sådant. Det är visserligen sannolikt att vissarationaliseringsvinster kan göras inom försvaret lika väl som på andrasamhällsområden, men skall man bromsa upp nedmst-ningen krävs det miljardbeloppoch någon anvisning om hur de skall kunna inbesparas borde välförsvarsutredningen i så fall ha gett, för man avser väl ändå inte dendiskuterade förkortningen av värnpliktsutbildningen. Den skuUe sannerligeninte motverka nedgången i försvarseffekt. Vi har haft en princip när det har gäUt uppbyggnaden avvårt försvar som vi säkert gjorde bäst i att bibehålla, nämligen att varje enhetskall ha en sådan kvalitet att den skall kunna ha rimlig chans i strid medmotsvarande enhet hos en tänkbar angripare. Det må sedan gäUa en soldat ellerett flygplan eUer en ubåt. Detta är nödvändigt om vi skall väcka respekt hos enangripare, att vi av honom skaU uppfattas som farliga men det är ocksånödvändigt om vi vUl bibehålla försvarsviljan. Vi kan inte sätta svenskaungdomar tUl uppgifter som vare sig de själva eller deras befäl tror att deskaU kunna klara och sedan begära att de ändå skaU fullgöra dem. Försvarsviljanmåste aUtid vara en funktion av förmågan. Dessutom vore det totalt ansvarslöst,det skulle i ett krigsfall bara orsaka meningslösa förluster. Försvaret skall verka fredsbevarande, det är dess förstauppgift, och jag har svårt att tänka mig att en angripare skulle betraktaförband med några få månaders utbUdning som något annat än en mUis, ganskahjälplös inför välutbUdade reguljära förband och som därför kan mer eUer mindrenonchaleras i kalkylerna. har lagt fram synpunkter påförsvarsutredningens säkerhetspolitiska överväganden. Jag skall därför baragöra ett påpekande här. Den avspänning som försvarsutredningen satsar sä hårtpå är trots allt ingenting som den långsiktiga försvarspohtiken kan grunda sig på.Spänningen i vår närhet skall avgöra vUken beredskap som vi bör hålla, vUkenövervakning av gränser, hav och luftrum som vi måste ta på oss osv. Den fårdäremot inte vara avgörande för hur försvarspolitiken långsiktigt utformas. Det är inte regeringen i propositioneroch vid andra tUlfällen gång på gång betonade att försvarspolitik intekan anpassas efter spänningsvariationerna i vår omvärld.