prot · FV0964 · 1972-12-31 00:00:00 — När det i våra grundlagar sägs, alt svenska folketallena skaU ha rätten att sig självt beskatta, så avses därmed i första handatt skaU ha möjligheter till en riktig realbehandling. Men måstevi tyvärr konstatera, att regeringen i praktiken skjuter åt sidan iden här viktiga frågan. Jag vUl, herr talman, slutligen som ledamot avskatteutskottet peka på att vi redan tidigare har skjutit på ettpar stora, omfattande frågekomplex i avvaktan på att direktiven för den nyaskatteutredningen skuUe läggas fram. Vi får nu både dessa omfattande problemoch den här stora frågan att behandla i utskottet, och vi får göra det under entidspress som givetvis inte kan medverka tiU en grundlig, utredande behandlingav det slag som skuUe vara nödvändigt i en så viktig fråga. (vpk); Visst kan man vara kritisk mot det sätt påvUket regeringen här behandlat . majoritet har begärt enskatteutredning. som denna långt om länge tillsättes läggerregeringen fram ett eget förslag tiU skattereform. Det ar ett taktiskt rävspel,som regeringen och dess närmaste supporters kanske tycker är lyckat, men sominle kommer att skänka initiativtagarna någon ära och heller inte möter sympatiute bland folket. Men detta är inte det viktiga och avgörande.Regeringsinnehavet ger både nackdelar och fördelar åt ett parti. Om de partiersom inte ingår i regeringen alltför mycket gnäller om de taktiska fördelar enregering har låter det bara som rävens gnäll om rönnbären. Det väsentliga är naturligtvis skatteförslagets innehålloch därmed dess verkningar för olika grupper i samhället. Om det hade varit ettbra skatteförslag skulle vi ha hälsat det med glädje och sagt; Det är fint. Nubehöver vi ingen långrotande skatteutredning. Men detta är inget bra skatteförslag. Det är ett dåligtförslag. Det motsvarar inte alls vad opinionen bland lönlagarna kräver. Alla lönarbetare och särskilt barnfamiljerna och låginkomsttagarnakräver sänkta priser. Kravet är naturligt mot bakgrunden av den starkaprisstegring på livsmedel och andra nödvändighetsvaror som skett under desenaste åren och som också fortsätter . Kravet att momsen skall bortpå livsmedel har vunnit stark anslutning. Regeringen struntar i denna opinion. Den viU nuytterligare höja momsen och andra indirekta skatter. Vad blir följden? Matenblir dyrare, transporterna blir dyrare, bostäderna blir dyrare, kläderna ochalla andra nödvändighetsvaror blir dyrare. Detta uppväges inte av de utlovadesänkningarna av statsskatten. Regeringens skatteförslag är en kapitulation förden borgeriiga kritiken och ett slag mot lönarbetarnas, barnfamiljernas,låginkomsttagarnas intressen. kommunisterna säger bestämt nej tillhöjningen av mervärdeskatten. Övriga förslag till skattehöjning skall vinoggrant studera verkningarna av, men vi är också där kritiska på flerapunkter. Medel för en sänkning av de direkta skatterna bör i stället tas genomskärpt beskattning av stora förmögenheter och arv, bolagsvinster m, m. Varför kansocialdemokratin aldrig tänka sig den möjligheten? Har ni verkligen knutit erpoUtik så hårt fill bolagens och de stora förmögenhetsägarnas intressen, attderas stora profiter och kapitalkoncentrationer av er betraktas som heliga ochorörbara? Vi anser också att regeringens skalteproposilion låtersänkningen av statsskatten gå alldeles för högt på inkomstskalan. Sänkningenborde fimpas mycket tidigare. För de stora inkomsttagarna är det befogat med enskatteskärpning. Regeringen försöker framställa sitt förslag som enskallesänkning. Det påståendet är inte ens en halvsanning. Vad aUmänhetenfäster sig vid är i stället höjningen av momsen och andra indirekta skatter.Regeringens förslag innebär skattehöjning och prisstegring. Det stämmer alltså inte atl skatleförslaget skulle vara"fördelnings-politiskt neutralt", som det påståtts. Priserna väntasstiga starkt även i fortsättningen. Blir det en konjunkturuppgång kan man väntaännu starkare prisstegring än under den nuvarande ekonomiska krisen. Ovanpåprisstegringen ligger momsen som en ständigt växande summa, som en ständigtväxande belastning på konsumenterna. De borgerliga partierna är i lika hög grad som regeringenansvariga för huvuddragen i den mot lönarbelarklassens intressen fientligaskattepolitiken, som ytterligare skärps genom en ny höjning av mervärdeskatten.De borgerliga partierna har länge fört fram kravet alt de indirekta skatternaskaU höjas och de direkta skatterna sänkas. Del har varit deras huvudlinje iskatteargumentationen. Regeringen har gett efter för dessa borgerliga krav ochhöjt mervärdeskatten. sker en ny kapitulation. Den indirekta beskattningen,som alltid hårdast drabbar de låga inkomsterna, skärps ännu mera. Men deborgerliga partierna säger sig ändå inte vara nöjda. De har märkt att del gåratt pressa regeringen lill eftergifter, och den som får myckel vill ha mera.Men jag noterar att inget av de borgerliga partierna här kritiserathuvudlinjerna i regeringens skatteförslag. Deras kritik gäller mest formellafrågor, och det är väl rätt avslöjande. Den skatte- och prispolitik som regeringen driver stär istrid med de stora löntagargruppernas, med barnfamiljernas, medlåginkomstlagarnas intressen. Men den får också en politisk följdverkan: denäventyrar majoriteten för en socialdemokratisk regering och hotar att drivaöver väljargrupper till det borgerliga lägret, som demagogiskt utnyttjarsituationen. Jag har naturligtvis inga invändningar mot enremiss av skattepropositionen till vederbörande utskott. Dettas sammansättninglovar tyvärr inte att det är ett bättre förslag som sä småningom kommer tUlbakalill kammaren. den 24 aprU 1972 Remissdebatt ang. förslag om ändrad statlig inkomstskatt,m. Naturligtvis är det inle nu den rättatidpunkten för att diskutera förslaget i sak. Även om på det området må del vara honom förlåtet - det finns välspeciella skäl. Jag skall försöka atl i mina kommentarer undvika detta,eftersom frågan efter vederbörlig utskottsbehandling kommer tiUbaka liUriksdagen. Remissdebatt ang. förslag orn ändrad statlig inkomstskatt,m. Hermanssonfår då upprepa sig en gång tUl, möjligen med Utet utförUgare utläggningar. Mendet finns väl egentligen ingen anledning atl vi andra gör på det sättet. Här har förts fram en kritik. Det är rätt ovanUgt meden debatt vid remiss av en Kungl. Men jag förstår attkombinationen av överraskning och förvirring hos de politiska representanternahelt enkelt gör att man har etl behov av att lufta sina känslor. Då har detvarit mot det sätt på vilket propositionen har presenterats för somman vänt sig. Man har givit sig in på en diskussion om det sätt på vUketpropositionen har förarbetals - det har talals om arbete i hemlighet och bakomlyckta dörrar, man har sagt att oppositionen och aUmänheten inte har vetat vaddet varit fråga om och mycket annat. Det där kanske jag fårkommentera. Vad som varit det avgörande för regeringens ståndpunkt ärju att här har - jag erkänner villigt emot regeringspartietsuppfattning -tvingat fram en skatteutredning, en utredning om hur beskattningenskall se ut . Bakom detta förslag ligger naturligtvis tyvärr, måstejag säga mycket av falska förhoppningar om att man har att göra med materialsom längre fram skulle kunna förändras via ett utredningsarbete, så att manskulle nå det ur samtliga medborgares synpunkt lyckliga resultatet attskatterna kunde sänkas för praktiskt taget alla, som är i behov av enskattesänkning, och många andra goda ting. Har man suttit som finansminister så pass länge som jag ärman ju medveten om vad det här i själva verket innebär. Det är ständigt enfråga om avvägningar rörande vilka grupper i samhäUet som skall bäraskattebördorna i en relativ bemärkelse tyngst eller mindre tungt. Det är entUl ytterlighet svår och besvärlig uppgift, och det finns inte några lysandelösningar på problemet, hur man än vrider och vänder på det. Så länge de storautgifterna i statens budget ligger fast och är enig om att de skallligga fast finns det ingenting att hämta, om man går och inbillar allmänhetenalt man genom att tillsätta en stor kommitté skall kunna genomföra någraegentliga skattelättnader för det svenska folket. Jag skulle bli mycketöverraskad om man i den här kommittén kunde göra några nämnvärda förändringar iförhållande till det skattesystem som gäller. Jag är alldeles övertygad om att det kommer att bU rättbistra uppvaknanden för dem i oppositionen som skall ta itu med uppdraget. Jaghar ocksä tillåtit mig att säga att när detta blir klart för skalteulredningensledamöter, så kommer del att la två eller innan man kan samla sig tillelt resultat, och det resultatet kommer inte att bU entydigt. Detta visar jubl. a. inlägg - han anser alt det finns myckel att hämtapå arvs- och förmögenhetsskattens område och genom skärpt företagsbeskattning. Nej, den här utredningen har en så komplicerad uppgiftframför sig och den har i sin sammansättning så mycket av motstridandeintressen, att det inte är att förvänta att den inom rimlig lid skall kunnapresentera ett resultat. Och vad är det som har hänt ,eller låt mig säga sedan vi fattade det förra skattebeslutet? Ja, det som häntär att vi av orsakersom jag naturligtvis inte skall upprepa har haft en löne- och prisutvecklingsom gått snabbare än vad som varit reguljärt under 1960-talel. Vi har haft enkommunalskattestegring totalt som gått ungefär dubbelt så snabbt under den härperioden jämfört med vad som varit vanligt under 1960-talel. Vi fattade här iriksdagen ett beslut om sociala bostadsbidrag som träder i kraftden 1 aprU och som får avtrappningskonsekvenser paralleUt med den statligaskatteskalans stegringskonsekvenser, dvs. den progressiva statliga skatten. Jag har inte så förskräckUgt mycket lill övers för aUl delhär talet om marginalskattens verkningar, utan jag har sagt attdet avgörande är vUken skatt jag betalar på min inkomst. Men det senastebostadssociala beslutet har fått sådana konsekvenser, jag erkänner det, att debrutala marginaleffekterna alltså inte marginalskalleeffekterna -kan blinågot av ett problem. Och menar jag atl man inte kan vänta med attjustera den saken. Ett provisorium måsle tUl för att ge utredningen denarbetsro som den kommer att behöva. Det är regeringens och min mycket bestämdauppfattning. Bakom detta skatteförslag ligger och det är detintressanta en uppgörelse med och , ochden är inte bara unik utan också till ytterlighet värdefull. Vad som gjorde ossbesvikna i den förra stora skattereformen var att dess verkningar för grupper ivanliga inkomstlägen så snabbi eliminerades genom den omedelbara och kraftigakommunala utdebileringshöjningen. Här har det nu givits en möjlighet att träffaen överenskommelse, som jag tror kommer atl ge ett annat perspektiv på densidan av skatleulvecklingen, och det sätter jag utomordentligt storl värde på. Det var också detta som var det avgörande och som gjordeatt vi kände oss tvingade alt gå fram med förslaget , även om det kommer iriksdagens . Kommunerna börjar med sitt budgetarbete. Pålandstingssidan fastställer man sina stater den , omjag minns rätt, och primärkommunerna böriar strax efter. Och om man vill haallt detta att gå ihop måste ett beslut följaktligen fattas vid innevarande årsvårriksdag. Som jag ser det vore det en utomordentligt beklaglig utveckling omman inte skuUe följa upp del samförstånd som efter förhandlingar har etableratsmed kommunförbunden i de svenska skattebetalarnas intresse. Jag är medveten om atl har en tung arbetsbördaunder maj månad. Det har vi faktiskt haft så länge jag kan minnas.Ärendena har en benägenhet att samla sig tUl dess. Men vi farväl somriksdagsmän finna oss i denna arbetsordning ulan att klaga. Lyckligtvisåterstår ju därefter några månader till vila och avkoppling för alla riksdagensledamöter. Sedan kan man fråga om det inte är risk för atl ärendetblir illa behandlat, om man inte får tUlräcklig tid pä sig. Det är ju ettargument som har framförts. Jag vill minnas att det var som idet sammanhanget sade atl man inte heller vid behandlingen av den förraskattereformen hade tidsmässiga möjligheter att pröva, remissbehandla ochdiskutera mera, innan regeringen fattade sitt beslut. Det var nu inte någonriktig historieskrivning, . Om vi någonsin presenterat Remissdebatt ang. förslag om ändrad statlig inkomst-'skatt, m. m. Remissdebatt ang. förslag om ändrad statlig inkomstskatt,m. ettskatteförslag där vi har annonserat vad det skulle komma att innehållaoch där vi givit många fler än de reguljära remissinstanserna tUlfälle attredovisa en uppfattning om förslagets huvudlinjer, så var det vid 1970 årsskattereform. Jag tillbakavisar därför bestämt beskyllningarna att vi i detavseendet gör upp förslagen bakom slutna dörrar som det bmkar heta. I och med att detta provisorium nu framlagts och som jaghoppas kommer att bU antaget - må man i utredningen sätta sig ner och försökalösa dessa utomordentligt komplicerade problem. Utredningen har fåtttidsmässiga möjligheter för att kunna göra det. undrade, om jagfattade rätt, varför då inle utredningen kunnat få lägga fram dettaprovisorium. Ja, beslutet i utredningsfrågan fattades i förra årets slut, ochdet tar självfallet sin tid att skriva direktiv. Regeringen har en hel del attfullgöra i samarbetet med och i andra sammanhang. Jag är övertygad om och jag tycker att redan denna lilla debatt ger belägg för det - altdet skulle ha varit praktiskt ogenomförbart för en utredning bestående av 13representanter att under de gångna månaderna komma fram till ett av utredningenomfattat förslag tUl provisorium, så att ärendet kunde behandlas vidinnevarande års riksdag. Jag har litet svårt att fatta det här talet om regeringenssjälvgodhet, dess vägran att diskutera med , dess nonchalans motriksdagen. Parlamentarismens regler innebär ju atl det parti som harregeringsmakten utformar sina förslag, lägger dem på bord och fårdem diskuterade och kritiserade. Sedan fattar i sista hand sinabeslut. Så sker med den stora och avgörande handUngen , nämligenstatsverkspropositionen. Från oppositionens sida frågar man jag vet inte omni har gjorl det , men jag har sett det i pressen -varför man inte får vara med och utforma sådana här förslag. Det kravet haregentligen inte någon grund i de arbetsformer som är etablerade i värt land.Regeringen har att ta ställning, att utforma sina förslag, att lägga dem påriksdagens bord och få dem prövade. Något annat kan man inle begära. Om nu herrHelén anser att det här är galet och fel, så kan jag inte ge honom något annalråd än att finna sig i det; han får vänta tills väljarna eventuellt sätter inhonom i kanslihuset. Då får han göra sina förslag och får dem prövade av den dåsittande . Så är det. Man kan fråga sig om det här förslaget borde haremitterats innan det lades på bord. Förslaget innebär enprovisorisk lösning. Jag har försökt att i så liten utsträckning som möjligtföregripa utredningens arbete. En sådan provisorisk lösning kan egentligen integöras på annat sätt än så att man försöker återställa situationen som den varefter skattereform och riksdagsbeslut med eliminerande av denutveckhng som skett genom kommunalskallehöjningarnaoch prisutveckUngen. Jag föreslår en reduktion av den statliga skatteskalanmed tre enheter och en reduktion av marginalskatten avmotsvarande omfattning. 1 den mån som provisoriet har en princip, är det ihuvudsak samma princip som i det förra skatteförslaget, som antog medstor majoritet. Det här är etl försök att slå vakt om de lägre betalda - dehögre betalda får ingen skattelättnadutan tvärtom en skattehöjning. säger att regeringen i sinakommunikationer med inte sagt någonting om att det behövs etl nyttsystem. Ja, regeringen har uppfattningen att det är fåfänga förhoppningar skall kunna göra några radikalt nya skattesystem. Det kommer ocksåutredningen att efter bittra erfarenheter få lära sig när den skaU ta itu meddel här problemet. Det ligger betydande överdrifter i anklagelserna motregeringen för att utredningsdirektiven inte utformats så som man skulleönskat. Man kan inte ge sig in på företagsbeskattningen - det finns redan enparlamentarisk utredning som arbetar med den. Man kan inte ge sig in på fråganom arbets- och kostnadsfördelningen mellan stat och kommun. Det finns redan enutredning av parlamentarisk karaktär som arbetar med det, FöljaktUgen är ocksåkommunalskatten ställd vid sidan om. Det blir en fråga om att göra avvägningarmellan direkt och indirekt beskattning, när det gäller beskattningens tyngd iolika inkomstlägen och när det gäller alt ta hänsyn till familjer ellerensamstående detta ligger i direktiven. Det finns också naturligtvis denutomordentligt svåra uppgiften att se över marginaleffekterna med hänsyn tUlavtrappningen av sociala bidrag parallellt med ökningen av den progressivastatsskatten. Att vi sedan skrivit in i direktiven att utredningen inteskaU syssla med frågan om indexreglering beror naturligtvis på en politiskvärdering som baserar sig på det beslut som fattade då denna frågasenast var uppe tiU principiellt avgörande. Att jag inte skrivit att utredningen bör lägga framförslag om skattesänkningar eller skattehöjningar, dvs, vara förutsättningslöspå den punkten, beror helt enkelt på atl en skatteutredning inte skaU la itumed de stora sociala reformerna och det program som där till äventyrs kan liggaframför oss. En skatteutredning skall inte heller ta itu med de storabesparingar som skuUe bh nödvändiga om man som slutresultat räknar med att fåen skattereduktion. Det är frågan om konstruktionen av skattesystemet somutredningen skaU lösa - det är en arbetsuppgift som sannerligen är tiUräckUgtsvår. Detta är de enkla förklaringarna tUl att direktiven förutredningen har blivit sådana de är; de kan inte gärna skrivas på annat sätt. Jag skaU avstå från att gå in i endetaljdebatt den kommer vi ju tillbaka tUl. Jag tar inte aUa de fula ochhårda ord som serverats från talarstolen så förskräckligt hårt. Jag tycker attden kommentar jag gett är tillräcklig för att förklara varför det härsker - det är erforderiigt och nödvändigt, och den enda praktiska möjlighetenatt korrigera en utveckUng som gått för snabbt är att införa detta provisorium.Jag vUl än en gång understryka att delta får ses i samband med den uppgörelsesom träffats med kommunförbunden, och den överenskommelsen betraktar jag somstora vinsten i samförståndets tecken när det gäUer skattepolitiken och överhuvud taget samarbetet meUan stat och kommun. Remissdebatt ang. förslag om ändrad statlig inkomstskatt,m. 4 protokoll 1972. Remissdebatt ang. förslag om ändrad statlig inkomstskatt,m. HerrHELEN (fp): Jag måsle börja med att gratulera finansministern lill ensak; här erkänner han helhjärtat att han upptäckt sanningen med demarginaleffekter som uppkommer genom den direkta skattens marginal-satser,genom prishöjningarna, genom bostadstiUäggens konstruktion och genomdaghemstaxornas nyinriktning. Detta är verkligen glädjande, men på ett sätt är det ocksålitet häpnadsväckande. Finansministern är duktig att bita huvudet av skammen.Den 1 mars vUle han på intet sätt hålla med om att det nu var nödvändigt att taitu med detta - nu säger han att det är en stor och viktig uppgift. Men denuppgiften löser ju provisoriet inte på något sätt -och det försöker inte hellerfinansministern påvisa - utan detta skaU den stora skatteutredningen ta itumed. Det är den utredningen som skaU försöka visa att det verkligen går attåstadkomma ett skattesystem som gör att det lönar sig att arbeta, även för debarnfamiljer som drabbas så hårt av det nuvarande systemet. Därför är det inte rimligt att förhåna och nedvärderadenna utredning och sälta dess arbete i stort i något slags motsatsstäUning tUlvad som kunde ha skett om den i en första omgång fått arbeta med dessa problemoch lägga fram ett förslag i stället för det hafsverk som regeringen nupresenterat. Vad vi kunde ha fått är en aUsidig belysning, även frånarbetsmarknadens parter, av hur de förändringar som regeringen nu föreslåråterverkar på priser, på taxor, på transportkostnader och på tjänster så att viriskerar en försämring av stora gruppers situation. Detta kunde med sannolikhetha undvikits om en allsidigt sammansatt grupp hade belyst frågan och om intebara några få personer hade arbetat efter finansministerns anvisningar. I början av finansministerns anförande tänkte jag ocksåatt jag skulle gratulera honom till att han inte vUle försvara dettatillvägagångssätt; det lät tUl att börja med som om han var beredd alt erkännaalt så här gör man bara inte. Men hopade han en rad ursäkter påvarandra, och det är väl därför nödvändigt att la itu även med dessa, isynnerhet som finansministern ville göra gällande att vad vi ömmade för varriksdagsmännens nattro. I själva verket är det för att det skall kunna bli enrimlig behandling som man i gmndlagen har föreskrifter, som säger attpropositioner som gäUer statens inkomster och utgifter inte får läggas efterden sjuttionde dagen från öppnande om det inte länder riket tiU men. Finansministern erkänner alt han harkommit underfund med de effekter av kommunalskattehöjningarna som vi andra harpåtalat så . Regeringen träffar då, säger finansministern, enöverenskommelse med kommunförbunden som är unik i skattepolitikens historia.Ja, det är viktigt och värdefullt alt man har kunnat få ett uttalande frånkommunförbunden att de skall söka undvika skattehöjningar under de närmasteåren. Men måste man förena detta med en så nonchalant behandUng avkommunförbundens styrelser som har skett i det här faUet? Jag kan inte inse attdet är rimligt och att det underlättar förståelsen ute i många av de kommuner,som får mycket svårt att klara den övervältring som uppkommer utan att kunnakompensera sig. Inte ens en skatteutredning kan ju ändra på skattetrycket,det var en annan av finansministerns försvarslinjer. Nej, den här utredningenkommer inte att kunna göra det. Den är förbjuden av finansministern att sysslamed det samlade skattetrycket. Men det borde inte vara omöjligt för allaarbetsmarknadens parter och de politiska partierna att gemensamt åstadkomma enbred majoritet kring en lösning av hur man skaU nå fram till en ändringav det nuvarande samlade skattetrycket. Jag tror alltså, herr talman, att vad vi har upplevt häringalunda är, som finansministern försöker beskriva det, ett naturligt samspelmellan en regering och en riksdag. Vad finansministern helt glömmer bort är atthan numera sitter i en minoritetsregering. 1 en minoritetsregerings speciellasituation är det naturligt att försöka bädda mjukt för förslagen och inte kastafram dem ur ett bakhåll. Det kan inte vara rimligt att begära av därregeringen inte har haft kontakt annat än tydligen i aUra sista stund med sinegen riksdagsgrupp att den tUl priset av en snabbehandling och utan att hinnagå igenom alla de verkningar som uppkommer genom de olika förslagen omedelbartskall ge ett godkännande. Vad som kommer ut av hela denna manöver frånregeringens sida är därför en öppen fråga. Remissdebatt ang. förslag om ändrad statlig inkomstskatt,m. HerrSUNDKVIST (c); Jag håUer gärna med finansministern om att viinte skaU ha någon sakdebatt, och jag tycker inte att jag behöver ta åt mig avherr påstående att det är avslöjande för mig att jag barakritiserar rent formellt. Det är, som finansministern sade, ganska säUan vi försådana här debatter. Meningen med dem är ju ingalunda att man skaU diskuterasakförhållanden. Vi anser att det finns anledning att framföra kritik avformell art, och det därför jag har tagit till orda. Vad beträffar frågorna om utredning, remissförfarande o,d, är det verkligen storartat att finansministern med den självtillit och detsjälvförtroende som han besitter är övertygad om att hans förslag är såutomordentligt väl lämpade att ingen kan hitta några bättre. Men även om detskulle råkat vara så lyckligt, anser jag att metoden att väl bereda och välutreda frågorna och underkasta dem en remissbehandUng ger poUtikerna ochallmänheten möjlighet tUl insyn i frågornas behandUng, En så viktig fråga somdet här gäUer bör belysas både ur poUtikernas och ur allmänhetens synpunkt.Mycket skulle ha kunnat vinnas genom detta.