prot · FV0977 · 1972-12-31 00:00:00 — Frågan om belygsättningen i gymnasieskolan har vid fleralillfäUen behandlats av , i samband med utbildningsutskottetsbelänkande nr 30. Då förelåg också den reservation av två moderater som jagciterade rätt mycket ur i början av mitt anförande. De båda reservanterna vUleatt skuUe ge Kungl. Maj:t liU känna i princip de synpunkter som ocksånu har förts fram. beslutade dock i enlighet med utskottsmajoriletensförslag och avslog således reservationen. Med detta torde ha godtagitKungl, Maj:ls åtgärder och därmed också underkänt del resonemang somdagens reservation bygger på. Det som vår granskning gäUer är ju vad som hände1971, och har alltså ställt sig bakom den skrivning somutbildningsutskottet då gjorde. Granskningen bör väl ändå inle gälla vad ettriksdagsutskott eUer gjort utan vad Kungl, Maj :t gjort. Därför harman tydligen försökt göra vissa vändningar och gå in på vad Men låt mig först dra en slutsats av vad som har häntunder 1971, och den måste vara att har avslagit motionens och såledesreservanternas yrkande om atl i skrivelse lUl Kungl, Maj:l skulle"förbjuda" Kungl, Maj:t atl göra ändringar i fråga om belygsättningentUl dess Kungl, Maj;t inhämtat synpunkter. har i den senaste omgången på reservationens sistarader - förts in vad som skett 1972, Men mol bakgrunden av vad som tidigarebeslutats av kan beslutet av Kungl, Maj:t inle pånågot sätt innebära ett överskridande av Kungl, Maj:ts befogenheter. Med det anförda yrkar jag att reservationen H måtteavslås, innebärande alt ärendet lägges tUl handUngarna med vad utskottet häranfört. i (m): i tycker lydligtvis altdechargedebatten i detta ärende var avslutad höst, när vi fogadeden nämnda reservationen liU utbUdningsutskollets betänkande. Men ,, är ändå inget dechargegranskningsinstitut, ulan den granskningensker i . Därför är vi naturligtvis oförhindrade all nu taupp just denna fråga och vi från moderat håll så mycket mera som vi ju intekan anses vara tillfredsställda med beslut den gången, eftersom vireserverade oss. Faktum kvarstår att den proposition som lämnades fram 1962antogs av rUcsdagen, och där var betygsyslemel med, Kungl, Maj:t har sedanändrat detta betygsystem utan hörande, varför vi har aU anledningatl vidhåUa vår påminnelse härvidlag. Det gäller ju här huruvida beslutet omändring av betygsättningen skuUe fattas av eller av regeringen ensam.Det gäller inte aUs sakfrågan, huruvida det var riktigt att ta bort betygen ifjärde och femte klasserna m, m. Om regeringen en gång har valt att låtabetygsfrågan bli underställd rUcsdagen, då menar vi att regeringen intedärefter ensam kan ändra på betygsättningen, utan då måste konsekvensen krävaatt en ändring av betygsätlningen underställs . Såvitt jagförstår är detta i aUra högsta grad ett dechargeärende. Granskning av statsrådens ämbetsutövning m. m. Betygsystemet för grundskola och gymnasium HerrKARLSSON i (s); Med anledning av det senast anförda vUl jagsäga att slutsatsen beträffande vad som egentligen har skett i och med detbeslut som fattades av Kungl, Maj;l måste dras mot bakgrundenav det beslut som fattade 1971, då avslog motionen 486 ochreservanternas yrkande om att i skrivelse tiU Kungl, Maj;t skuUe"förbjuda" Kungl, Maj;t att göra ändringar i fråga om belygsättningentUI dess att Kungl, Maj:t inhämtat rUcsdagens synpunkter, UtbUdningsutskottetanförde ; "Med anledning härav anser sig utskottet kunna räkna medatt yttrande kommer att inhämtas, innan beslut fattas om att ändraformerna för Granskning av statsrådens ämbetsutövning m. m. Utnämning tiU vissa kyrkliga tjänster belygsättningeni skolorna," Detta uttalande kan väl knappast loUcas såsom avseende etl"förbud" för Kungl, Maj;t atl göra ändringar i betygsyslemel.Majoritetens uttalande måste väl ha den innebörden atl rUcsdagen räknar med attKungl, Maj:l skaU understäUa huvudprinciperna för betygsätlningen påsamma sätt som Kungl, Maj;l gjorl i en rad tidigare sammanhang. Det beslut som fattals av Kungl, Maj:t torde heUer intestrida mot beslut om betygsätlningen i gymnasieskolan, eftersom fråganom antalet betyg i svenska på de yrkesinriktade 2-åriga linjerna över huvudtagel inle då berördes. Med andra ord: har 1970 inte bestämt hurmånga betyg som skaU ges i svenska på berörda Unjer, Kungl, Maj;t har alltsåkunnal bestämma antalet betyg i svenska på dessa Unjer utan atl bryta mot 1970års riksdagsbeslut. Jagvidhåller yrkandet om bifaU tiU utskottets skrivning. I klarhetens intresse en kort fråga liU herrKarlsson i : Tycker i att det var rätt av regeringenall ändra grunderna för betygen i skolorna ulan alt gå fill , närrUcsdagen tidigare hade fått vara med och bestämma om betygsätlningen? Det ären ganska enkel fråga, och jag tycker att man skulle kunna få elt relativtkortfattat svar på den, Hert i (s); Helt kort bara; Jag tycker alt man inte pånågot sätt kan påslå alt Kungl, Maj:t har bmtit mot de föreskrifter som finns iden här frågan utan Kungl, Maj:t har följt bemyndigande. Sedan samtliga under punkten "Betygsystemet förgrundskola och gymnasium" anmälda talare nu haft ordet övergår kammarentiU atl debattera "Utnämning till vissa kyrkUga fiänster". i (m); Två frågor har under 1960-och 1970-lalenåstadkommit oro och spänning i den . Den första frågan gäUerkyrkans framtida förhåUande tUl staten och den andra gäller kvinnans behörighettUl prästämbetet. Politiker och regering har ofta deklarerat alt man intevUl lägga sig i kyrkans interna angelägenheter. När det gällerämbetsuppfattningen vill jag emellertid påstå att regeringen genom sittagerande vid utnämning av biskop polariserat motsättningen meUan rådandeuppfattningar inom kyrkan, Mol regeringens klart uttalade försäkran vidkyrkomötet , tUl vilken jag strax skaU återkomma, har utnämningspoUlikenuppenbarligen fått etl visst teologiskt dogmatiskt förtecken. Sålunda har regeringenalltsedan kyrkomötet endast i ett faU av 15 utnämnt en biskop somförklarat sig ovUIig att viga kvinna till präst. En kortrekapitulation av frågan kan måhända vara på sin plats. Genom en kungl, skrivelse kom frågan om kvinnans rätt tUl prästämbetetupp vid kyrkomötet men avslogs med 62 röster mol 36, RUcsdagen togemeUertid reformen påföUande år, och frågan behandlades i kyrkomötet,som antog förslaget med 69 röster mot 29 och 2 nedlagda. Man har frågat sig: Vad kunde det bero på all en opinionhade svängt så från det ena året tiU det andra i kyrkomötet? Man har anfört atldet var nya ledamöter med ny inställning och alt tidigare ledamöter hade"tänkt om", som det brukar uttryckas i politiska sammanhang. Menavgörande för beslutet var uppenbarligen dåvarande ecklesiastikminister , och jag vUl citera något av vad han sade vid del tUlfället, Ecklesiastikministern uttalade att "lagstiftningenoch statsorganen skaU så litet som möjligt ingripa i personliga religiösaförhållanden. Någon åsiktsförföljelse från statens sida kan inte gärna vara altbefara så länge vi har vårt nuvarande demokratiska samhäUsskick," Ochlitet längre fram säger han: "En biskop som givit lill känna alt han avtrosskäl anser sig förhindrad all prästviga kvinnor torde inle löpa någon riskatl över huvud laget bli ställd i den situationen," I slutet av uttalandetheter det så: "Del lär ju komma alt finnas biskopar som är villiga atlviga," Statsrådet förklarade också atl han helt anslöt sig tillvad kyrkomötets särskilda utskott anfört, och han menade alt han därvid hade enfullt enig regering bakom sig. Vad sade då det särskilda utskottet? Jo, avutskoltsullålandet framgick det klart att utskottet förordade en koexi-stens avolika uppfattningar i frågan för att pacificera del spända förhållande som redandå fanns inom kyrkan och "för att undvika en kyrkosplittrandesöndring", som utskottet skrev. Utskottet slog också fast alt ingenderameningsriklningen fick utsättas för sådan påverkan som kan uppfattas såsomåsiktsförföljelse eUer intrång på samvetets frihet. Denna s. k. samvelsklausulanslöt sig alltså statsrådet till den gången, och den är klartframåtsyftande, liksom eget uttalande i sammanhanget är. Det är ganska självklart att det har förmärklsen stor undran över och en stark opposition mol regeringens ulnämningspolitik,trots försäkringarna 1958, ingrep därför statsråden och medett s, k, slandarduttalande, som i klara verba ger vid handen alt del liUhör enbiskops ämbetsplikter att viga utan "könsdiskriminering". Deluttalandet kunde egentligen vara helt ovidkommande, ty del finns veterligtingen biskop eller biskopskandidat, vars vägran atl viga beror påkönsdiskriminering. Det är verkligen förbluffande alt , som ändå harså många klerikala kontakter och känningar med biskopar, är främmande för deseriösa motiv som Ugger bakom dessa personers ställningstaganden. I klartext innebär det s, k, standarduttalandet;En biskopskandidat, ovUlig att viga kvinna tiU präst, göre sig ej besvär. Dethar vi också fåll belägg för av de 15 fall som förekommit sedan kyrkomötet1958, Justitieombudsmannen har också uttalat sig ifrågan, och det uttalandet skuUe måhända kunna åberopas som skäl förstatsrådens nya ställningstagande. Men del är alt märka att JO inte drarnågra Granskning av statsrådens ämbetsutövning m. m. Utnämning tiU vissa kyrkliga tjänster Granskning av statsrådens ämbetsutövning m. m. Utnämning till vissa kyrkliga tjänster Han vUl, som han säger, "hyfsaproblemet", finner frågan "mycket svär" och förklarar att han"icke kan lämna något bestämt besked". Han lutar emellertid ål attden s, k, samvelsklausulen är starkt begränsad i tiden, men hela uttalandet ärnärmasl att betrakta som ell diskussionsinlägg i frågan. Vill regeringen inta en annan ståndpunkt än den som herrEdenman gav uttryck , så måste den rikliga vägen vara att lägga framett lagförslag som ålägger biskop att villkorslöst viga kvinna liU präst ochsedan låta kyrkomöte och riksdag behandla lagförslaget i vederbörlig ordning.Alt som utan vidare låta en biskopskandidals vUlighet alt viga kvinna tUl prästgäUa som befordringsgrund jämställd med grundlagens bestämmelser finner vihelt otUlfredsställande, Vi reservanter vUl bringa tiU kännedominkonsekvensen i regeringens agerande i ord och handUng, vad detta ärendebeträffar. Det rör sig här inte bara om en akademisk fråga, Utnämningspolilikenhar fått den olyckUga konsekvensen att en hel rad förträffliga kyrkoledareställts utanför episkopatet, och detta är så mycket mer beklagligt som vi nuupplever då kyrkan verkligen saknar hövdingar. Härtill kommer, som jag inledningsvis sade, att regeringenmed sin utnämningspoUlik har polariserat en olycklig spänning inom kyrkan,KungL Maj:ts ändrade tolkning och tUlämpning av den s, k, samvelsklausulenborde ha föranlett att göra ett uttalande, anser vireservanter. Jag yrkar bifaU tUl reservationen K, 1detta anförande instämde i Agnas (m). HerrMOSSBERG (s): Hert i försöker göra gällandealt regeringen är inkonsekvent i sin utnämningspoUlik, Han syftar då påbiskopsutnämningarna, 1 reservationen sägs det också att statsrådet har en helt annan innebörd än förre ecklesiastikministern på kyrkomötet , i och hans gelikar kan måhändase saken på det sättet, Ulskottsmajoriteten och jag tycker oss inte se någonsådan inkonsekvens mellan dessa bägge uttalanden. Jag skaU erkäima alt detfinns en liten nyansskillnad mellan uttalandena, men de är inte av helt olikainnehåll, som man här försöker göra gäUande, Det vore kanske angeläget att citera hela Edenmansuttalande, men jag skaU försöka begränsa mig, eftersom liden är långt Udendenna helgdagsafton och många viU åka hem . Jag skaU inledningsvis barahelt kortfattat snudda vid vad enligt min tolkning torde ha menatmed sitt uttalande det är ju om det vi har oUka åsUcter, uttalade förhoppningen att "ingenderameningsriktningen utsattes för sådan påverkan som kan uppfattas som åsiktsförföljelseeUer mtrång i samvetets frihet". På den punkten instämde han aUtså i vadkyrkomötets särskilda utskott hade uttalat. Han fortsätter: "Någonåsiktsförföljelse från statens sida kan inte gärna vara att befara ------ ,"Han säger vidare att "åsiktsförföljelser mellan olika grupper ------ inom kyrkan borde------- kunna unilvikas med inomkyrkliga medel".I den mån det finns delade meningar inom kyrkan om dessa biskopsutnämningar kanvi alltså lämna dem åt sidan. var också särskilt angelägen att framhållaatl del finns anledning anta atl de kvinnor som önskar bli präster kommer atlundvika aUl som kan leda till strid, just av omtanke om kyrkans bästa. En biskopsorn givil lill känna atl han av trosskäl anser sig förhindrad att prästvigakvinnor, torde inte löpa den minsta risk att bli ställd i den situationen atten kvinna begär att bli prästvigd av just honom, säger . lät förslå att gett en försäkranatt ingen skulle komma alt förfäkta att biskoparna inte hade sin fulla frihet idetta stycke. Del lär vara svårt alt övertyga om uUalandetsinnebörd. Men talet om riskerna för åsiktsförföljelse och garantierna motåsiktsförföljelse tycker jag inle är tillämpliga på denna fråga. Ett krav påatl en fiänstemän skall fullgöra de skyldigheter som följer med tjänsten,oberoende av personliga åsikter, kan väl i rimlighetens namn inte benämnasåsiktsförföljelse! Åsiktsförföljelse i ordets rätta mening innebär att någonpå grund av sin åsikt avsiktligt utsålts för obehagliga åtgärder, trakasseriero. d., sorn infe drabbar andra personer i samrna position. Det finns som jagser det ingenting i uttalande som antyder atl han anser någonbiskop vara frilagen från skyldigheten att prästviga kvinnor. Jag tror inte manskall försöka läsa ut något sådant ur uttalande. uttrycker endast en förmodan - eller kanskesnarare ett önskemål - all konflikter skall kunna undvikas genom att dekvinnliga prästvigningskandidaterna söker sig till biskopar som är villiga attviga. Om sä sker, kommer förmodligen inga som helst komplikationer ochirritationer all uppstå. Han utgick då från att del kommer alt finnas biskopar,som är viUiga att viga kvinnor till prästämbetet; det har vi också sett all delfinns. Men, , i vilket läge skulle vi befinna oss omalla biskopar skulle vägra alt viga kvinnor till präster? Då skulle 1958 årslag vara ett slag i tomma luften, och de kvinnor som var kvalificerade ochönskade bli prästvigda skulle inle ha någon möjlighet att i ett sådant läge blipräster. Ett sådant förhållande kan väl inte försvaras. Det förefaller alltså orimligt atl försöka lägga in någonform av "fribrev" från prästvigningsskyldigheten i . Till detta kommer att förmodanden uppenbarligen togsikte på den situation, som uppstod för dessa och andra redan utnämnda biskoparnär de fann sig ställda inför nya krav i fiänslen, krav som de kanske inteförutsett och som de måhända inte kunde acceptera av principiella skäl. Jagifrågasätter för min del - det må vara en personlig bedömning - om haft konstitutionella möjligheter atl medge undanlag för någon biskop frånskyldighet alt viga kvinnliga präster. Av propositionen till tycker jag mig kunnautläsa en skyldighet - kanske inte laglig skyldighet men ärnbets- ellertjänsteplikt för biskop all pröva en kvinna som önskar prästvigning. 6 protokoU 1972. Granskning av statsrådens ämbelsulövning m. in. Utnämning till vissa kyrkliga tjänster Nr 77 prövning skaU ske efter objektiva grunder och utan könsdiskriminering. Granskning av slalsrädens ämbetsutövning ni. Uliiäiiining lill vissa kyrkliga ijäiisler Del tordevara helt klart att propositionen och lagen förutsatte biskops medverkan idetta fall. Särskilda utskollel vid kyrkomöte hade inteföreslagit kyrkomötet att göra något förbehåll vid lagens godkännande, ochnågot sådant förbehåll har heller inte gjorts. Det kan ifrågasättas omsärskilda utskottet med "biskop" syftat på någon annan än den somredan vid den tiden var biskop. I sak förefaller del inte rimligt att utskottetskuUe ha velat uttala sig om varje biskop . Jag anser alt en biskop, som vägrar att viga kvinna tillpräst på grund av hennes kön, brister i den objektivitet som man har rätt attkräva av alla fiänstemän i deras tjän.steutövning. Alldeles klart är attvederbörande handlar i strid med de intentioner som uttrycktes i propositionenoch lagen, Proposilionen lämnades utan erinran av lagrådet och avförsta lagutskottet. anlog lagen om denna "jämlikhet"mellan kvinna och man på detta område. Kyrkomötet godkände ulan förbehåU dettalagförslag. Vad har vi då att strida om? Det talas om att regeringen frångåttsin praxis eller skärpt utnämningspoUliken. Jag anser inte alt så är fallet. i berörde också vad JO hade sagt. Detskulle vara intressant att gå in även på detta men jag skall inte göra det, ivarje fall inte i den här omgången. Jag yrkarbifall till utskottels förslag. När man hör talet om att här skulle råda enny princip vid utnämningen av biskopar måste man reagera. De som har avgivitdenna reservation måste dock vela att regeringen har fritt val mellan de trebiskopskandidater som uppförs på förslag, och regeringen är inte bunden atthålla sig till första, andra eller tredje rummet. Inom denna grupp väljerregeringen. Det kanske skulle vara intressant för landets biskopar att få delav beröm ål de nuvarande hövdingarna som inte är några hövdingarför kyrkan. Men så länge kyrkan är en statens kyrka har vi rätt att begära i största möjliga mån beaktar alla individers lika rätt. Ingen har utsattsför åsiktsförtryck i detta land i prä.stämbetel. Men det är inte hellernödvändigt att man blir biskop. Jag vet inte om det skulle vara höjden avtrosförföljelse att en person inte blir utnämnd till biskop. Samvelsklausulenavsåg dem som hade blivit försatta i en situation som de icke fömtsåg när deantog ämbetet. De har aldrig förtryckts, de har sin frihet. talade sedan om könsdiskriminering ungefär somom det vore elt fult ord, och underförstått lät det som om kyrkan inte kännerett sådant begrepp. Det är tyvärr ett begrepp som kyrkan har känt, och vi vetalt grundprincipen är: "Här är icke jude eller grek, här är icke träl eller fri,här är icke man och kvinna: alla aren I ett--------------------- ," Om manmot del satt,och fått sätta, principen att kvinnorna inle skulle ha samma rättighetersom männen tycker jag att skall tala lågt om att 162 könsdiskriminering skuUe vara något ovärdigt i fråga om kvinnliga präster.Kyrkan kunde nämligen vara glad om den hade nått så långt ut liU den svenskaallmänheten all människor uppfattade del som en orättvisa att inle kvinnornahar samma rält också lill kyrkans ämbeten som männen. Om stod inför atl välja mellan en som vägraratl följa svensk lag i hela dess vidd och en som följer denna lag neutralt ochunder ämbelsmannaansvar vem skulle då välja? Är det inte ganskanaturligt att regeringen väljer den som följer lagen i hela dess omfatlning? Vi är många i land som arbetar underämbelsmannaansvar, Alla har vi vårt ansvar, men jag vill speciellt beröraämbelsmannaansvaret, fiänsleansvarel: Vi tvingas tillämpa bestämmelser som vikanske inte alltid tycker är riktiga. Jag tänker på en domare: Han tillämparlagens bestämmelser därför alt han måste göra det för att uppfylla sitt ansvar,Hans personliga uppfattning måste träda i bakgmnden. Vad jag aldrig har kunnatfatta är att just prästernas samvete skall väga tyngre än domarnas,ämbetsmännens och enskUda människors. Vi har dock inget prästvälde! Det finnsinga specialsamvelen för prästerskapet. Den praxis som har tillämpats vid utnämningar torde kunnabetecknas som en ovanUgt klok och riktig princip för det svenska folkel, ditsvenska statskyrkan alltjämt hör. i (m): SnäUa fm Äsbrink, frågan gäller faktiskt intevad jag, fm eller lycker om kvinnliga präster, utan delär etl konstitutionellt ärende. Del gäller humvida regeringens försäkran vidkyrkomötet överensstämmer, som sade, med de uttalanden somstatsråden och har gjort. Här talade om "och hansgelikar". Jag får väl i sanningens intresse säga att jag i sakärendel mertillhör gelikar. Jag tycker visst alt kvinnan skaU ha rätt tiUämbetet, men det är inte det vi diskuterar just nu utan konsekvensen iregeringens handlande. Del skulle vara intressant att testa och fruMyrdals uttalanden, Ponera att hade gjort sitt uttalande isamband med kyrkomötet hur hade det då månne gått? Hade man då uppfattat detuttalandet på samma sätt som uttalande? Jag betvivlar del starkt. Sedan bara några ord om den könsdiskriminering som kanförekomma i kyrkan! Förvisso är ingen ofelbar, , Men här gäller delbiskopars ovilja att viga kvinnor tUl präster. Del är verkligen mycket sagt,, att man vill pådyvla dessa människor någon könsdiskriminering.Jag trodde att var mer förtrogen med de seriösa motiveringar somdessa har. Jag tycker att man bör respektera människors uppfattning och inletala om könsdiskriminering så där rakt ut i luften på samma lättsinniga sättsom man påstår att jag har sagt att vi inte har några hövdingar . Jag sadeatt vi är fattiga på hövdingar. Del betyder ingen nedvärdering av de biskoparvi har, men man kan vara bekymrad för återväxten. Granskning av statsrådens ämbetsutövning m. m. Utnämning tiU vissa kyrkliga tjänster 6'protokoU 1972. Granskning av statsrådens ämbetsutövning m. m. Utnämning tiU vissa kyrkliga tjänster Så något om åsUctsförföljelse! var inne päatl detta är en intern fråga för kyrkan, men i Edenmans skrivning talas detklart om staten. menade att det var fräga om trakasserier, menman bör väl försöka sätta sig in i vederbörandes situation. Om envälkvalifi-cerad kandidat med vederbörliga examina åsidosattes sju gånger i radär det inte så märkligt om han upplever del som en diskriminering eUeråsiktsförföljelse. är inte heller det enda exemplet. Det kan finnas mycket att tillägga i dettaämne, men jag skall ta hänsyn till kammarens tid och sätta punkt här. Jag vill bara varna för att efterkonstruerahistorien. Det är aldrig någon framgångsrik metod att spekulera ikonsekvenserna för den händelse någon hade sagt så eller så vid ett vissttillfälle. Det saken gäller är om det har begåtts något konstitutionellt fel.Herr förbigår den frihet regeringen har all välja bland de tre päförslaget uppförda biskopskandidaterna. Det är den praxis som där hartillämpats som skulle kunna läggas lill grund för en reprimand ellerreservation. talar om vederbörliga examina. behöver man inte några examina alls - man behöver inte ens varateolog, fastän regeringen följer principen att utse teologer. vetlika väl som jag att biskop inte var teolog när han blev utnämndtill biskop, så examina spelar ingen roll i sammanhanget. Diskriminering tycks vara ell känsligt ord. Varför kallarman del för diskriminering om en person som varit på förslag inte har blivit valdframför de två andra? Jag kan försäkra alt ordet könsdiskrimineringför dem som ställts inför detta faktum är etl ytterst seriöst ord - mycket merseriöst än en hel del av de argument som har anförts i debatten om kvinnligapräster. Jag känner till argumenten. Det är , som väl harångrat i sin himmel att han sade att kvinnan skall liga i församlingen. Men detfinns i evangeliet en tendens lill likhet mellan man och kvinna som jaguppfattar såsom ledande mycket djupare in i evangeliets anda än den sena och avmagi, vidskepelse och allehanda främmande inslag dirigerade diskussion som viförde, när frågan om kvinnliga präster skulle avgöras. HerrMOSSBERG (s); Det tjänar väl inget ändamål att föra någonlång debatt om delta. Jag vill därför helt kort svara i atlherr Edenman aldrig har gett någon försäkran å regeringens vägnar, som skulleinnebära att alla biskopar fått frihet att när de så vill vägra att vigakvinnor till präster. Någon sådan försäkran finns inte. Det är orimligt attläsa ut något sådant av uttalande. Allra sist vUl jag säga till vännen i Majmö: Låtoss sluta alt prata om att biskopar skall ha frihet. Det innebär ju ändå att vi trots atl det nu är - medverkar till alt hindra kvinnor atl blipräster, om de är fullt kvalificerade tUl del. HerrWERNER i (m): Jag är tacksam för all återfördiskussionen till den konstitutionella frågan efter utsvävningari den andra . Låt mig la upp frågan om biskopars skyldighet attprästviga. Det föreligger ingen sådan skyldighet, .