prot · FV09113 · 1972-12-31 00:00:00 — Eller ocksä är det sä att man inte ser någon möjlighet attåstadkomma valfrihet under dessa är och därför ger man upp Jag fick i varjefall det intrycket när jag hörde fröken . Vad har vi då tänkt oss för att komma en hten bit på vägmot den här valfriheten under de år då föräldrarna har småbarn? Först ochfrämst viU vi ha ledighet vid barnets födelse. , som det ärnu, anser vi vara en alldeles . Det är att handskas ovarsamt medbarn och föräldrar att anse att föräldrar efter så skall fullgöra heltförvärvsarbete: upp , sköta spädbarn och eventueUt andrabarn, i väg till barnstugan och vidare till jobbet som kanske börjar kl. 7eller tidigare och sedan samma omgång pä eftermiddagen. Vi tycker att det äratt misshushåUa med människor. Ledigheten bör kunna delas mellan föräldrarna det är viväl numera alla överens om. Ersättning skall som vid de sex månadernasledighet utgå frän sjukkassan. Har man inte så hög sjukförsäkring skall denfyUas ut till per dag. Vi förordar också värdnadsbidrag tillsbarnet är . På grund av det ekonomiska läget mäste vi börja blygsamt, menvi anser att systemet så snabbt som möjligt skall byggas ut. Från värt partiprioriterar vi detta hårt. Det är angeläget att fördela kostnaderna för barn, däriinbegripet vårdnaden om barn, mellan dem som har barn och dem som inte har barni aktuell ålder. Vårdnadsbidraget skall naturligtvis utgå till alla, användningenav det är sedan valfri. Det bör även kunna diskuteras att värdnadsbidraget, närdet har blivit någorlunda stort, ocksä skall kunna beskattas och så småningombh sä högt att det berättigar till ATP och naturligtvis då också utgöra grundför sjukpenning. Men där är vi inte ännu, och det tar väl sin tid att komma dit.Därför anser vi att ÄTP-år bör räknas även för barnavårdande är . Det är ett rimligt krav, anser vi, och vi har framfört det mängagånger. i sade att det ger juingen pension om inte kvinnan arbetar före och efter de barnavärdande åren. Mennaturligtvis skall hon göra det; det är för att hon inte skaU tappa ÄTP-år pägrund av att hon utför ett arbete som samhället inte anser har någotvärde som vi förordar detta med ÄTP-år. Vidare föreslär vi, som jag sade tidigare, laglig rätttill nedsättning av arbetstidens längd. Men det är för föräldrar med småbarnsom vi anser att samhället skall underlätta och ge fömtsättning för valfrihet.Ändra grupper skall samhället inte ge några fördelar naturligtvis med deundantag som fröken nämnde, nämligen äldre kvinnor som inte har någotyrkesarbete eller som saknar utbildning. För dem måste vi haövergångsbestämmelser. Sådana finns nu i skattesystemet. Vi har skatteavdragför den av makarna som har inkomst om den andre maken inte har inkomst. Vi villför aU del vända pä detta och ge bidrag till den som Resultatet bhr detsamma, men vi anser att vårt förslag är merprincipiellt riktigt. Vad vi sedan anser viktigt är att ge människor, män somkvinnor, möjligheter att utföra ett arbete. Det är en mänsklig rättighet som vimäste kräva att samhället ger oss. Det finns sä många hinder . Arbetstillfällen saknasför många, för ohka mänga i olika delar av landet. Och det är kvinnor somdrabbas hårdast. Mänga kvinnor låter sig nöja med detta förhällande, även ombetydligt fler nu anmäler sitt intresse och framför krav pä arbete. Men detbehövs ocksä mer vuxenutbUdning. Mänga upplever att den utbildning de engång har fått inte passar när de äter kommer ut i förvärvslivet. Bristen på barntillsyn är ett stort hinder för attbåda föräldrarna skaU kunna utnyttja sin självklara rätt att arbeta.Barntillsynen har byggts ut , men ändå är, som vi alla vet,bristen fruktansvärt stor. Ätt samhället ej här fullgör sin skyldighet går mestut över kvinnorna det är de som stannar hemma, det är de som blir sämrestäUda senare i arbetslivet, det är de som lever utan social trygghet. Kommunerna tycker att det kostar mycket pengar. Man räknari regel på utgifterna, som är lätta att avläsa. Man räknar inte så mycket pådet som kommer i andra vågskålen, nämligen de skatter som kvinnorna betalar,fördelen för kommunen när tvä förvärvsarbetande fordrar endast en bostad. Manräknar inte med de bostadstiUägg som inte behöver betalas ut omfamiljeinkomsterna blir högre, som de blir när tvä arbetar. Men naturligtvisbör staten betala mera av barntiUsynskostnaden. Här måste stat och kommun insesitt ansvar för att människor skaU kunna få utföra arbete. Vi ser det som enförmån att få göra det; jag fick i går kväU en känsla av att iStockholm trodde att vi säg pä arbete som något mycket negativt. Vi har här i efter stor vånda bestämt oss försärbeskattning. Ja, våndan var det socialdemokraterna som besvärades av. Men nuär i alla fall det beslutet i hamn, och då måste det följas upp med barntiUsyn,sä att inte frånvaron av sådan utgör ett hinder för människors arbete. Vi talar alltmer om en egenpension. Det är heltnaturligt med en sädan reform, men då fär det inte heller finnas hinder i vägenför att alla skall kunna bygga upp fömtsättningen för sin sociala trygghet. Här har vi en grupp som inte kommit med isärbeskattningssystemet, nämligen de som arbetar i gemensamt företag. Det ärhelt orimligt med ett sådant undantag, och det har aldrig här i riksdagenframförts några bärande skäl för det. Kan vi inte snart vara överens om att vibör göra en ändring här? Alla bör ha en reell möjlighet att bygga upp sitt egetsociala trygghetssystem. Det har blivit mer intresse förvad många kallar kvinnofrågor. Jag tycker att vi skaU vidga debatten och talaom mäns och kvinnors situation i arbetsliv och samhälle, om hur de skaU kunnafungera sä bra som möjligt, om hur de skall bh självständiga och fåsjälvkänsla. känner mänga sig otillräckliga och utan egenvärde,t. ex. de som ej har arbete av olika anledningar, de som utför vårdarbete hemmamen som intebetraktas som arbetande. Andra känner sig otUlräckliga på grund av att de ej räckertUl för både heltidsarbete utanför hemmet och arbetet hemma. Det är ocksä mångamän som upplever trycket från omgivningen att ständigt prestera mera, attkunna, som det heter, försörja sin familj och helst höja sin standard. Oftamedför det övertidsarbete, i all synnerhet som sådant är en merit och vägertungt i karriären. Men vad mister familjen av standard när en förälder inte hartid för sina barn? Det är inte människorna som skall anpassa sig tillarbetsmarknaden, utan arbetsmarknaden måste ta större hänsyn till människornassituation. Men skall vi ha en ändring måste vi hjälpas ät, inte bara genombeslut här i utan ocksä genom opinionsbildning. Det ligger så mycketgamla fördomar i jämlikhetsfrågorna. Vi har väl alla sädana fördomar, även omvi förnekar dem, fast vi kanske har dem litet mer eUer mindre. Vi mäste påverka beslutsfattarna, dvs. i huvudsak män. Vimåste få i gång en debatt där vi kommer underfund med att vi alla har ettgemensamt intresse. Vid den konferens pä som ägde rum för några dagarsedan - och som jag inte ännu vet så mycket om -bestämdes att det skalltillsättas en samrådsgrupp. Jag utgår ifrån att den gruppen fär en sådansammansättning att aUa synpunkter kommer med -och att den skaU arbeta, intebara finnas pä ett papper. Jag har inga förutfattade meningar i den riktningen,utan det är bara min förhoppning att gruppen skaU arbeta effektivt och i godanda. Alla initiativ är angelägna och förslag är brådskande. Men jag skulle vilja sluta med att säga att kvinnornaockså mäste arbeta själva mera effektivt för jämlikhet, ha högre ambition iyrke och arbete, inte låta andra bestämma. Kvinnorna är avbefolkningen och aUtså en stor påtryckningsgrupp, även om kvinnorna nu är iminoritet bland beslutsfattarna. Energiskt arbete tillsammans med männen mästemedföra förändringar. FruFR/ENKEL (fp); Det är kvinnornas årtionde vi lever i - denmeningen möter vi nu ofta i både tal och skrift. AUtifrän statsministernsinledningsanförande i går har talare efter talare berört de s. k. kvinnofrågorna,och jag hoppas att det bådar gott för framtiden. Kvinnorna behöver alltså intelängre ensamma kämpa för sin jämställdhet med männen på samhällslivets aUaområden. Regeringens beslut att tillsätta en samrädsgrupp förkvinnofrågor viU jag liksom de två föregående talarna hälsa medtillfredsställelse. Men ännu vet vi inte hur denna grupp skaU se ut, vi vetbara namnet pä ordföranden och att representanter för arbetsmarknaden skallingå. Men statsministern antydde för oss på att gruppen skaU spegla"Harpsundsgrup-pens" sammansättning, och om statsministern menadeallvar med det, drar jag därav den slutsatsen att gruppen bUr parlamentarisktsammansatt. Vill man förverkliga det liberala kravet "rättvisa åtkvinnorna" och nä en verklig jämställdhet mellan män och kvinnor, sä måstemänga åtgärder vidtas, det är vi ju aUa överens om här. Ätt barntiUsynen äravgörande för kvinnansmöjligheter att gä ut i arbetslivet är vi också överens om. BarntiUsyn är judyrbar, men den måste fä kosta pengar. Och ingen sätter t. ex. i fråga att denobligatoriska skolan skall få kosta pengar. har daghemsbyggandet tagit fart, även om detinte är tiUräckligt. Men förvärvsarbetande föräldrar med något äldre barn än ibarnstugeåldern deras problem glömmer man bort. Det finns i landet 172 000barn i åldern , vilkas båda föräldrar förvärvsarbetar eller vUka är barntiU ensamstående föräldrar, och i fritidshem finns det plats för 9 700 bam.Siffrorna talar för sig själva. Vi diskuterade för en del är sedan rätt mycketom de s. k. nyckelbarnen. Det verkar ju som om vi hade accepterat derasexistens. Men vi mäste tänka framåt, bygga fler fritidshem eller ordna någotliknande inom skolans ram och därigenom söka undgå problem som kan kostasamhället betydligt mer . Fröken sade att man hade givit ett brett stödtill det socialdemokratiska kvinnoförbundets program. Jag vUl också säga attdet finns mycket i det som jag tycker är riktigt och rätt. Men det socialdemokratiskakvinnoförbundet har ju i sitt familjepohtiska program löst problemet medjämlikhet mellan könen på sitt aUdeles egna sätt, och lösningen heter ettsocialistiskt samhälle. Jag citerar ur programmet att "det finns klaraideologiska skiUnader mellan en borgerlig och en socialdemokratiskfamiljepolitik". Ja, det är riktigt. Därför har vi ingen anledning attföra nägon "buskpropaganda" som i i gårtalade om. Vi viU inte ha ett socialiserat samhälle, och vi går lugnt ut och sägerdet. Vi tror inte att socialiseringen är en politisk undermedicin för att skapajämhkhet mellan könen. Utvecklingen i kommuniststaterna visar hur felaktigtdetta är. Där har man förändrat verkligheten oftast med våldsmedel - menattityderna och könsfördomarna lever vidare. Sä har vi detta med valfrihet. HäromkväUen sade frökenMattson att hade gjort upp med valfrihetsmyten,och säger fröken : Vi har inte förbjudit nägon valfrihet. Det varnågon glidning där som jag inte förstod, för det står faktiskt i programmet attförbundet har "gjort upp med valfriheten" därför att inte alla /' daghar valfrihet! Ja, alla de kvinnor som vill gå ut på arbetsmarknaden kanju inte få arbete, men därför ger vi väl inte upp försöken att skaffa demarbete. AUa kan inte få barntiUsyn, men av den orsaken ger vi ju inte uppsträvandena att utöka barntillsynen. Nej, för att den 40-årigasocialdemokratiska regeringen inte lyckats skapa ett samhäUe med valfrihet, såskaU vi inte ge upp, tycker jag. Värt krav på valfrihet innebär att båda föräldrarna skallha möjlighet att förena yrkesarbete med föräldraroUen. Det kan förverkhgasgenom att man skapar fler deltidsjobb med bättre sociala förmåner och genom ger småbarnsföräldrar en möjlighet till deltidsarbete. Ja, valfriheten kanocksä innebära att någon av föräldrarna skall kunna stanna hemma, medan barnenär smä, eller kanske att man gör en uppdelning, så att den ena av föräldrarnastannar hemma en liten tid och den andra en annan tid. Början tUlförverkligandet av detta är värdnadsbidraget som när resurserna tiUåter måstebli större än det föreslagna. Jag tycker inte att man skaU, som i Stockholmi går, fnysa föraktfullt åt en reform därför att den börjar i liten skala ochman sedan kan bygga ut den. Se pä folkpensionen det är ocksä en reform somhar byggts ut. Och rätt tUl ATP-poäng för vård av små barn i hemmet ärnågonting som år har förts fram i motioner här i frånfolkpartiet och men av socialdemokraterna ständigt röstats bort.Om jag inte minns fel har i röstat med oss.Nu för man fram detta i de socialdemokratiska kvinnornas familjepolitiskaprogram, men reformen kunde alltså redan ha varit förverkligad. Valfrihet innebär också att man kan välja mellan olikaformer av barntillsyn. Människor vill forma sin tillvaro på olika sätt underohka perioder av sitt liv, och valfrihet innebär att de skall ha rätt att göradetta. talade om att de socialdemokratiskakvinnornas syn på hemmet i några tidningar hade refererats sä felaktigt. Ja,jag citerar som det stär: "Trots att samhället har förändrats, hänger vioss kvar i en idealiserad bild av hem och familjeliv." Det är klart atthemmet inte skaU kastas överbord, och jag vet inte om man kanske tror att nivill det. Barnstugan, hur bra och nödvändig den än är för det är den kan ialla fall bara bh ett komplement till vård och omsorg i hemmet, vare sig dettaär litet eller stort, familjen är fullständig eller ofullständig. Däremot skallvi ge föräldrarna, far och mor, all hjälp i deras föräldragärning genomföräldrautbildning och familjerådgivning. Jag vill sluta med att säga att målet för denhberala familjepolitiken är att genom valfrihet skapa fömtsättningar för ettbarnvänligt samhälle och ge samma möjligheter för kvinnor och män att på olikasätt kombinera sina roller. Valfriheten står inte i konflikt med kravet päjämlikhet mellan könen; den är tvärtom en förutsättning för en utveckling isädan riktning. Under detta anförande övertog herr förste vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. FrökenMATTSON (s) kort genmäle: Det var roligt att höra tala omdagens situation. Visserligen talade hon om valfrihet, men andemeningen vardensamma som jag försökte ge uttryck åt, nämligen att kvinnornas situation kännetecknas av tvång och förbud. Hundratusentals kvinnor tvingas avekonomiska skäl att förvärvsarbeta, även om barntUlsynen inte är ordnad påtUlfredsställande sätt. Men det talar man säUan om. Man talar heller inte oftaom det ansvar som många av de borgerligt styrda kommunerna har för att det ärpä det sättet. Vidare talar man mycket sällan om att hundratusentalskvinnor tvingas vara hemma därför att det inte finns något arbete för dem ellerför att det inte finns plats för barnen på daghemmet. Där råder det alltsåtvång. Men när vi då från vår sida kräver jämställdhet genom trygghet förbarnen och genom att kvinnorna får den självklara rätten tUl arbete på sammavillkor som männen ja, dä talar man på sina håU om tvång och förbud! Jag finner det också nödvändigt att påpeka att detvårdnadsbidrag som både och i här talade om är avsä ytterligt hten omfattning att det aldrig kan betyda den minsta lillavalfrihet, alltså verklig, reeU valfrihet. Jag tycker att man skaU ha den sakenklar för sig. När man talar om valfrihet mäste det vara fråga om ett reellt valmellan två olika alternativ, och det kan vårdnadsbidraget aldrig någonsin bh. TiU sist viU jag helt instämma i vad sade omatt barnstugan skall vara ett komplement till familjen. Det hävdar vi ocksåmycket bestämt. Och vi utgår ifrån att när föräldrarna, som vi hoppas, iframtiden bereds kortare arbetstid skall de ocksä kunna umgås mycket mera medsina barn. Tack vare arbetstidsförkortningen behöver då barnen inte vara sålänge som i förskola och barnstuga, och dä får kanske dessa inrättningar enbättre effekt på barnen, som dä inte blir lika stressade som . /ENKEL (fp) kort genmäle; Först vill jag säga någonting om påståendetatt barnstugorna byggs ut så dåligt i borgerligt styrda kommuner. Det är ettpåstående som man ofta hör, men det finns inte nägon som helst grund för det.Jag har t. ex. framför mig en utredning som orts i , och denvisar att av de tvä kommuner som har de sämsta möjligheterna att ge barntillsyn av barnen kan där få någon tillsyn - är den ena borgerhgtoch den andra socialdemokratiskt styrd. De tvä bästa kommunerna kan ge tillsynät av barnen, och även där är den ena kommunen borgerligt och den andrasocialdemokratiskt styrd. Om man går igenom hela landet, så tror jag att manskall finna att det är pä ungefär samma sätt. Vad som har hänt är ju detta att vi har fått ettskattetak, som statsministern bestämt, och det är det som gör att kommunerna ärtvingade att dra in pä barnstugeverksamheten. Vi har sä ofta hört - det har man framfört t. o. m. här iriksdagen -att i är det särskilt dåligt. Jag har tagit reda pä hur detförhäller sig. Det har i skett en fördubbling av antalet daghemsplatserfrän tiU 1970, en ökning frän 1 600 tiU 3 200. Denna uppbyggnads-takt ärfem gånger högre än , då socialdemokraterna hademajoritet. fortsätter nu den utlovade ökningen av antaletdaghemsplatser i syfte att åstadkomma ytterligare en fördubbling till år 1975.Detta sker i fuU enighet mellan samtliga partier i kommunfullmäktige. - Jag harvelat säga detta eftersom man så ofta har anfört den borgerligt styrda kommunenGöteborg som väldigt dålig i detta avseende. Jag tyckte att jag motiverade vårtförslag om vårdnadsbidrag och tydligt talade om att det bara var en början ochatt jag hoppas att bidraget skulle byggas ut. () kort gemäle: Fröken tror inte pä vårdnadsbidrag.Naturligtvis är den summa som vi föreslår helt otillräcklig. 1 och meddetta lilla vårdnadsbidrag erbjuder man ingen valfrihet det sade jag också.Men eftersomvi värderar arbetet med värd av eget barn i hemmet sä högt jag försökteutveckla detta i mitt anförande så är vi viUiga att prioritera en höjning avvärdnadsbidraget i varje faU till sådan nivå att värdnads-havaren blirATP-berättigad. Jag tyder det här argumentet som uttryck för en hopplöshetfrän fröken sida. EUer är det så att socialdemokraterna inte ser medrespekt pä värden av eget barn i hemmet? Det är alldeles riktigt att barntillsynen inte är utbyggd.Jag tycker att socialdemokrater och borgerliga i kommunerna på den punktenvarit lika dåliga. Jag tycker inte vi skall tala om att det är bättre där denena eller andra har styrt kommunen. Barntillsynen är pä de flesta stäUenotillräcklig. Är det inte sä jag tror det i varje fall att det ärkvinnorna, oavsett vilket parti de tillhör, som fär släss för denna verksamhet,som hårdast känner trycket av att se tUl att kvinnorna kan komma ut och fåutföra ett arbete? Fröken () kort gemäle: Först några ord i aU korthet tUl iHölö. I debattskriften från har man föreslagit enfiänstledighet vid barnsbörd pä ett är - Socialdemokratiska kvinnoförbundethar föreslagit . Vi har nog ungefär samma synpunkter på detta det är som skiljer. Jag kan också hålla med om att barntUlsynen är mycketeftersatt i samtliga kommuner. Jag vill bara inte att det i riksdagensprotokoll skaU stä att det råder full enighet om barnstugeutbyggnaden i fruFrasnkels och min kommun, . De daghemsplatser som tiUkommit underfyraårsperioden var projekterade socialdemokraterna hade makten. Nuråder det delade meningar, och det finns faktiskt förslag frän värt häU om enbetydligt större utbyggnad av barnstugeverksamheten än den som kommer attgenomföras. Jag vill för riktighetens skuh fä detta antecknat tiUprotokollet. HertWIJKMAN (m): Efter att ha tagit del av Socialdemokratiska kvinnoförbundetsskrift Familjen och efter att ha lyssnat på referaten fränförbundets kongress hade man vissa bestämdauppfattningar. Efter att nu ha lyssnat tiU fröken mäste man revidera endel av dessa uppfattningar. Fröken har i debatten både och sent ionsdags backat åtskiUiga steg. Så uppfattade åtminstone jag det.Vi har fått en betydligt mer nedtonad framstäUning av program, i sä måtto att de mest uppseendeväckande förslagenär avslipade i fröken tappning. Jag kan inte förstå det på annat sättän att den, på sina häll, starka kritiken mot programmet har fått kvinnoförbundetatt moderera sig och inrikta debatten på ett annat sätt. Fröken sade i sitt anförande att hon är häpen överreaktionerna mot detta program. Jag tycker, precis som i ochfru , att det finns mycket som är bra i den här skär-röda boken: att manpä sikt skall nå fram tiU sex timmars arbetsdag för löntagarnaär utmärkt, stödet vid barnsbörd är ocksä bra och principen om fördelning avarbetsuppgifterna i hemmet är riktig. Men det finns en del andra uttalanden och de står pä pränt i den här lilla skriften som man inte kan komma ifrån.Det gäller hela resonemanget om valfriheten, och jag har efter dagens debatt inteblivit klokare på var fröken och kvinnoförbundet står. Här finnsockså det klara uttalandet, att det egentligen inte går att göra någontingförrän vi fått ett socialistiskt samhälle. Här finns kravet pä könskvoteringoch dessutom den allmänna negativism som präglar alla kommentarer kringförsöken att påverka attityder och fördomar hos den allmänna opinionen fördomar och förlegade attityder som finns inom alla partier och inom allagrupper i detta samhälle. Jag ser detta program och det är väl ändå det som manfär utgå ifrån tiU dess ni antagit ett nytt som en nyorientering. Detcentrala i den nyorienteringen är att ni sida upp och sida ner predikarsocialismen och använder hela ert agerande på detta område som en täckmantelför det sociahstiska målet. Fröken har varit mer återhållsam, men det ärsom sagt programmet vi måste utgå ifrån. Var finns nu när det gäller valfriheten i ert program ettstöd för de människor främst de kvinnor som även i framtidens samhälle villstanna hemma och värda sina barn? Fröken sade: Vi viU intediskriminera, vi vill inte tvinga nägon ut pä arbetsmarknaden; önskarvederbörande vara hemma hos sina barn under de första fem, sex eller sju åren,så skall hon fä det. Var finns i detta program ett stöd härför? 1 stället läserjag: Valfriheten gäller icke yrkesarbete eller arbete i hemmet och värd avbarnen, utan det gäller yrkesarbete och barnavård kombinerat. Det ärnaturligtvis en typ av valfrihet, men den är ju utomordentligt snöpt, för attinte säga väldigt inskränkt. Vi har inom moderata samlingspartiet under mänga årarbetat med framför aUt tillsynsfrågorna. Jag är medveten om att det utgör enganska snäv attack på dessa jämstäUdhetsfrägor. Men jag tror att det inom vårtparti, liksom inom andra grupper i samhället, håller pä att växa fram enförståelse för att frågorna måste angripas över hela fältet. Och , frökenMattson, mäste man inte minst rikta sig mot de förlegade attityder och fördomarsom finns litet varstans i det här samhället. Jag viU dock påstå atttillsynsfrågorna och här delar jag i och utgör den viktigaste problematiken pä kort sikt, trots att en heldel här gjorts under de senaste fem sex åren. Ännu är det en minoritet avfamiljerna som löst den frågan pä ett tillfredsställande sätt. Ännu ärdet mindre än en femtedel av småbarnsfamiljerna som får daghems- ellerfamiljedagshemsplats. Den förmånen innebär som vi alla vet en betydandesubvention från samhället subventionen uppgår tUl per är.Alla de barnfamiljer som icke fär någon daghemsplats i den koUektivabarntillsynen subventioneras inte, och deras kostnader för barntillsynen uppgåri de allra flesta fall till ungefär det belopp med vilket familjer som färdaghemsplats subventioneras. Detta kaninte vara rimligt. Ingen viU inskränka den institutionella daghemsverksamheten.Vi är alla ute efter att bygga ut den. Vi vet att det kommer att ta lång tid.Staten har ont om pengar och kommunerna har ont om pengar. Det är tyvärr sä idagens ekonomiska läge att man drar ät här, oavsett om det ärsocialdemokratiskt eller borgerligt styre i en kommun. Jag tycker det var ettväl enkelt påstående både och att bara släppa ursig en kommentar, att de borgerliga i kommunerna sköter detta mycket sämre.Fick vi en ordentlig statistik, blev debatten mera konstruktiv. Det saknas alltså pengar. vet vi att inte varjefamilj i detta land anser det vara bäst att lösa tillsynsproblemet i denkoUektiva formen. Det finns andra lösningar.