prot · FV0995 · 1972-12-31 00:00:00 — Men det allraviktigaste är att skapa rättvisa vid beskattningen i ett land som berömmer sigav att vilja befrämja jämlikheten. Kommunisterna talade i går om att man borde försöka fåfram mer skattepengar genom att ta bort avdragen för skuldräntor vidtaxeringen. Detta förslag förvånar mig verkligen. Det är ju ändå så atthuvudparten av de människor som lånar pengar inte är sådana som inte behöverlåna, utan det är faktiskt de som verkligen har ett behov av det. Jag förstårverkligen inte varför dessa människor, som kanske har svårt att klara sinaskuldräntor, skulle hudflängas ytterligare genom att de inte skulle få göra avdrag. Det finns andra metoder som är bättre när det gäller altröja bland avdragen i deklarationen, t. ex. avdraget för periodiskt understöd-dess bättre pågår en utredning angående detta. Vidare har vi avdraget förpensionsförsäkringar, som sammanlagt sänker det beskattningsbara beloppet ivårt land med ärligen. Det blir mycket skatt på ettså stort belopp. Med kommunisternas metod skulle man beskatta dem som verkligenhar svårt för att klara sig; i stället borde man i största möjliga utsträckninginrikta sig på dem som har ett överflöd av pengar och gör dem avdragsgilla vidbeskattningen. Sedan tror jag, herr talman, att man måste försöka kommafram till en bättre metod när det gäller källskatteuppbörden. Jag är medvetenom att arbetsgivarna här gör en god insats, dessutom oavlönad. Men det händerändå trots allt tyvärr alltför ofta att pengar inte kommer fram tillskattemyndigheterna. Jag har ingen siffra på beloppet, men det är mycket högt.Därför borde man ha någon metod som gjorde atl den som har fått vidkännasskatteavdrag på sin lön hade garanti för att pengarna kommer fram till rättadressat, till skattemyndigheterna. Den ekonomiska politiken, m. m. besparastatsverket rätt stora förluster, för på det sättet skulle man ju mycketsnabbare upptäcka när arbetsgivare innehåUer skattemedel men icke levererar indem. I har den anställde en bok där arbetsgivaren får sätta in märkenför gjorda skatteavdrag. Jag tror att vi blir tvingade att övergåtUl något sådant system. kommer vi snart att rösta igenom ett förslag som mannog kan vara ganska säker på skapar arbetslöshet och svårigheter för företagen,som alltså skapar orättvisa. En grym form av orättvisa är nämligen attarbetsvilliga människor inte kan få en anställning och försörja sig. I ställetför att skapa den formen av orättvisa borde man vara inställd på att skaparättvisa, alltså rättvisa i beskattningen. Då borde den skatteutredning som skall arbeta ha som sinprimära uppgift att råda bot pä skattefusk och skatteflykt. En metod är att merövergå till indirekt skatt istället för den direkta skatten med undantag förlivsmedel, som jag har sagt. Indirekt skatt är skattefuskovänligare än dendirekta. Jug slutar, herr talman, med att säga att det måste görasnågonting ål skattefusk och skatteflykt. Det är groteskt som det nu är. Man kaninte ha ett skattesystem som medger att vissa människor lever högt och flottutan att betala skatt medan andra som sliter och släpar och knappt får del attgå ihop skall betala höga skatter. HerrDAHLEN (fp): Vi hade inte stort hopp att socialdemokraterna skullenyktra till under debattens gång. Så har heller inte skett. Det finns därföringet nytt för min del att kommentera. Jag skall bara mycket kort summera någraintryck av de senaste veckornas socialdemokratiska vacklanden. Med herrar och i spetsen för en regering fårsvenska folket ingen ordentlig skattereform. Det slår klart efter gårdagensdebatt. Flytta om mellan olika skatteformer kan tänka sig, menknappast något mer. Enligt folkpartiels mening måste man planera och sparaihop lill en skattereform om den skall vara värd namnet. Det är förstaförutsättningen. Sedan måsle man givetvis också överväga fördelningen avskatterna pä direkta och indirekta former, men det är en sak som inte gertillräckligt resultat. Hur skall det då vara möjligt att planera och spara för enskaltereform? Självfallet finns det inte någon enkel radikal kur attrekommendera. Jag skall här endast kort sammanfatta vår uppfattning. Av långtidsbudgeten framgår det att det ekonomiskaframtidsperspektivet inte ter sig särskilt ljust. Det finns många reformer somväntar på att genomföras både inom landet och med tanke på de faltiga folken.Oppositionens krav på att en parlamentarisk skall sättastill får än större kraft just mol denna bakgrund. Vi vel hur svårt det är när elt förslag väl framlagts förriksdagens behandling all då få till stånd den fria prövning som vore önskvärd.Det finns en bundenhet både hos regering och opposition som försvårar ocksåbesparingsförslag som de flesta innerst inne kanske tycker att det i varje fall vorevärt att allvariigt pröva. Det är därför vi hävdar, att partierna bör sätta signed tillsammans i en kommission och där se till om man kan vinna enighet om störresparsamhet med skattebetalarnas pengar. Skall vi få plats med något nytt - dvs. fortsattareformer inom ramen för ett rimligt skattetryck - måste vi också vara beredda atl lyfta ut något av det befintliga. Den andra punkten i ett planeringsprogram för skattereformär alt gamla utgifter måste prövas mycket mera noggrant. I arbetadeunder en grupp riks- och kommunalpolitiker, som granskade denekonomiska utvecklingen i ett längre perspektiv. Vi fann mycket snart, att enförutsättning för att få bukt med de ständigt stegrade skatterna är envillighet att ompröva även gamla utgifter. I den skrift som perspektivgrupp publiceradei , "Planering, sparsamhet, reformer", var detta enav våra huvudpunkter. Finansminister tassar litet försiktigt fram påden vägen, när han säger, att ämbetsverken inför nästa budgetår också bör läggafram förslag om verksamhet, som kostar mindre än vad den nu gör. Men det behövskraftfulla tag både inom den statliga och kommunala verksamheten för att nånågra resultat. Perspektivgruppen fann också , att enbättre ekonomi- sering krävde en bättre samordning mellan stat, landsting och primärkom muner. Vi tog som exempel bl. a. vårdsektorn. Här har kostnaderna som alla vet rusat i höjden, inte minst inom sjukvården. För att komma tUl rätta med detta måste en mycket hårdare angelägenhetsgradering av investeringarna äga rum. Likaså måste en hårdare planering av t. ex. sjukhusens verksamheter accepteras. Det är svårt men nödvändigt. Även om patienter ligger inne bara en eller längre än vad som skulle vara nödvändigt med bättre utnyttjande av resurserna kostar detta landstingen enorma summor. Det väsentligaste är dock säkerligen att göra insatser,som medför att färre människor behöver komma i kontakt med vårdsektorn. Redansmå summor, små reformer, på detta område skulle inbespara storabelopp. Jag tänker t. ex. på en bättre förebyggande hälsovård. Finansminister tjänar dock inte så mycket på sådanaåtgärder en stor del av vårdsektorn betalas ju av andra huvudmän - och det ärtroligen anledningen till att regeringen visat så litet intresse för justdetta. Det tyder på socialdemokraternas oförmåga all se samhället i stort. Manhar inte sett på de samlade skatterna. Detta är givetvis ett verkligt misstag. Vår arbetsgrupp förordade att kommunerna, under den tidsom den statliga utredningen som sysslar med kostnadsavvägningen mellan statoch kommun arbetar, skulle frivilligt ålägga sig ett skattelak. Men deltaförutsätter att staten inte lägger på landsting och kommuner nyautgifter - och avgifter utan att betala för dem. Det är angeläget med enlugnare skatteutveckling inom kommunerna. Det kommer att vara en besk medicinpå många häll, men den är nödvändig. Det finns en rad reformer som skulle vara direktabesparingar. Jag har redan nämnt vad som kan göras i form av samordning på vårdområdet. Men låt mig också som ett exempel ta del av oss under flera Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. åxframförda kravet på bättre trafiksäkerhet. Enligt något så när säkra uppgifterkostar trafikolyckorna samhället mellan 2,5 och . Detär helt klarlagt att en förbättrad trafikövervakning och ökade insatser iövrigt för trafiksäkerheten ger mångdubbelt igen i fråga om minskade kostnader.I år har vi äntligen fått med socialdemokraterna i all gå ett steg irätt riktning, då man varit med om att uttala sig till förmån för förbättradeinsatser inom trafiken. Det finns många andra områden där reformer som är fögakostnadskrävande kommer att ge mångdubbelt igen ekonomiskt men också rentmänskligt. kommer att återkomma till detta krav med preciseringar iolika sammanhang. Jag förmodar att inget parti vill ha ett reformstopp. Vaddet gäller är att hushålla bättre med skattebetalarnas pengar. Skatterna fårinte stegras pä det sätt som de gjort . I stället måsteman åstadkomma en skattereform, som verkligen gör det mer lönande att arbeta. Mot bakgrund av det ekonomiska framtidsperspektivet är detalldeles uppenbart, att vi får inte någon verklig skattereform om vi intesparar och planerar för denna. I budgetarbetet måste man därför lägga in enväsentlig summa som skall användas just för en skattereform. Det är meningslöstatt tro, att man åstadkommer en verklig skattereform genom att bara flytta ommellan direkt och indirekt skatt. Det blir säkert också nödvändigt, men deträcker aldrig som ett medel att åstadkomma en verklig skattereform. Frånfolkpartiets sida kommer vi därför att hårt och medvetet driva på regeringen attstaten måste planera och spara för en skattereform. Resurser alt göra en sådanuppslår inte av sig själv. Socialdemokraterna har inte insett detta, menverkligheten kommer att tvinga dem härtill. Mot den här bakgrunden säger vi nej tillregeringens i hast hoprafsade skattepakel av följande skäl: Det blirför de allra flesta inga lättnader i beskattningen. De orimliga marginaleffekterna, framför allt för de mångabarnfamiljerna, kvarstår, och regeringen gör inget ål delta. Vårl krav på inflalionsskydd i skattesystemet harregeringen helt nonchalerat och t. o. m. uteslutit ur utredningsdirektiven.Detta kan vi inle acceptera. Regeringsförslaget har tråcklats ihop i det fördolda, ulaninsyn och påverkan från de stora löntagarorganisationerna och andraintressenter utanför . Det sätt som regeringen föreslagit för att betala dettadåliga förslag är i nuvarande konjunkturiäge klart olämpligt och hotarsysselsättningen i många företag och branscher och fördyrar i onödan viktigatransporter. Det ärdärför vi säger nej. FruTHORSSON (s): Förmodligen anser åtskilliga avmina kolleger att kammarens tid denna sista dag av en lång och tröttandesession inte borde belastas med inlägg utan direkt och omedelbar relevans tillde beslut som vi skall fatta om . Men jag envisas med att mena att detbör ingå i strävandena att internationalisera den svenska politiska opinionenatt man i en stor debatt om den svenska samhällsekonomin också skall markeradess oupplösliga sammanhang med en omvärld som inte bara består av OECD-länder.Jag har velat bidra till sådana strävanden, och jag mobUiserar därför, herr talman,det mod som jag till äventyrs kan ha för att i detta troligen sista inlägg idebatten anföra några fä ord om detta perspektiv. Jag har under dennaoch föregående riksdagssession i finansutskottet och här i kammaren efterlystmer utrymme åt och mer ingående analys av ekonomiska relationer tillomvärlden utanför OECD-kretsen i nationalbudgeten och andra översiktligaredovisningar av samhällsekonomin. Uppenbart spelar dessa relationer en blygsamroll , men vår ambition måste vara att de successivt byggs utunder . måste därvid vara en betydligt mer givande än tagandepart, om vi menar allvar med talet om ökad jämlikhet mellan nationerna. Jag avser här inte i första hand biståndsposten istatsbudgeten, vars samhällsekonomiska betydelse jag vill säga några ordom. Det måste vara viktigt att vid sidan av den alltid aktuellabiståndsdiskussionen få i gång en debatt om hur vi skall få till stånd en sådanfungerande ekonomisk utveckling att dess reella resultat blir ett bidrag långt mer radikal omfördelning av världens samlade tillgångar mellanväridens rika och fattiga än vad biståndsposten i statsbudgeten i och för signågonsin kan komma att innebära. Detta är särskilt aktuellt ,efter det att den tredje världshandelskonferensen har avslutats iSantiago. Shitomdömena om denna den tredje kraftmätningen mellan denfattiga majoriteten och den rika minoriteten om en mer rättvis fördelning av deglobala resurserna vittnar inte goll om beredvilligheten i de rikaindustriländerna att inse den trängande angelägenheten av atl slå in på en nykurs i relationerna till den fattiga väriden. I två avseenden ville de fattiga länderna användavärldshandelskonferensen som språngbräda till en bättre framtid och dettavar känt i den rika världen långt i förväg för det första genom att fä etleffektivt medinflytunde i kommande beslut i frågu om en reformering av delinternalionella valutasystemet, för det andra genom att förändra världshandelnsstruktur för att i rimlig grad förändra sina egna villkor på världsmarknaden. Bakgrunden till detta är väl känd. andel avvärldshandeln har på 20 är minskat från en tredjedel till en sjättedel, ochpriserna på deras produkter fluktuerar våldsamt, därmed förhindrande ellerförsvårande varje effektiv ekonomisk planering. Redan före den tredjevärldshandelskonferensen hörde man ofta cyniskt realistiska uttalanden fränu-landsrepresentanter om det meningslösa i att debattera tiondelsprocenter ifråga om biståndsanslag till länder vilkas utveckling man i den rika världensade sig vilja främja, som man förhindrade detla genomprisförhållandena och andra u-landshandelsproblem pä värids-marknaden och ettorimligt konkurrensförhållande mellan rika och fattiga länder. Den ekonomiska politiken, ni. Den ekonomiska politiken, in. Sådana uttalanden, herr talman, görs mot bakgrunden av detfaktum att den rikaste femtedelen av jordens befolkning och vi skall kommaihåg atl vi i hör till det översta toppskiktet av denna femtedel disponerar två tredjedelar av världens resurser, medan den fattigastefemtedelen får . Orn nuvarande ekonomiska utvecklingstrender tillåtesfortsätta, kommer denna fördelningssituation att förvärras alltmer; Vi blirallt rikare trots våra akuta ekonomiska problem, och de fattiga blir - relativtsett allt fattigare. Det är ju ingen ny insikt som säger oss attdetta inte kan få fortsätta. Till det troliga behovet av att anpassa vårekonomi till en kommande knapphetshushållning, kan läggas det växande ochalltmer otåliga kravet från på en helt annan fördelning av givnatotala resurser. Vi kan se framför oss att en omkring 200-årig epok av dominansoch .oavbruten välståndsutveckling för länderna på norra halvklotet, entidsperiod där inte minst kolonialepokerna har utnyttjats till att gmndläggaden rikedom som utvecklandet av den moderna teknologin sedan gjorde möjlig, denkommer att ta slut inom överskådlig tid. Som politiker har vi skyldighet attsjälva sätta oss in i detta och förbereda de praktiska alternativen i form aven ny politik. Men vi har också skyldighet att ta upp dessa långsiktigaproblem, med betydande samhällsekonomiska verkningar, i den offentligadebatten. Den tredje världshandelskonferensen är avslutad, och detkommer att ta tid att skriva dess historia och värdera dess resultat. De förstaomdömena är, som jag framhöll, inte alltför positiva. Uppenbart anseru-länderna atl konferensen inte har gett några bevis på en meningsfullsinnesförändring hos de rika ländernas företrädare. En kommentar i väridspressenlåter så här; Vid det senaste veckoslutet tände världens rika länder laddningentill en tidsinställd bomb under sin handel och sin investeringsverksamhet iu-länderna genom att på världshandels-konferensen vägra att göra annat än demest futtiga medgivanden till . Och vad kommentatorn framför alltåsyftade var oförmågan att tillmötesgå krav dels på att få etteffektivt medinflytande på utformningen av ett framtida nytt valutasystem, delspå att de speciella dragningsrätterna i internationella valutafonden skallanvändas bl. a. för all möjliggöra ökade tillskott till utvecklingsfinansieringi . Jag skall självfallet inte gå in i några somhelst detaljer av UNCTAD-arbetet. Men jag har velat beröra dessa problem heltallmänt, därför att de enligt min mening är en indikation på de verkligauppgifter som vi i liksom i den rika väriden i övrigt står inför närdel gäller våra relationer till . Det är naturligtvis viktigt nog idet aktuella läget alt vi betalar ul eller av vårbmtlonational-produkt 1975. Men det blir på litetsikt icke någon huvudfråga. Den utredning om utvecklingsbiståndets samhällsekonomiskaeffekter som färdigställts visar klart vilken marginaleffektenprocenlsanslagen får på den svenska ekonomin. Den privata konsumtionensökningslakt skulle enligt utredningen behöva dämpas med ungefär 0,2procentenheter för att den interna balansen skall bibehållas. Och inom den offentliga konsumtionen skulle utrymme skapas fördessa anslag, om den åriiga ökningen av övrig offentlig konsumtion minskadesmed en procentenhet . Det är min övertygelse, herr talman, att del ärnågot annat som kominer att krävas, om snedbalansen i världsekonomin,felinriktningen i vårt sätt att fördela och använda våra totala resurser, skallrättas tUl. Det kan vara viktigt att säga detta , eftersom Förentanationernas miljövårdskonferens drar in bl. a. i delta hus ochvi där kommer att möta en opinion som sanneriigen kommer att göra sig hörd. Detär min förhoppning att den kommer att få en motsvarighet i en opinion här hemmasom är lyhörd och som då kommer att ställas inför den fattiga verklighetenssvåra problem, fattigdomens miljöproblem. Och återigen kommer ,lUcsom vid , att resa kravet på en annan fördelning än nu av världensresurser. Och förr eller senare, herr talman, är detta vad som måsteske. Vi borde därför enligt min mening både ställa in vårt samhällsekonomiskalänkande utefter sådana linjer och börja arbeta på praktiska modeller för ensådan omfördelning. En sådan modell har lagts fram i för utvecklingsplanering. Den går ut på en internationellbeskattning på sådana råvaror som energiresurser, och mineraler.Intäkterna pä den beskattningen skulle betalas tillbaka endast till u-ländernaoch i form av en progressiv negativ inkomstskatt, vilket med ett tak på t. ex.700 dollar per capita BNP skulle ställa de mest välställda av dem, framför alltde oljeproducerande , utanför. Många variationer är tänkbara i dennamodell, som utgör endast ett uppslag i ett nödvändigt nytänkande. Om man, herr talman, som jag tror att de rika ländernasekonomiska relationer till de fattiga måste nyinriktas efter andra banor äntidigare, då ställs med nödvändighet kompletteringspropositionens hopkopplingav vår ökande u-hjälp och vårt stadigt ökande underskott i turistbalansen somspeciella belastningsfaktorer i vår ekonomi i ett något speciellt perspektiv. är ett litet land i världen, och vadvi gör eller inte gör gentemot får kvantitativt en mycket obetydligeffekt på världsekonomin och dess struktur liksom på fördelningen av jordensresurser. Men om man menar, som jag gör, att vi med vår gynnade ställning ivärlden ändock måste ge vårt bidrag lill ett nytänkande och en nyinriktning ifråga om resursfördelning och resursanvändning, då har det ett visst intresseatt läsa den senaste om den svenska ekonomin, utgiven för enmånad sedan. Det finns ingen anledning att acceptera varje ord i den rapportensom vare sig lag eller . Men när uttalar som sinmening, att den svenska ekonomin borde kunna orka med en störreresursöverföring till än vad vårt officiellt fastslagna mål förbiståndsanslagen är uttryck för, då finns det kanske skäl att fundera. Det gerett något annorlunda perspektiv än del vanliga på de ekonomiska problemen idelta lilla privilegierade land. Den ekonomiska politiken, m. m. I delta anförande instämde , fröken (samtliga s). Den ekonomiska politiken, m. m. HerrBERNDTSON i (vpk); Med åberopande av vad jag tidigare anfört idebatten om att kommuner och landsting bör befrias från den höjda arbetsgivaravgiftenvill jag rikta uppmärksamheten på att detla förslag om sådant undantag ejställes till avgörande vid ställningstagandet om höjningen av denna avgift . 1 utskottets betänkande anföres att utskottet förutsätteratt Kungl. Maj:t öveiväger och för framlägger förslag om lämpligaåtgärder att kompensera kommuner och landsting för inerulgiflerna till följd avden höjda arbetsgivaravgiften. Jag vill på vpk-gruppens vägnar uttala atl vi avser alt isådant senare sammanhang återkomma med vårt yrkande om undantag för kommuneroch landsting. Överläggningen var härmed slutad. Propositioner gavs på bifall lill dels utskottetshemställan, dels reservationen av m. fl. i motsvarande del, ochförklarades den förra propositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedanherr begärt votering upplästes och godkändes föhande voteringsproposilion: Den som vill alt kammaren bifaller finansutskottets hemställan i belänkandetnr 25 punkterna 1-4 röstarja, den del ejvill röstar nej. Vinner nejhar kammaren bifallit reservationen av m. fl. Vid omröstning genom uppresningförklarades flertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-proposilionen. Dåherr begärde rösträkning verkställdes votering med omröstningsapparat.Denna omröstning gav följande resullal: Ja - 171 Nej - 164 Propositioner gavs pä bifall till dels utskottetshemställan, dels det uv i under överläggningen frumställdayrkandet i anslutning lill motionen nr 1701 av m. fl., ochförklarades den förra propositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedanherr begärt votering upplästes och godkändes följandevoleringsproposilion: Den som vill ull kummuren biluller linunsutskollels liemslällun i belänkundetnr 25 punkten 5 röstarja. den det ejvill rösiar nej. Vinner nej hur kummaren bifullil del uv i under överiäggningen framslälldu yrkundet i unslutning till motionen nr 1701. Vidomröstning genom uppresning förklarades flertalet av kammarens Nr 95 ledamöterha röstat för ja-propositionen. rösträkningverkställdes votering med omröstningsapparat. röstninggav följande resultat; , _,, Den ekonomiska _ ., politiken, m. in. Propositioner gavs på bifall till l:o) utskottetshemställan, 2;o) reservationen av m. fl. i motsvarande del samt3;o) utskottets hemställan med den ändring som föranleddes av bifall tillmotionen nr 1701 av m. fl. i motsvarande del, och förklaradesden förstnämnda propositionen vara med övervägande ja besvarad. Då votering, upptogs för bestämmande av kontrapropositionen ånyo de bådaåterstående propositionerna, av vilka den under 2;o) angivna förklarades haflertalets mening för sig. Sedan begärt votering beträffandekontrapropositionen, upplästes och godkändes följande voteringsproposition; Den som viU att kammaren tUl kontraproposition ihuvudvoteringen angående finansutskottets hemställan i betänkandet nr 25 punkten 6 antar reservationen av m. fl. i motsvarande delröstarja, den det ej vill röstar nej. Vinner nejhar kammaren till kontraproposition i nämnda votering antagit utskottetshemställan med den ändring som föranledes av bifall till motionen nr 1701 imotsvarande del. Vid omröstning genom uppresning förklaradesflertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Då herrHermansson begärde rösträkning verkställdes votering med omröstningsapparat.Denna omröstning gav följande resultat: I enlighet härmed blev följandevoleringsproposilion uppläst och godkänd: Den som vill att kammaren bifaller finansutskottels hemställan i betänkandet nr 25 punkten 6 röstarja, den det ejvill röstar nej. Vinner nejhar kammaren bifallil reservationen av m. fl. Vid omröstning genom uppresningförklarades flerlalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-proposilionen. Dåherr begärde rösträkning verkställdes votering med omröstningsapparat.Denna omröstning gav följande resultat: Ja - 171 : Den ekonomiska politiken, m. m.