prot · FV0917 · 1972-12-31 00:00:00 — Det kan nämnas att länsstyrelsensbefoUcningsprognos, som bygger på utvecklingen , förutsätteren befolknmgsökning på 26 500 personer . Den minskade inflyttningen tUl har smmotsvarighet i en minskad avflyttning frän andra delar av vårt land, och det ärnaturligt att detta har upplevts som något positivt i dessa områden. Det finnsdock anledning att sätta ett frågetecken för tillfredsställelsen härmed. Medaljensbaksida är en avmattning i den ekonomiska tUlväxten och en betydandearbetslöshet. Det kan inte uteslutas att vi bör uppfatta händelseutvecklingenunder som ett varningstecken, när vi diskuterar en begränsning avstorstadsområdenas tUlväxt. Utvecklingen av storstadsområdena är en följd avförändringar i vårt näringsliv, som är ofrånkomliga om vi viU realiseramålsättningen ökad ekonomisk tillväxt, och det kan därför befaras att alltfördrastiska minskningar kommer att leda tiU en sämre standardutveckhng och ökadarbetslöshet. Är vi beredda att betala detta pris? Vi har många eftersatta områden i vårt samhäUe. Samtidigtkonstaterar vi på olika håU att det totala skattetrycket är högt och svårligenkan Ökas. Låginkomstgrupperna märker att mänga behov inte kan tillfredsställas.Vår sohdaritet med människorna i utveckhngsländerna kräver också att viavsevärt ökar våra hjälpinsatser till den nivå som tidigare bestäUts avriksdagen. Vi vill skapa ett fuUsysselsättningssamhälle för både mänoch kvinnor, eftersom vi vet att en ökning av sysselsättningen är vårt främstavapen mot låga inkomster och låg standard. Detta leder fram tUl att vi måsteslå vakt om den ekonomiska tillväxten i landet. Med de många eftersatta behovenoch de angelägna reformkraven har vi inte råd som vissa grupper hävdar attminska på utvecklingstakten. Storstadsutveckhngen sker i aUa länder oberoende avekonomisk utveckling och pohtisk regim. I vårt land, där den trots allt harvarit relativt måttlig, återspeglas storstadsutveckhngen av förändringar inäringslivet och sysselsättningen. Ursprunget tUl denna utveckling ärindustrialiseringen med dess krav på koncentration av arbetsplatserna. TiUdetta kommer sedan förändringar i service och förvaltning. Möjligheterna tillspecialisering och stordrift har sedan förstärkt tendenserna. 1 allt väsentligtär storstadsutvecklingen ett resultat av och en förutsättning för vår tidssamhälle och den standardutveckling vi upplevt. Utvecklingen kan endast brytasgenom att vi återvänder till ett samhälle där tyngdpunkten i sysselsättningenligger inom åkerbruk och skogsbmk. Detta skulle leda till en mycket drastiskförsämring av levnadsstandarden som få är beredda att acceptera. konstaterar vi att samhällsmiljön i mångaavseenden inte är tiUfredsstäUande i storstäderna. Trångboddhet, buller ochavgaser, hård exploatering, långa reseavstånd och segregerade bostadsområdenskapar i många avseenden svåra sociala problem. Många människor upplever dettanegativt och reagerar genom att på sin fritid söka sig till fritidsstugor i enmera naturlig mUjö, Detta är en förmån som främst står de högavlönade den 3 febmari 1972 tiU buds.Ändra söker sig ut i glesbygden för att livnära sig på vad som erhåUes fränjord- och skogsbruk. De accepterar en låg privat standard under hänvisnmg tUlandra främst miljömässiga fördelar. Vad som inte görs klart är att detta kan ske endast därföratt samhäUet tillhandahåller service och en social grundtrygghet vars kostnaderbärs av andra samhäUsmedlemmar, På sä sätt blir det ofta de människor somstannar kvar i de ofta stressiga och smutsiga arbets- och boendemiljöerna itätorterna som får betala den vackra miljö och friska luft som eftersträvas iden s, k, gröna vågen. Kvar i tätorterna och dä främst i storstadsområdena blirde lågavlönade, familjerna med de höga bostadskostnaderna, de bUlösa, deensamstående föräldrarna, de sjuka och handikappade, pensionärerna, deutstötta. Detta är människor i storstadens glesbygd som ofta lever i en socialmisär och isolering som är minst lika svår som den motsvarande grupper uppleverpå landsbygden, svårare kanske, därför att de ständigt lever i kontakt medkonsumtionssam häUets överflöd som står de välsituerade tiU buds. Den ekonomiska tUlväxten och standardutvecklingen, vårsociala trygghet, bärs i stor utsträckning upp av utvecklingen i vårastorstäder. skapas i dessa samhällsbildningar sociala problem. Vi kan inte fly från problemen genom att med konstlademedel söka sätt stopp för storstadsutvecklingen. Det vore att svika vårt ansvarmot de sämst ställda grupperna i samhället. Vi kan inte undkomma problemengenom att längtansfullt söka oss tUlbaka till ett samhälle som utvecklingenpasserat. Vi måste gripa oss an med dagens storsamhällen för att skapa om dem,så att de kan erbjuda en positiv miljö för arbete och fiitid. Det är självklart att vi därvid måste ägna särskilduppmärksamhet åt problemen hos människorna med de låga inkomsterna. Vi måstearbeta och planera för dagens och morgondagens verklighet. 1 stor utsträckningär det här fråga om arbete på och regional nivå. Men ramen för dettaarbete och de ekonomiska resurserna för vissa grundläggande investeringar ges idetta hus. Självfallet kan inte detta arbete hindra oss från att medrealistiska metoder söka påverka och mUdra storstadsexpansionen. beslöt att pä andra håll i landetskapa storstadsalternativ för att hjälpa tiU och stäUa utveckhngen i andraregioner i ett bättre läge genom en dämpning av storstädernas utveckling. Dettamäste dock ske inom ramen för den ekonomiska tillväxten och med bibehållenlönsarnhet. Jag skaU något kommentera de förslag som iTvärålund fört fram. Han sade inledningsvis att var det enda parti somhade vUjan och kuraget att begränsa utveckhngen i storstadsområdena. Jag kanhäUa med om det. Men då måste man framför "utveckhngen" sätta inordet "ekonomiska"; det blir konsekvensen av politik. Mansäger att företagen i tätorterna själva skall betala för sin arbetskraft. Vibehöver först och främst ha en bättre definition av begreppet"tätorter". Av anförande fick man den uppfattningen atthan ansåg att restriktioner skuUe införas på praktiskt taget alla orter medöver 50 000 invånare. Men bortsett från det har jag ingen känsla av attkostnaderna förarbetskraften är lägre i tätorterna och storstadsområdena än i andra områden avlandet. Jag kan inte förstå annat än att detta i realiteten innebär att manmäste införa någon form av kontroU av vart människoma flyttar och var de tararbete. Jag kan heller inte finna att detta förslag tar hänsyn till den frianordiska arbetsmarknaden. Om man det var ett förslag som antyddes i går inför enavgift på på varje nortlänning som får anställning i ,kommer den norrländska arbeLskraften givetvis i ett sämre läge än exempelvisden finländska. Detta är ett svek mot människorna i avfolkningsbygderna. Dethär är en förmån för dessa människor snarare än för företagen istorstadsområdena. Samhällets kostnader för koncentrationsprocessen skall tasut av företagen, säger . Jag vet mget annat område i det här landetdär det av företagen tas ut så mycket avgifter och sä stor del av kostnadernaför samhällsutbyggnaden som i . Trots detta är det lönsamtatt fortsätta med expansionen i . Det är en himmelsvid skUlnad ikostnader för industrimark, lokaler och andra förutsättningar i ochpå andra orter, och ändå fortsätter expansionen. anser vidare att vi bör införa investerings-och etableringsavgifter. Är han också beredd att gå ut och tala om det försmåföretagarna i t. ex. ? De tillhör inte någon specielltgynnad grupp, men de skulle också drabbas av dessa avgifter. Och hur skall mangöra med nyetablering av företag? Som regel väljer företagen inte mellanetablering i eller på någon annan plats i landet, utan företagenfinns som regel redan i eUer växer fram i . Skall man ta utavgifter av den arbetare som vUl starta ett litet företag och helt plötsligtbyter sida förvandlas från att vara arbetare till att bli företagare? Är detcenterns hnje när det gäller att stoppa storstadsexpansionen? Vidare föreslås etableringstillständ i expansionsorterna.Här uppkommer ytterligare en definitionsfråga; Vad är ett expansionsområde?Målsättningen för regionalpohtiken är väl, att vi runt om i landet skall fäexpanderande orter. Så fort en ort förvandlas från avfolknings- till expansion.sort,skall lägga avgifter på företagen i den orten! Jag finner ingen logik idet förslaget. Det har också höjts röster för att man med andra medelskulle begränsa storstadsexpansionen. Några har sagt att man skall ställa uppbefolkningsramar för att hejda utveckhngen. Detta krav blir ett slag i tommaluften, så länge inte andra vägar kan anvisas för den ekonomiska utvecklingen.Befolkningsramarna skulle också kunna användas som underlag för begränsningar ide resurser som ställs till storstadsområdenas förfogande, exempelvis när detgäller bostäder och kommunUcationer. Därigenom skulle storstadsregionernasinvånare försättas i ett sämre läge än vad som gäller för invånarna i andradelar av landet. Självfallet kan detta inte accepteras, särskUt som det stårklart att storstadsregionernas bidrag till den gemensamma hushåUningen är avbetydande storlek. VårrUcsdagen biföU ett förslag om utflyttning av ett antalstatliga verksamheter till andra orter i landet. Som ett led i en målmedveten den 3 febmari 1972 den 3 febmari 1972 strävanatt starta en utveckhng i andra delar av landet, som leder till en begränsningav expansionen i , kan beslutet vara värdefuUt. Beslutet förbands medgenerösa förmåner tUl personalen för att kompensera förluster vid flyttningen;förmåner generösare än vad som tidigare utgått till någon personalgrupp vidmotsvarande förflyttning. Trots detta upplever vi hur många av de anställdareagerar negativt mot beslutet. Över huvud taget är det trots vissa motsatserpåfallande i vilken stor utsträckning människor trivs i storstadsområden. Skäl talar för att fortsatta utflyttningar av motsvarandeart bör anstå tiU dess erfarenheter har vunnits av den nu beslutadeutflyttningen. Särskilt gäUer detta i fråga om de effekter som uppkommer förden övriga statsförvaltningen. En sådan avvaktande attityd bör självfallet intehindra att nya verksamheter kan lokahseras till andra delar av landet, eUer atten decentralisering av förvaltningsfunktioner sker tUl andra landsdelar ochförvaltningsnivåer. Självfallet bör också statsförvaltningens lokalisering inomStockholms län ägnas uppmärksamhet. Det bör finnas goda förutsättningar attinom länet finna lokaliseringsalternativ, som medverkar tiU att inom länetskapa en allsidigare och bättre social miljö än den nuvarande. TUl hösten har regeringen aviserat förslag om ytterligarestyrmedel för den regionalpohtiska utveckhngen i landet. Vi stäUer oss positivatUl åtgärder som dämpar expansionstakten i genom en positivutveckhng i andra delar av landet. Vi vUl få medel som gör det möjligt att inomvår region skapa en aUsidig social mUjö och ett bättre samband mellanarbetsplatser och bostäder. Vi kan inte acceptera åtgärder som innebärbegränsningar av de resurser som ställs till förfogande för attlösa de akuta problemen för befolkningen inom området. Vi anser att ettövergripande mål för regionalpohtiken måste vara en fortsatt tUlväxt av deekonomiska resurserna. Det finns stora eftersatta behov inomStockholmsregionen, som inte har kunnat tUlgodoses pä grund av begränsadeekonomiska tillgångar. Stora skillnader förekommer inom länet i fråga ominkomster och standard. Länet måste få tUlräckliga resurser för att avhjälpadessa brister. Målsättningen för länets utveckhng måste vara en balanseradtillväxt inom ramen för utvecklingen i landet i dess helhet. har under de senaste decenniernautvecklats tUl ett centrum för försörjning, service och administration päbekostnad av ett minskat antal sysselsatta i industri och hantverk. De somville föreslå avgifter på företagen kan ju tänka på detta. Hårdast harutvecklingen drabbat den tunga verkstadsindustrin. Den statligaregionalpolitiken måste utformas så att resultatet inte bhr en ökad skUlnad iolika avseenden mellan och landet i övrigt. Vi måste få en aUsidigsocial mUjö i regionen. Detta kräver att man slår vakt om den industri somfinns i regionen och att industrin kommer i första hand vid en utvidgning avsysselsättningsmöjligheterna. Inom råder obalans i sysselsättningenmeUan de nordvästra och de södra delarna av länet. I förhållande till antaletbosatta är antalet arbetsplatser för htet i de södra delarna av länet ijämförelse Detta leder till aUtför långa restider meUan bostad och arbetsplats,som det ekonomiska underlaget för samhällsverksamheten blir ojämntfördelat. I de yttre länsdelarna, särskUt i Norttälje-delen och iskärgårdsområdet, upplevs glesbygdsproblemet med bristande sysselsättning,vUcande befolkningstal, låga inkomster och lågt skatteunderlag med sammastyrka som i andra glesbygdsområden i landet. SamhäUet, i form av de i regionenverksamma organen, måste få styrmedel för att påverka förläggandet avarbetsplatser och bostäder och i störte utsträckning kunna stimulerautveckhngen inom länet än . Därtill måste staten också bidra med effektiva ekonomiskainsatser för att påverka utveckhngen, särskilt i det yttre länsområdet och denför landet unika skärgärden, där regionalt utvecklingsstöd bör kunna utgå. I Länsprogram 70 har revideratbefolkningsprognoserna för länet tiU 1 727 000 invånare , beroende påatt man förutsätter en något långsammare inflyttning tUl länet än vad somtidigare beräknats. Detta medför också vissa reduceringar avbostadsbyggnadsbehovet och därmed sammanhängande investeringsbehov. Dessaförändringar bhr dock inte stora, beroende på att bostadsbyggnadsbehovet iStockholms län tUl större delen beror på naturlig foUcökning, omflyttning inomlänet, saneringsbehov och en ökning i den nuvarande befolkningens utrymmesstandard.Bostadsförmedhngen redovisar 150 000 sökande, varav 90 000 ärutan duekt förhyrd bostad. Bostadsbyggandet mäste därför upprätthåUas pånuvarande nivå. utveckhng får inte regleras genom en planeradbostadsnöd. I finns svåra brister i kommunUcationsförsöriningen,främst beroende på otillräcklig tUldelning av medel för vägbyggandet och trotsatt länets invånare i större utsträckning än vad fallet är i andra län vialandstingsskatten själva tar ansvaret för de lokala kommunikationsmedlen.Underförsörjningen med vägmedel leder tUl allvarliga begränsningar i denyrkesverksamma befoUcningens möjligheter att med rimliga restider finna lämpligtarbete, som kvinnornas möjligheter att söka sig ut på arbetsmarknadenförsvåras. Dessutom drabbas länets näringsUv, En harmonisk utveckling av helaregionen, med fullvärdiga samhäUen, aUsidigt utbyggda i fråga om arbetsplatser,bostäder, sociala och kultureUa mstitutioner, förutsätter ett välutvecklatkommunikationssystem. Jag vill slutligen kosntatera, herr talman, att dennuvarande bristsituationen i kräver mycket stora samhälleligainsatser även vid försiktiga antaganden om länets fortsatta tUlväxt i folkmängdoch sysselsättning. Enligt vad som kan förutses kommer större anspråk attställas på kommunerna och än vad dessa förmår att bära utan vidgadestatsbidragsramar och ett större utrymme på kapitalmarknaden än vad de förnärvarande ges. Detta gäUer också den statliga verksamheten, framför alltvägförvaltningen, som måste tUldelas väsentligt ökade resurser. Den nu pågående debatten om begränsningar istorstadsexpansionen kan lätt leda till att dessa områden uite ges tillräckligaresurser för samhällsutbyggnaden. En underskattning av behovkan med hänsyn tUl det pressade läget få mycket allvarUga konsekvenser för den 3 febmari 1972 den 3 febmari 1972 länetssociala och ekonomiska utveckling. Verkningarna härav drabbar inte bara denmycket stora befolkningen i - en femtedel av landets befolkning- utan även landet i dess helhet. i (s): I den stad jag bor har vi blivitmycket negativt berörda av meddelandet att det statligt ägda företaget skall avskeda 50 man och att tillverkningen av lok och truckarskall läggas ned. Uppgiften kommer mycket överraskande. Det är inte mångaveckor sedan Gävlepressen hade intervjuer med företagsledningen som andadestiUförsikt, har det nya numret av tidningen kommit ut. Denhar ett stort reportage från vagnverkstad. Där ges en optimistisk bUd avföretagets läge och perspektiv. Den är baserad på uppgifter fränföretagsledningen sä sent som . meddelasatt avskedanden skall ske och att produktionen i en viktig del skall avvecklas. Någonting måste ha gått på sned här eUer också harinformationen från företagsledningen i betänklig grad klickat. Både från deanställdas och från kommuns sida måste vi begära och förutsätta attberörda departement gör allt i sin förmåga för att lindra följderna av deplanerade åtgärderna vid detta statsföretag. Främst bör undersökasmöjligheterna att dit förlägga annan produktion eller legoarbeten. Det har väckt stor besvikelse i vida kretsar attregeringen inte i statsverkspropositionen aviserat en proposition omsvenskundervisning för invandrare. Inrikesministern säger att frågan är underövervägande i departementet. Dröjsmålet har våUal kritik på många håU, i LO ochi Metall, i invandrarverkets ledning och säkert också bland mänga invandrare.På sina håU fruktar man en långvarig fördröjning. Jag vUl gäma som ordförande i invandrarutredningen säga,att jag självklart är mycket angelägen om att vi får en snar lösning av dessaviktiga samhällsproblem. Ätt språkutbUdningen för invandrarna har centralbetydelse är allmänt omvittnat. Svenska språket är den högsta tröskeln för eninvandrare att ta sig över när det gäUer att reda sig i vårt arbets- ochsamhäUsliv. Utan tUlräckliga insUcter i språket riskerar invandraren att bli enutanförstående i samhället, en andra klassens medborgare. Den nuvarande svenskundervisningen har stor omfattning,och staten och det allmänna satsar generöst, säkert mer än något annatmvandrar-land. Men gällande system är behäftat med olika brister som det ärangeläget att avveckla , inte minst därför att standarden påundervisning, läromedel o. d. är synnerligen ojämn. Man kan och bör få ut mer ieffektivitet och räckvidd av de stora pengar som här läggs ned. Mellan 40 och50 rör det sig om . förslag har ihuvudfrågorna fått ett nästan genomgående positivt mottagande av remissinstanserna.Detta gäller särskilt förslaget om 240 timmars ledighet och lön för anstäUdainvandrare för att gå igenom grundutbildningen i svenska ochsamhällsinformation. Arbetsgivarsidan vUl inte oväntat ha en annan kostnadsfördelnmgän den vi föreslagit, medan andra instanser däremot vUl gä längre änutredningen i vissa delar. Jag kan väl förstå att meningarna går isär i delfrågornaoch att vUl ha ännu någon tid pä sig att förberedapropositionen. Jag vUl emellertid enträget hemstäUa tiU inrikesministern attsöka fä fram proposition under innevarande kalenderår. I annat fall förlorasmycket värdefuU tid tUl skada både för invandrarna och hela vårt samhälle. Det har antytts att en knäckfråga i sammanhanget skullevara kostnadsfördelningen meUan stat och kommun. Vi har enligt direktiven förutredningen inte haft att gå närmare in på dessa frågor. Vi har emellertid haftöverläggningar med ledning, och vi har tolkat direktiven såatt vi varit oförhindrade att betona statens övervägande ansvar förundervisningskostnaderna, som kommunerna genom sina skolmyndigheterför vuxenutbUdningen skulle vara huvudman för verksamheten. 1 denna centralaorganisatoriska fråga är klart positivt i sitt remissyttrande. De kostnader som kan uppstå för kommunerna torde varabegränsade i förhällande tiU den totala kostnaden för staten och arbetsgivarna.Så bör det också vara. Ätt kommunerna dock icke helt kan eller bör fritas fränkostnader kan ses mot bakgrunden av att de också får skatteunderlag ochinkomster genom invandrarna. Vi har räknat med att de direkta kostnaderna förkommunerna i ett par avsnitt för uppsökande verksamhet samt barntUlsyn närinvandrarhustrurna undergår utbUdning skuUe röra sig om tUlsammans 4 miljonerkronor. HärtiU kan komma viss merbelastning för de störte invandrarkommunernaom de måste förstärka sin skoladministration för uppsökande verksamhet. Totalt sett torde kommunernas kostnader närmast blimarginella. Denna delfråga bör inte hindra eller nämnvärt fördröja reformen medspråkundervisningen. Jag hoppas att inrikesministern med kraft angriper dessafrågor och bringar dem tUl en snar och effektiv lösning. I ett svar på en enkel fråga pä förmiddagen harinrikesministern på tal härom sagt, att han hoppas kunna återkomma sedanövervägandena i departementet avslutats. Jag vUl gäma tolka detta som enantydan om att han siktar tiU att lägga fram en proposition senast till årets höstriksdag.Det skuUe säkert också vara i samklang med vad en bred opinion hoppas på, inteminst bland invandrarna själva och inom den fackliga rörelsen. Jag vill också beröra en annan fråga. har ettutredningsförslag lagts fram om en reklamskatt på . I samband meddess införande skuUe annonsskatten ersättas och den nuvarande skattesatsen pä 6procent höjas till . En del kategorier annonser skulle varaskattefria, platsannonser och liknande. Jag skall här inte gå in pä om en reklamskatt i och försig bör införas eUer inte. Det blir en senare fråga för . Men vi hördei går kväU finansminister bebåda att han ämnade lägga fram ett förslagtUl vårriksdagen. Här råder starkt delade meningar, och att branschens folk är emotbeskattning säger sig självt. Vi får en repris på den debatt som fördes om annonsskatten. Däremot vUl jag i egenskap av den 3 febmari 1972 5 protokoU 1972. den 3 febmari 1972 tidningsmanstarkt understryka att vi stäUs inför ett val i dessa frågor, nämligen genomsambandet mellan annonsskatten och en eventuell reklamskatt. Det var olyckligt att annonsskatten infördes separat ifiol med den extra belastning pä reklammedlet annonser som därmed uppstod. Jaghävdade dä att en sådan snedbelastning inte borde få kvarstå någon längre tid.Antingen bör man slopa annonsskatten eller också komplettera den meden reklamskatt, så att den tidigare balansen mellan olika reklammedel återupprättas. Ätt fortsätta som hittiUs får dock inte ske det skuhe gå ut överannonserna och därmed också över pressen och dess ekonomi. Jag förstår väl att det pohtiskt och realistiskt kan tesig svårt att slopa annonsskatten och beröva statskassan dessa inkomster såmycket mer som presstödet är direkt kopplat tUl denna skatt. Man kan ha vilkentanke man viU därom, och jag anser att fjolårets koppling var olycklig. Nufinns den dock här som en realitet. Det är väl tveksamt om man skulle kunnauppbåda majoritet i rUcsdagen för annonsskattens slopande såvida intefinansministern tog mitiativet. Men hans argument går i rakt motsatt riktning;att komplettera med en reklamskatt för att få inkomster till statskassan ochtill ett förstärkt presstöd. Dessa frågor kommer uppenbart att prövas av riksdagenunder våren. Men för det fall övervägandena i regeringen och senare i riksdagenskulle medföra att en reklamskatt införs, på eller någon annanskattesats däromkring, vUl jag redan nu rikta en enträgen maning att inte isamband därmed höja annonsskattens nuvarande sexprocentiga skattesats. Främsta skälet mot en höjning av annonsskatten kan angesmed en hänvisning till den försämrade annonskonjunkturen och den försvagningsom inträtt i pressens ekonomi. minskade annonsvolymen i dagspressen medgenomsnittligt . Det skall erkännas att denna försämring börjaderedan tidigare och att minskningen totalt för uppgick justtill i dagspressen. Detta var alltså innan annonsskatten trädde ikraft den 1 juh . Man kan med andra ord inte primärt skyUa annonskonjunkturensförsämring på skatten. höU sig annonsvolymensminskning oförändrad vid . Variationerna mellan ohka tidningar är naturligtvisbetydande, som alltid. Vad gäUer s. k. andratidningar i storstäderna bör manobservera att en särskUd faktor där spelat in, nämligen en omläggning avstrukturen på en av dessa tidningar med särskUt stort annonsbortfall som följd.I vad män andratidningarna genereUt och bestående drabbas särskUt avannonsvolymens krympning torde ännu vara för tidigt att ha en bestämd meningom.