prot · FV0971 · 1972-12-31 00:00:00 — Jag tror det är väsentligt ibiståndspolitiken att man kan övervinna de fördomar som hindrar en effektivarebefolkningspolitik och en effektivare familjeplanering, eftersom det är enfundamental förutsättning för atl man skall kunna lösa utvecklingsproblemen. Detta gäller naturligtvis också de rika länderna. Om mantar ett land som , som har en mycket hög befolkningstillväxt,så är det inget tvivel om att detta också är en utomordentlig nackdel för detsamhällets harmoniska utveckling det skapar problem i storstäder,kriminalitet osv., någonting som är mycket negativt. Om man gör tankeexperimentet att industriländerna skullefå nöja sig med en ekonomisk tillväxt på och ökadedet dubbla eller , sä skulle det, enligt vad man har räknat ut ochsom jag hörde ambassadör i utveckla vid en konferens iLondon dröja innan nuvarande klyfta mellan rika och fattiga länderutplånades. Och elt räkneexempel innebar att med nuvarande tendenser i denekonomiska tillväxten skulle det kunna dröja innan uppnår denstandard som hade ! Mot den bakgrunden är det angelägel för attfortsätta att genom sin egen biståndspolitik men också i de internationellaorganen försöka främja en effektivare biståndsutövning, både kvantitativt ochkvalitativt. Det är då så mycket märkligare att finna att m.fl. i en motion och i sin argumentering vill att Sverigeskall klippa av banden med Väridsbanksgruppen genom att frånsäga sig medlemskapoch att man yrkar avslag på de I 77 miljoner till , Internationellautvecklingsfonden, som föreslås. Motionärerna gär på samma linje som i sittförslag , vilket diskuterades i kammaren och som innebär etl lappkast i förhållande till den intog , när man ville fördubbla delanslag regeringen då föreslog till . Motiveringen för avslagsyrkandet är altVärldsbanksgruppen anses vara ett redskap för imperialism ochstormaktsintressen, främst för de amerikanska ekonomiska och politiskaintressena. Motionärerna finner också en motsättning mellan Världsbanksgruppenoch . upprepade ordet gång pågång. Jag erinrar om att vi på svensk sida ställt oss kritiskatill åtskilliga inslag i Världsbanksgruppens politik, att vi har krävt ändraderegler och ändrad praxis så att får ökat inflytande inom gruppen.Det svenska kravet på ändrade röstregler i är uttryck för denna kritik.Dessa svenska önskemål har, som departementschefen säger i propositionen, ännuinte vunnit tillräcklig anslutning i lDA;s styrelse, men frågan skall tas upppå nytl vid nästa påfyllnadsförhandling i . Jag förutsätter att ickekommer att frångå denna linje utan försöker atl värva ytterligare anhängare, såatt man kan få den omläggning av röstreglerna som är motiverad för . Departementschefen meddelar också att i haraktualiserat frågan om den restriktiva lånepolitik som Världsbanksgruppen förgentemot länder som nationaliserar utländska företag. begär attVärldsbanksgruppen i detta avseende skall ta upp sin nuvarande praxis tillomprövning. Departementschefen gör ett mycket befogat och intressant uttalandenär han säger att "det borde inte finnas anledning för , vars verksamhetbaseras på statliga bidrag, att göra en kredilgivning avhängig av ersättningarför nationaliserad egendom till privata företag i enskilda i-länder. Dennafråga, som kan väntas växa i betydelse , bör föras vidarei samråd med u-ländema." ansluter sig helt till denna mening. Detär viktigt all kritiken från och likasinnade länder fortsätter. HerrBjörck i förde ett resonemang av närmast motsatt innebörd. Han hari sin motion föreslagit ett tillvägagångssätt med skiljedom, som bordeaktualisera i FN-systemet. Eftersom ett sådant skiljedomsförfarande redan äretablerat tog inte upp den sidan av motionen , men han hävdardär en linje som går tvärs emot den som departementschefen har utvecklat ipropositionen och som utskottet har ställt sig bakom. Jag erinrar här om den debatt som har förtsi FN om ländernas suveränitet över sina naturresurser och att det självfalletmåste vara obetagel för vilket land som helst att nationalisera naturrikedomarinom sina gränser. Frågan om ersättning härför bör tas upp i lämpliga formeroch genom det maskineri som där är förutsatt i FN:s resolution ochinternationella konventioner. Men det är väsentligt att bankgruppens ochsärskilt IDA:s praxis i här berörda avseendet ändras när nationalisering sker.Chile och är aktuella exempel på en politik av Bankgruppen som fögasvarar mot . Men slutsatsen av detta resonemang bör inte bli, somvpk-motionen kräver, att skall lämna Bankgruppen och upphöra att geanslag till . Jag tror att det skulle vara ett föga effektivt sätt attbedriva biståndspolitik. Det måste vara bättre att stanna i Bankgruppenoch inifrånbedriva en konstruktiv kritik för att söka ändra regler och praxis till delbättre. På det sättet kan säkert bättre främja intressenutan atl behöva riskera att isolera sig på denna viktiga sektor i detinternationella biståndsarbetet. Världsbanksgruppen är dock den största källanför obunden kredilgivning som finns att tillgå för med en årligutlåning av storleken . Det är också motiverat att peka på att en positivutveckUng är i gång inom under den av i så förkättradevärldsbankschefen ledning. inriktar sig alltmer på atl bistå defattigaste länderna och siktar främst till infrastrukturella investeringar. Enväxande del av utlåningen går till socialt angelägna projekt: utbildning,landsbygdsutveckling, urbaniseringsfrågor osv. En positiv nyhet är också de expertgrupper som bankgruppenorganiserar i nära samverkan med motlagariändernas regeringar och medFN-organen, , , FAO m. fl., för att förberedautvecklingsprogram i skilda länder. själva slår vakt kring . Detmarkeras senast i Limaprogrammet genom krav på snar påfyllnad av IDA:s resurseroch krav om att alla utvecklingslän till skall lämnas påIDA-villkor. I vpk-motionen sägs del att det egentligen inte är någonskillnad mellan och . Det heter i motionen; "Bortsett frånde förmånligare återbetalningsvillkoren styrs IDÄ:s verksamhet av sammaprinciper som i övrigt." Men man kan inle bortse frånåterbetalningsvillkoren, eftersom det just är dessa mjuka villkor som är detmest karakteristiska och det väsentliga i IDA:s kredilgivning och del som görden så förmånlig för mottagarländerna. Jag erinrar om att Sverigesbiståndsinsatser via Bankgruppen uteslutande går genom och alls icke genomVärldsbanken. Den nya påfyllnad av som är aktuell innebär enfördubbling av resurserna genom att industriländerna utfäst sig att ökabidragen till - arbetar med statliga bidrag, medan närmastarbetar som en internationell affärsbank. 1-länderna har utfäst sig att öka bidragenfrän 400 miljoner till för tiden . lDA:såriiga kredilgivning skulle därmed kunna öka från 600 till 900 miljoner omåret, inräknat i vinstöverföring från Världsbanken.Påfyllnaden har dröjt, främst på grund av amerikanska politiska svårigheter ochden motvind mot det officiella biståndet som råder i , men det är trängandeangeläget all påfyllnaden genomförs . Man kan hoppas atl så skall ske ien nära framtid. Med rätta har skuldbörda diskuterats här . Det har nämnts att den är uppe i och att den harfördubblats . En växande del, cirka hälften, av bruttoflödet ibistånd går tUlbaka i form av räntor och amorteringar. Del är dock viktigt attpåminna sig alt skuldbördan är oerhört ojämnt fördelad. Ungefär hälften av helaskuldbördan bärs av åtta länder av de cirka hundra , och en annangrupp om åtta länder bär inemot den andra hälften. Men även med denna ojämnheti u-världen är det utomordentligt angeläget att nya, generösa åtgärder vidtasav i-länderna, så alt inte svåra skuldkrisergång på gång skall uppstå och pressa ekonomi samt hindra derasutvecklingsmöjligheter. I propositionen begär nu departementschefen att Kungl.Maj:t skall få vidgat bemyndigande att i samband med internationellaskuldkonsolide-ringsaktioner kunna medge ränteeftergift, nedskrivning avskuldbelopp, förlängning av den amorteringsfria perioden och förlängd löptidför krediter som har stadfästs fill . Det kan också nämnas alt ingen återbetalning ännu harvarit aktuell på svenska krediter, och att räntor och avgifter ger ca 5miljoner . Del är alltså en ganska blygsam siffra det rörsig om. Man kan väl räkna med att den, under förutsättning av en vidare generösbehandling av våra krediter, också kommer att förbli av blygsam omfattning. Till skuUe jag vilja säga att när hanprisar generaldirektör är det inle svårt alt instämmadäri. Men att det hade varit mera tacknämligt om hade velat läranågot av den nyansering visade i sill tal. motion nr 436är verkligen motsatsen till en nyanserad biståndsdeball. När han med olikaargument vänder sig mol vissa länder särskilt , och och klassar dem på sitt särskUda sätt, har detta inte någon särskildkonstruktiv innebörd i vår biståndsdeball. När han från sina konservativautgångspunkter hävdar att ekonomiska politik är så doktrinär att denlar bort de materiella stimulanserna och därigenom motverkar en gynnsamutveckling, skulle man vilja peka på världens mest folkrika land, , somsöker eliminera de materiella stimulanserna och ändå bedriver en ekonomiskpolitik som måsle anses vara både progressiv och framgångsrik. förslag att den skullesamla material och ge ut en officiell skrift om vad kallar"regeringarnas förföljelse av asiater i " har vi inomutrikesutskottet betecknat som orealistiskt. Jag är förvånad över att dettaförslag har väckts i . Visst har asiaterna på , indieroch pakistaner, fått vidkännas förföljelse och hård behandling. Men frågan omden asiatiska befolkningens uppträdande i är ingalunda så entydig.Där finns mycket att säga därom, som envar som rest i dessa länder kommit ikontakt med. Man har kunnat se hur just denna asiatiska minoritet slagit undersig praktiskt taget all gross- och partUiandel och bedrivit exploatering av denafrikanska befolkningen, som förhindrats att komma in i dessa delar avaffärslivet osv. Desto större anledning är del att inte av svenska regeringenbegära att denna skall ge ut några officiella skrifter i frågan. Jag beratt få yrka bifall till utrikesutskottets hemställan. i (vpk) kort genmäle: Vi har hunnit fram till ett upprepande avden diskussion som vi haft ett par omgångar. i och de han ärtalesman för kommer ständigt med sina fromma förhoppningar om atl ochVäridsbanken skall ändra sin lånepolitik. Vi hade den saken uppe tillgranskning i debatten 1970, vi hade den uppe i debatten 1971. fjol kundevi konstatera att det visserligen hade skett en ändring men att denna ändringsnarast gick i den riktningen när det gällde långivningen att de politisktnågorlunda och i rimlig grad progressiva regimerna i stället hade fått sinställning försvagad. Del är mol denna bakgrund jag tycker atl det är en nägotmärklig påtryckningsåtgärd när tror all del skall vara effektivtatt stillatigande fortsätta att betala in pengar och uttrycka visskritik och fromma förhoppningar. Vore del inte ett rimligare antagande att ettinnehållande av anslaget möjligen skulle få litet större effekter pålångivningen och dess fördelning än som varit fallet? har manfått se i månen efter löfte om en rimligare fördelning av lånemedlen.Tvärtom har det varit så att en rad nyupprättade reaktionära regimer i slutetav 1960- och böfian av influtit som nya långivare i IDÄ:s ochbankens schema, något som inte varit fallet. ärtrots allt ganska mycket pengar atl lägga ut på fromma förhoppningar år efterår. Det fanns kanske en bättre användning för dem, exempelvis genom ökat anslagtill befrielserörelserna, vilkas antiimperialistiska och progressiva karaktärjag förmodar att även betraktar som oantastlig. beskyller mig för att ha en ensidig syn påbefolkningsfrågan. Tillåt mig att säga några ord härom. Tvärtom är det väl så att mycket av de officiellabislåndsresone-mangen är ensidiga. De uppehåUer sig mycket vid folkökningen ide fattiga länderna. Vad jag försökt visa är att det finns en sortsegenrättfärdighet och etl slags hyckleri från de rika nationernas statsmakter,när dessa vägrar atl inse alt folkökningen i de rika nationerna, trots attdenna i individer mätt är betydligt mindre än i de s.k. , dock utövaretl minst lika starkt tryck på världens nuvarande och framtida näringsresurser.Mot denna bakgrund är befolkningsbegränsningen och hela befolkningsfråganprecis lika aktuell i , , och som den är iIndien. i (s) kort genmäle: Med tanke på att vid två tillfällenförra året, , ingående diskuterade hela IDA-frågan ochVärldsbankens lånepolitik skall jag här inte fördjupa mig ytterligare i dennafråga. Jag vill bara hänvisa till att enligt senasteårsberättelse fick ett 5060-tal länder mottaga lån ochkrediter för olika ändamål. Det finns en variation i karaktären av länder och regimersom omfattar hela u-landsskalan. Av dessa har uppenbart många vad kallar reaktionära regimer. Det torde vara ganska svårt att kommaöverens med om vilka länder som är reaktionära eller progressiva.När, som vi har hört, meningarna i denna fråga går isär här i , där viändå politiskt ligger varandra så pass nära, hur skulle man då i deinternationella organisationerna kunna få en entydig tolkning av så diffusabegrepp som vilka länder som är reaktionära eller progressiva? Det centrala äratt inriktar sin kredilgivning och sitt bistånd på de allra fattigasteländerna. Många av de länder som här har nämnts och som i Malmöanser har reaktionära regimer tillhör ju de allra fattigaste länderna påjorden. HerrSVENSSON i (vpk) kort genmäle: Så svårt eller omöjligt är det väl ändå inte,i , att göra klassifikationer av regimer, även om vi kanskehar avsevärda nyansskillnader i vår uppfatlning i enskilda fall. När det gäller en av och så gynnad partsom hoppas jag verkligen atl inte har en annanuppfattning om dess regim än jag och att han i så fall rimligen borde kunna gemig det erkännandet att utlägg av svenska pengar till projekt som administrerasav generalerna i är en olämplig form för svenskt bistånd. En faktor som återkom i replik var argumentetatt vänder sig till de allra fattigaste länderna. Det är etl myckelintressant problem, därför att bland de allra fattigaste länderna befinner sigockså en mycket stor grupp av dels de mest reaktionära, dels över huvud lagetde svagaste och från den amerikanska imperialismens sida lättast kontrollerbararegimerna, medan bland de icke fullt så fatliga länderna befinner sig ettbetydande urval av dem som har tagit "de första stegen". Det finns enviss konflikt mellan dessa två nationsgruppers behov. Det har förekommit att denågot mer utvecklade länderna protesterat mot en alltför kraftig inriktning ibiståndsverksamheten på de allra fattigaste och mest efterblivna regimerna, avdet skälet att de själva befarar och misstänker att detta kommer att gå ut överde något mer utvecklade regimerna, dvs. de som har tagit de första stegen ochsom ofta ur amerikansk synpunkt är politiskt mer svårkontrollerbara ochuppfattas som politiskt fariigare och bångstyriga. Det är en intressantproblematik som bl. a. har diskuterats inom och även berörts av Chilespresident . Helt okontroversiellt är alltså inle uttalandet om atl IDAsatsar på de fattigaste länderna bland de fattiga. i (s) kort genmäle: Det verkar som omu-länderna själva måste inse sina faktiska intressen så mycket sämre än herrSvensson i . Denna vänder sig med sädan emfas mot , medan u-ländernasjälva slår vakt om och begär att samtliga lån och krediter skall ges pälDÄ:s villkor. Vem förstår intressen bäst de själva eller herrSvensson i ? HerrANDERSSON i (c): Bakom FN :s deklaration om de mänskligarättigheterna sluter de flesta folk och länder upp. Tyvärr saknas på många hållden politiska vilja som krävs för att förverkliga FN:s angelägna deklaration.Denna brist på politisk vilja hos många av de rika industriländerna tar siguttryck i en handels-, kredit- och biståndspolitik som i många avseendenförsvårar en positiv utveckling i . Därmed förhindras ettförverkligande av syftet med FN:s deklaration om att skapa en internationellsolidaritetspolitik och minska det mänskliga lidandet för nuvarande ochkommande generationer. Vi får inte begå misstaget att underskatta farorna och riskerna,som ligger i att klyftorna mellan fattiga och rika i världen kommer att bestå ellerkanske t. o. m. öka. Ett sådant ojämlikt förhållande kommer att utgöra ettständigt starkt hot mot fredssträvandena. Om ansträngningarna att skapa ochförverkliga en internationell solidaritetspolitik inte las på allvar av allaansvariga politiker utgör detta etl allvarligt hot mot mänsklighetensfortbestånd. Jag är väl medveten om alt en biståndspolitik som syftartill atl förverkliga väsentliga delar av FN:s deklaration förutsätter enradikal politik på en rad områden. Av tidsskäl skall jag begränsa mig till atldiskutera biståndspolitikens långsiktiga inriktning och utformning. Det är ingen överdrift atl påstå att vårt stöd till defattiga folken borde haft en starkare jämlikhetspolitisk inriktning. I alltförstor utsträckning har vi sökt överföra vår teknik och värt kunnande tillu-länderna. I många fall har det varit en dålig lösning på problem.Ett exempel på detta är den svenska bislåndsmyndighetens engagemang för attbygga några få stora spannmålssilos i . Det projektet har ocksåkritiserats från sakkunnigt håll. Värdet av en sådan kraftig centralisering avspannmålslagringen i elt u-land måsle med all rätt ifrågasättas. Vilken nyttakommer det stora flertalet av faltiga bönder, som bedrivertraditionellt jordbruk, att få av dessa jättelika silos? Det finns också en uppenbar risk för att projektet skaparnya problem. De 400 byggnadsarbetare som är sysselsatta med silobyggena kommersannolikt att mista sina jobb när projektet är slutfört. Dessa fattigamänniskor blir ännu fattigare genom att de förlorar sin sysselsättning. Allainsatser som tar bort arbetstillfällen och inte skapar några nya för människori ett land där arbetslöshet och undersysselsättning är ett huvudproblem måstevara felinriktade. Ett annat misstag tycks vara att biståndet är inriktat påprojekt som kräver stora kapital och stort yrkeskunnande. Båda dessa väsentligafaktorer saknar . Därför löper dessa mottagarländer en stor risk attinte ha råd att upprätthålla och vidareutveckla de institutioner som byggtsupp. Denna inriktning av våra u-landsinsatser tyder på att vi har svårt attfrigöra oss från det ekonomiska tänkande som tillämpas i vårt land och i andrai-länder. För de flesta är det ingen god målsättning attersätta arbete med kapital. Det kan man förstå därför att dessa länder haröverskott på arbetskraft och en skriande brist på kapital. Av del skälet börmålsättningen vara att skapa arbetsintensiva projekt, som ger sysselsättningoch inkomster åt arbetslösa och undersysselsatla fattiga människor. I vårt land har en övertro på vinsterna av en kraftig ochsnabb strukturomvandling lått styra utvecklingen. Alla de negativa konsekvenseri form av storstads- och glesbygdsproblematik som denna centralistiska politikhar skapat känner vi till. Det vore djupt olyckligt om vi försökte föra överdessa misslag i vår samhällsplanering på . I så fall riskerar vi attbryta sönder den solidaritets- och jämlikhetsanda som är väl utvecklad i detpraktiska vardagsarbetet i många byar i . Vi riskerar det finnstyvärr redan många exempel på detta - atl skapa enorma slumproblem istorstäderna, där fattigdomen och eländet är långt värre än ute i lokalsamhället på Vårt biståndsarbete bor, såvitt jag kan förstå, inriktaspå atl göra lokalsamhället livskraftigt- Vi bör i första hand pröva allamöjligheter att skapa arbetstillfällen i dessa. Det betyder att vi böranalysera olika bygders och byars förutsättningar att utvecklas. Vi bör medandra ord utnyttja alla lokala resurser till maximal fördel för den lokalabefolkningen. Det arbetet bör bl, a. vara inriktat på atl organiseraproduktionen och marknadsföringen av alla de produkter som kan framställaslokalt. Det måste, såvitt jag förstår, vara en rimlig målsättning alt skaffafram det kapital som krävs for att utveckla småindustri, småhantverk ochhemslöjd i syfte atl skapa arbetstillfällen i lokalsamhället. Denna inriktningpå u-landsbiståndet bör vara en mera progressiv linje än att satsa på enstrukturomvandling, som skapar nästan olösliga sociala problem, främst istorstäderna. Att satsa på människorna i lokalsamhället måste urjämlikhetspolitisk synpunkt vara ett klart bättre allernativ än avanceradeprojekt som gynnar några få storbönder och andra privilegierade grupper. Föratt undvika missförstånd vUl jag starkt understryka att jag inte anser att densvenska biståndspolitiken är misskött. Den är bättre än de flesta andraländers, men den kan göras bättre. Jag har tagit upp den här diskussionen av detskälet alt jag anser att det hade varit bra om utskottet preciserat sinuppfattning om den långsiktiga inriktningen och utformningen avbiståndspolitiken. En sådan diskussion kunde ha varit lill fördel för delutredningsarbete som snart bör komma till stånd. Jag är slutligen väl medveten om atl jag av tidsskälendast berört en liten del av hela biståndspolitiken. Om denna skall kunnautvecklas till en väsentlig del av en internationell solidaritets- ochfredspolitik krävs insatser på ett brett fält. Det krävs insatser för en långtmera aktiv upplysnings- och informationsverksamhet till den breda allmänhetenkring u-landsproblematiken. Vi måste också aktivt medverka till att olikahandelsblock som omfattar i-länder inte blir rUcemansklubbar som hindraru-ländernas ekonomiska utveckling. Minst Uka viktigt är det att vi medverkartUl att låta förädla sina egna råvarutUlgångar. Det kapital somförstörs i vårt land och andra rika länders krigsindustri ochrustningsverksamhet borde kunna användas på etl långt mera effektivt sätt - ifredsbevarande syfte genom elt stöd tUl . Dessa länders akutakapitalförsörjningsproblem får vi heller inte nonchalera. Jag har här försökt att kortfattat och ofullständigt,det medger jag gärna - peka på några handlingslinjer som borde vara vägledandevid utformningen av biståndspolitikens långsiktiga inriktning. Jag tror att denviljeinriktning som jag sökt ge uttryck för är ett steg framåt mot eninternationell solidaritets- och jämlikhetspolitik. HerrHELLSTRÖM (s): Jag vill först kort instämma i fruLewén-Eliassons uttalande om vikten av att enprocentsmålet uppnås 1974/75. Denmålsättningen har inte - det förtjänar att återigen understrykas, även om dethar gjorts tidigare i debatten - ifrågasatts vare sig i utskottets betänkandeeller i statsverkspropositionen. Omfattningen av biståndet är en av de väsentliga frågorna. Nr 71 väsentlig är givetvis inriktningenoch utformningen av biståndet. Onsdagenden inskränka mig till ett av deväsentliga områdena för biståndsverk- 3 mai 1972 samhelen, nämligen slödel till de nationella ochsociala befrielserörel- -------------------- serna som behandlas under punkten 5 iutskotlsbetänkandet och där det , , finns reservationer frånmittenparlierna och ett särskilt yttrande från vecklingsbi- moderata samlingspartiet. Moderaternasäger i sitt särskilda yttrande att regeringen synes vara benägenatt anlägga politiska synpunkter på det humanitära stöd, som kanaliserasgenom befrielserörelser", och man är sedan starkt kritisk mol Vad innebär då det stöd som vi ger till de nationella ochsociala befrielserörelserna i och som har berörts i moderaternasyttrande? De sociala befrielserörelser som verkar inom sitt eget lands territoriumarbetar för att med blygsamma resurser söka bygga upp en social organisation.De försöker att bygga upp ett nät av sjukvårdsslationer, både i förebyggandesyfte när det t. ex. gäller att undervisa byborna i elementär hygien, atthjälpa byborna med vaccinering i den utsträckning man har resurser och även ibehandlande syfte. Det gäUer inte bara atl behandla de soldater som skadas istriden med kolonialmakten ulan också alt över huvud taget i mån av resurserförsöka all bistå byborna, aUtså en social infrastruktur på det området. Etl annal område som de befrielserörelser som har kontrollöver delar av sitt territorium arbetar med är att få i gång och utbygga enutbildningspolitUi.