prot · FV09110 · 1972-12-31 00:00:00 — Det hade kanske varit meningsfyllt att satsa påstimulansåtgärder, typ statsbidrag, för utmstning och utbyggnad av kommunalaavfaUsbehand- Ang. dispens från den kommunala renhällningslagen hngsanläggningar.Dä hade människorna upplevt den här dyra transportapparaten som merameningsfylld. vet kommunerna ofta inte ens hur de skall bära sig ät medsnabbt ökande mängder av sopor och även slam från avloppsreningsanläggningar - detär ju en form av avfallsproduktion i den kommunala verksamheten. Beträffandemöjligheterna att sambehandla de här två avfallsprodukterna genomsamkompostering vet man att den verksamheten knappt har lämnat försöksstadiet,och det är ett stort problem eftersom vi får räkna med att vi under mycket längtid mäste pä något sätt deponera detta avfaU innan vi kan nyttiggöra det. Ätt då satsa på att minska avfallsmängden genom ensystematisk återvinning ur avfallet dels av jordförbättringsmedel ettråmaterial som kanske kan användas för landskapsvård och hknande dels genomsortering ur avfaUet, så att vi plockar ut produkter som är användbara på olikasätt som råmaterial, glas och papper exempelvis i hushållen, det är ju enteknik för att minska problemen. Tillämpar man det här resonemanget pälantgårdarna är det ju strängt taget ingenting annat än att återvända tUl denteknik som användes förr: en hink för grisen, en hög att bränna, en hög attgräva ner. Den tekniken borde man aUtså kunna återvända till och på så sättminska samhällets totala kostnader för avfallshanteringen, öka människornasförståelse och skapa en mer mUjövänlig naturtesursriktigavfaUshantering. Jag har valt att utvidga den här diskussionenlitet grand för att sätta in den i och för sig skenbart ganska lilla frågan omlanthushållets avfallsproblem i sitt störte sammanhang. Detta är stora problem vi måste lösa dem. Samhället har inte råd att satsa pä åtgärder som inteframstår som menmgsfyllda för de enskUda människorna, därför att dä tappar vikanske förståelsen för de stora problemens dimensioner. Jag vet nu inte om det var kommunerna ellerde enskilda lantbrukarna som tyckte mest synd om. Men låt mig,innan jag kommer in pä det, erinra om att renhållningslagen inte kom tih därföratt vi tyckte att det var skojigt, utan bakom detta låg ett påtagligt behov. Vihade haft en utredning som arbetat under namnet "Ett renaresamhälle", och det framgick klart att vi måste skaffa oss en renhållningslagmed mycket stränga villkor. Någon mäste också ha huvudansvaret förrenhållningen, och det lade vi pä kommunerna - på den punkten var vi alldelesenhälhga. Kommunerna kunde givetvis inte klara detta , ochdärför gavs en övergångstid, som av utsträcktes ytterligare ett är.Men det innebär ju inte att kommunerna därefter saknar möjligheter att fådispens. Vi har inte utsläckt dispensmöjligheterna, utan det finns utmärktadispensmöjligheter t. ex. för lantgårdarna. Jag vill emellertid erinra om att det är inte så enkeltnumera, i Äkersberga, att man tar en hög och ger grisen och gräverned en annan hög. Våra moderna lantbrukshushåll är precis likadana somstadshushållen - man dricker t. ex. kaffe som varit förpackat i plåtburkar och har praktiskt taget samma hushållsavfall som en stadsbo i sin lägenhet. Detvet vi, genom de erfarenheter vi nu har fått. På vissa håll i landethämtar man inte avfallet genom kommunernas försorg på fastigheterna, utan mansätter ut container i glesbygderna och låter lantbrukarna köra sitt avfall dit.Det har kommit mycket mer avfaU i dessa container än man någonsin räknat med just dessa typer av avfaU som absolut inte får ges till grisen och som absolutinte får grävas ner. Det är ju ingen hemlighet att det finns de på landsbygdensom själva bygger upp soptippar i bergskrevor och sådant, och det bör undvikas. Det föreligger alltså en dispensmöjlighet, och den kanutnytfias sä att man självfallet inte skall köra ut till jordbruken och hämtalatrin, trädgårdsavfall och sådant som kan användas inom jordbruket. Möjlighetentill partiella dispenser är alldeles uppenbar. Vidare kan kommunerna bestämmaatt man inte skall köra ut till en lantgård och hämta avfall, utanman kan, eftersom en lantgård kanske ligger långt ute, köra ut en gång imånaden, två gånger per halvår eller vad som passar. Det finns alltså alla möjligheter att lösa den här fråganpraktiskt, och de kommunalmän som har hand om saken skall ju vara praktiska ochvettiga personer, som kan sköta detta på ett riktigt sätt. Men jag vill fästauppmärksamheten på att när det gäller motståndet mot renhållningslagen, somfrån början var rätt utbrett på landsbygden, sä har det skett en omsvängning.Jag kan tala om att i tidskriften har flera intervjuer varit införda, ochi en av dem sade en lantbrukarhustru bl. a. att renhållningslagen har varittill den största välsignelsen för oss näst efter elektriciteten. Man harsålunda uppfattat det som en fin service från samhällets sida att pä ettriktigt sätt kunna bli av med det hushållsavfall som man inte kunnat använda iden naturliga processen. Sedan delar jag naturligtvis i Äkersbergauppfattning att renhällningslagen är ett led i miljövärden och att vi skaU göraallt för att återanvända det avfaU som vi nu har sädana bekymmer med.Miljövärds-beredningen har ocksä ägnat just åtåteranvändningstek-niken, hur vi skall kunna äterutnyttja avfallet. Det är jubåde ett resursslöseri och ett miljöproblem att inte ta vara på det. På denpunkten är alltså inte våra meningar delade. Och där måste vi gä fram päforskningens väg och försöka finna metoder med vilkas hjälp vi kan återanvändaavfallet. Men när det gäller den mindre miljöfråga, som jag harblivit interpellerad om, har kommunerna nu möjligheter att pä ett vettigt sättorganisera hämtningen av avfallet. Självfallet kan man begära dispens, så inte behöver hämta latrin och liknande, som man kan göra sig nytta av ijordbruket. Men då det gäller det avfall som inte är till någon nytta och somlantbrukaren inte själv kan göra sig av med är det ganska skönt att ha encontainer att köra avfallet till - eller att någon kommer och hämtar det. Vidare är det klart att man pä , alltsåden myndighet som har ansvaret för översynen i detta fall, fortlöpande kommeratt följa dessa frågor. har verket utfärdat vissa riktlinjer för hur dennaverksamhet skall bedrivas, och allteftersom de får större erfarenhet kommerverket naturligtvis att utfärda ytterligare instruktioner och föreskrifter, säatt reglerna bhr enhetliga, så längt detta låter sig göra. Men förhållandena ärmycket olika ute i kommunerna, och därför är det Ang. dispens frän den kommunala renhällningslagen dispens frän den kommunala renhållningslagen inte alldeles säkert att man kan ha exakt samma riktlinjer i allakommuner här i landet. Jordbruksministern frågade mig om jag tycktemest synd om de enskUda lantbrukarna eller om kommunerna. Svaret är att det välär ungefär lika synd om båda två. Kommunerna får ju vara med om att bära deganska stora kostnaderna i glesbygderna, när man skall samla ihop det hushåUsavfaUsom det blir fråga om. Sedan vUl jag också säga att nog har väl lantbruket ändåstörre möjligheter att ta hand om sitt avfaU än vad tätortens människor har.Lantbrukaren har ju ändå säväl husdjur som transportmöjligheter, och han harocksä mark att gräva ner sina plätburkar i, om detta blir nödvändigt. Vidare sade statsrådet att kommittén "Ett renaresamhälle" har föreslagit att den nya lagen skulle gälla all bebyggelse,men kommittén har inte föreslagit något utvidgat monopol när det gällerrenhållningen ute i glesbygderna. Det gjorde inte remissinstanserna heller.Förslaget om ett utvidgat sådant monopol framkom först i propositionen. Slutligen var i varje faU det sista besked somjordbruksministern lämnade ganska värdefullt, alltså att man kan räkna med attdispens kommer att beviljas ganska generöst , även efter den 1januari 1973. Sädan dispens kommer inte att lämnas bara när det gäller detenskilda lantbruket, sade jordbruksministern, utan även för människor som borrelativt avlägset och som har möjligheter att pä ett bättre sätt äntätortsmänniskorna ta hand om sitt hushållsavfall. HertNORRBY i Äkersberga (fp): Jag vUl uttala min uppskattning av dennyanserade syn på dessa frågor som jordbruksministern redovisade i sitt senasteinlägg. Den var mera nyanserad än den syn som redovisades i interpellationssvaret.Jag tror ocksä det är oerhört betydelsefuUt att vi har en verklighetsanpassadsyn på dessa frågor. Den kommunala renhäUningslagen har kommit för att stanna.Behandlingen av värt avfall är ett av de största miljöproblemen, ochåteranvändningen av avfallet är helt nödvändig. Min liknelse om en hög förgrisen, en hög att bränna och en att gräva ner tog jag för att visa att dettamed återanvändning är ingenting nytt. Det är bara något som vi har glömt bortunder , men det är ett krav som kommer igen med förnyadstyrka. Jag noterade också jordbruksministerns uttalande attmetoderna för avfallsbehandlingen nu skall utvecklas. Bättre sent än aldrig,kan man säga. Jag tror att vi hade haft möjligheter att exempelvis ta undanhtet av de pengar som gått tiU statsbidrag för avloppsreningsverk i kommunernaoch använda dem tUl förbättring av avfallsbehandhngsanläggningarna. Jag troratt det skulle minska miljöproblemen både nu och marginellt settnågot mer än när vi gör en i och för sig angelägen satsning påavloppsreningsverk. Det är ocksä värdefullt att man nu får i gång en verkligförsöksverksamhet pä detta område, något som vi har saknat . kan intevar och en för sig eller i grupp satsa pä forskning och teknisk utveckling avde dimensioner det här gäller. Staten mäste gä före, och det har den hittUlsinte gjort i erforderlig utsträckning. Jag är tacksam för de uttalanden som gjorts frånjordbruksministerns sida på den här punkten. Jag tror inte att den svenska staten eller ensvi pä nordiskt plan kan klara av de gigantiska forskningsproblemen i dettasammanhang, slamproblemet och mycket annat. Vi har faktiskt bedrivit forskningmen inte lyckats särdeles väl, men vi är mycket lyhörda för och intresserade avinternationell samverkan pä detta område. Vi skall försöka utnyttjaforskningsresultat som görs på andra häll som vi själva bedriver enviss forskning. Som svar pä den framställda interpellationen hävdar jagfortfarande att det generellt inte kan bli tal om nägon särbehandling avlantgårdarna. Om vi skulle säga att alla lantgårdar generellt skall kunnaundantas, är jag rädd för att jag som brev pä posten skulle få feminterpellationer där man frågar: Varför skall människor i glesbygden behandlassä illa, varför skaU de inte få utnyttja den service som samhället erbjuderandra medborgare? Det är ändå en relativt ringa avgift somglesbygdslantbrukaren fär betala till den kollektiva serviceapparaten. Jag trori själva verket att den uppfattning från husmödrar som uttrycktes i tidningenLand att detta är den största välsignelsen näst elektriciteten alltmer brederut sig på landsbygden. Vi skall inte ha generella dispenser, utan vi skall hadispenser för sådant avfaU som rimligtvis inte skaU lämna lantgårdarna. Deskall ha rätt att lämna sina kaffeburkar, plastpåsar etc. som moderna hushäUinte själva kan göra sig kvitt. Sådant behöver kanske inte hämtas påett lantbruk. Om det är som säger att lantbrukarnasjälva har en god transportapparat är det en naturlig lösning att kommunenplacerar container här och var, dit man kan köra det avfall som man vill görasig kvitt. Det åren praktisk lösning som säkert kommer att tillämpas i mångakommuner. Ang. dispens frän den kommunala renhällningslagen HerrJONASSON (c): Det förelåg ju i allmänhet ett rätt stortbehov av sophämtning, och därför tUlkom denna lag. Men vad som kanske harirriterat i alltför hög grad är det förhällandet att dispensmöjligheternainte har tillämpats i tillräcklig omfattning. Man kan inte bortresonera att päett lantbruk där djuren fär köksavfallet, som annars vid lagring kan åstadkommadålig lukt, är inte behovet av sophämtning lika stort. I vissa fall förbrännerman avfallet direkt i vedpannor och vedspisar. Vi diskuterar här närmast jordbruket, men jag har begärtordet för att få erinra om att också ute i glesbygderna finns det mängapensionärer m. fl. som kanske har vedspis eller vedpanna där de eldar uppmycket av sitt avfall. Vad som blir över för hämtning en gång är enhelt obetydlig mängd. Långa resor i sädana fall blir för dyrbara för allaparter Ang. miljövårdsanläggningar inom jordbmket och kaninte heUer vara nödvändiga. Jordbruksministern har pekat på dedispensmöjligheter som finns, och de borde utnyttjas i högre grad. Jag hälsarmed tillfredsställelse jordbruksministerns uttalande att man kan hämta avfallen gång eller kanske . Med ett sådant systemförsvinner de största olägenheterna. Det gäller med andra ord att mycketsmidigt tillämpa dispensmöjligheterna. Hert LEUCHOVIUS (m): Jag har aldrig begärt att lantbrukarna skullefå en särställning och bli befriade. Jag tror inte heUer att det är lämpligt,och jag vet att många lantbrukare är intresserade av att vara med. Vad jag är ute efter är litet generösaredispensmöjligheter för de människor som själva klarar sin avfallshantering påett tillförlitligt sätt och som bor på så längt avstånd att kostnaderna blirhöga. Det är för dessa människor jag vill ha litet mer generelladispensmöjhgheter. Jag tycker helt enkelt inte att det är vettigt att kommunenskall köra långa vägar tiU en hten lantgård eller något annat hushåll ute iskogen för att hämta det hlla hushållsavfall som det där kan bli fråga om. Jag har aUtså ställt denna interpellation för att, i varjefall , fä litet mer generella dispensmöjligheter ochför att man skall undvika de stora kostnader, det besvär och den irritation somdenna renhållningslag medför. Jag tror att problemet inte är så stort. Omkommunalmännen märker att man på en avlägsen gård fär mycket Utet avfall, kande inte vara så enfaldiga att de låter kommunen köra till ett sådantensligt beläget ställe. Sädana kommunalmän finns det inte i det här landet, utanman ser praktiskt pä denna fråga jag är helt övertygad om det. Jag reagerar emellertid mot uttrycket att de enskilda villbli befriade frän detta. Den enskilde medborgaren i glesbygden betalar ju sammalilla avgift som aUa andra i kommunen det är kommunen som tar de storakostnaderna. Genom den här lagen, som ger kommunerna renhållningsansvaret,blir glesbygdsinvånarna delaktiga av denna service. : Det är mte så, mina damer och herrar, att variesvensk lantbrukare har en massa grisar och kreatur att ge avfaUet till. Mängajordbruk är ju kreaturslösa, och pä sädana jordbruk har man ingenstans att görasig av med köksavfallet. I sädana fall är det nog bra att kommunen tar hand omavfallet. Överläggningen var härmed slutad. § 11 Ang. mUjövårdsanläggningar inom jordbruket Herr jordbraksministern ordet för att besvara i Ärrie (c) den 24 oktoberframställda interpellation, nr 185, och anförde; i Ärrie har frågat mig omregeringen avser att vidtaga åtgärder för att ytterhgare bidragsmedel ställstill förfogande för mUjövårdsanläggningar inom jordbruket samt om regeringenavser att föreslå motsvarande höjning av bidragsprocenten till miljövärdsanläggningarinom jordbruket som regeringen ämnar föreslå beträffande industrin. För innevarande budgetår får bidrag till jordbruketsrationalisering beviljas inom en ram av sammanlagt högst . Ävbeloppet får användas för yttre rationalisering och 10miljoner kronor för inre rationalisering till vilken bl. a. miljövårdsanläggningarhör. Lantbruksstyrelsen följer behovet av medel förmiljövårdsanläggningar. Om ramutrymmet skulle visa sig otillräckligt avserstyrelsen enligt vad jag inhämtat att inkomma med en framställning om ändringav ramarna. Om en sådan framställning kommer in är jag beredd att pröva fråganom eventuellt ytterligare medel. Regeringen ämnar föreslå en rad åtgärder som syftar tiUatt öka sysselsättningen främst pä byggnads- och anläggningssektorn underkommande vinterhalvår. a. kommer att föresläs ett tillfälligt höjtstatsbidrag till miljövårdande åtgärder inom industrin. En förutsättning försådant bidrag blir bl. a. att erforderlig arbetskraft anvisas genomarbetsförmedlingarna. Jordbrukets mUjövårdsanläggningar är regelmässigt mycketsmå i förhållande till industrins. Ett förhöjt bidrag till jordbruketsanläggningar skulle inte stimulera sysselsättningen i så stor omfattning attjag är beredd att föreslå att sådant bidrag skall utgå. Ang. miljövärdsanläggningar inom jordbruket HerrJOSEFSON i Arrie(c): Jag tackar jordbruksministern för svaret påmin interpellation. När beslöt att även jordbruket ochträdgårdsnäringen skuUe kunna erhålla bidrag till miljövårdande åtgärderliknande dem som industrin får hälsades detta med tillfredsställelse, inteminst av oss som i hävdat denna uppfattning alltsedan bidraget förindustrin infördes . Men på en punkt var vi tveksamma; vi ifrågasatte om detbelopp som lantbruksstyrelsen beräknat - högst underbudgetåret - skulle vara tUlräckligt för att tillgodose de behov som underbudgetåret sannolikt skulle komma att uppstå. Vid en förfrågan pä lantbruksstyrelsen som jag gjorde ibörjan av oktober visade det sig att beräknades omkring tvätredjedelar av det anvisade beloppet komma att tagas i anspråk för att täckaantingen redan beviljade bidrag eller de ansökningar som då var inkomna. Därmedtorde det vara klart att medelsbehovet under budgetåret kommer att blibetydligt större än vad som beräknats. Jordbruksministern hänvisar i sitt svar till de belopp somär anvisade för jordbraksrationaliseringen och säger bl. a.: "Omramutrymmet skulle visa sig otillräckligt avser styrelsen enligt vad jaginhämtat att inkomma med en framställning om ändring av ramarna. Ang. miljövårdsanläggningar inom jordbmket kommer inär jag beredd att pröva frågan om eventuellt ytterhgare medel." Hur skalljag tolka jordbruksministerns svar på denna punkt; " är jagberedd att pröva frågan om eventuellt ytterligare medel"? Kan jag tolkadet pä det sättet att inkomna ansökningar inte skall behöva avslås eUer bUliggande tUl ett annat budgetår pä grund av brist på bidragsmedel? Om jag kantolka svaret sä, är jag tillfredsställd. Jag vore tacksam om statsrådet villebekräfta att min tolkning är riktig. På den andra frågan i min interpellation är svaret mernegativt. I ett pressmeddelande uttalade regeringen sinavsikt att föreslå att bidragsprocenten för industrinsmUjövårdsinvesteringar skulle höjas frän 25 tiU 50 procent.Ingenting nämndes om jordbruket och trädgårdsnäringen, men nog hade jagförväntat att även för denna del av näringslivet bidragsprocenten skuUe hahöjts på motsvarande sätt. a. på grund av det bestämda uttalande avnaturvårdsverket som redovisades i propositionen 79 , därnaturvårdsverket säger att det är angeläget att liknande stödformer tillskapasför jordbmket som för industrin. Jordbruksministern säger i interpellationssvaret attjordbrukets mUjövårdsanläggningar regelmässigt är mycket små i förhällandetill industrins. Detta är väl helt riktigt, men är antalet företagmycket stort och kostnadsmässigt betungande, vilket ocksä naturvärdsverketframhåller. Jordbruksministern säger vidare: "Ett förhöjt bidrag tilljordbrukets anläggningar skulle inte stimulera sysselsättningen i så storomfattning att jag är beredd att föreslå att sådant bidrag skaU utgå." Beträffande sysselsättningen har jag en annan uppfattning.Utan tvivel skulle en höjning av bidragsprocenten ha stimulerat till ökadeinvesteringar på detta område. Enligt en av naturvärdsverket genomförd inventeringskulle investeringar av detta slag vara behövliga pä drygt hälften avundersökta gårdar. Detta visar pä ett stort investeringsbehov, visserligenspritt på ett stort antal enheter men ändå sammanlagt av ganska storomfattning. Jag är besviken på jordbruksministerns svar. Jag hadeförväntat att vårriksdagens beslut på denna punkt äntligen skulle ha medförtatt jordbruk och trädgårdsnäring i fortsättningen skulle jämställas medindustrin och av staten behandlas på samma sätt. Jordbruket befinner sig i dagi ett ganska besvärligt läge. Kostnaderna stiger som priserna stårstilla eller sjunker på de produkter som jordbruket har att sälja.Ävskrivningsreglerna för jordbruket är väsentligt sämre än för näringslivet iövrigt, inte minst på det område som berörts i min interpellation.Miljövårdsinvesteringarna i jordbruket är i många fall inte avdragsgilla utanräknas som grundförbättring.. Inför detta faktum hade jag väntat ett mera positivt svarpå min andra fråga. Utan tvivel skulle en ökad bidragsandel ha stimulerat tillökad miljövårdsinvestering inom jordbruket och till ökad sysselsättning.Jordbruk och industri skulle av staten ha fått en likvärdig stimulans tiU en urhela samhällets synpunkt angelägen investering. strax före denna frågestunds börjanfick vi i våra fack den proposition i vilken regeringen föreslår åtgärder föratt Äv denna framgår att såväl industrin som kommunerna får sin25-procentiga höjning av bidragsandelen. Jordbruket är inte nämnt. Jag kan inteannat än beklaga att jordbruket på detta område återigen fått en styvmoderligbehandling. Jag tycker inte att i Ärriebehöver vara så besviken över mitt svar. Först och främst innebär ju svaret på fråga nr 1 iklartext att de lantbrukare som önskar göra miljöinvesteringar kommer att fäsitt 25-procentiga statsbidrag tUl det; det vägar jag lova i denna kammare. Ätt vi nu föreslår att industrin för sinamiljöinvesteringar och kommunerna för sina miljöinvesteringar skaU få ett ökatstatsbidrag beror på att vi snabbt vill få i gångsysselsättning och fä fram projekt som eljest inte skulle komma till utförandepå något eUer . Det visade sig att man pä detsättet kunde få fram omfattande projekt på . Det betyderrätt mycket för sysselsättningen. Jordbrukets mUjöinvesteringar är mycket begränsade jämförtmed industrins. Det är felaktigt att påstå att jordbruket står i nägonstrykklass då befinner sig snarare industrin i strykklass. Om industrinsmiljöinvesteringar är lägre än , utgår det inte någotstatsbidrag, men för jordbruket och trädgårdsnäringen räcker det medinvesteringar på - där är det ju fråga om mycket småinvesteringar. Hert Josefson i Ärrie är själv litet bekymrad för att detstatsbidrag vi har inte skall räcka tUl på grund av att intresset bland jordbrukarnaär så stort. Då vinner man ju inte så värst mycket genom att lägga på 25procent statsbidrag, om det redan finns ett så stort intresse. Den stimulansman eventuellt skulle åstadkomma ger enligt min alldeles bestämda uppfattningså liten sysselsättningseffekt att det är bättre att begränsa bidragen tillindustriföretag, exempelvis pappersbruk, där vi verkligen kan få fram enpåtaglig sysselsättningseffekt. Men har propositionen kommit. Jag föreställer mig attherr Josefson motionerar i anledning av den, och i så fall får vi väl anledningatt återkomma och se, om det går att övertyga . Sker så, avgårsjälvfaUet inte jag, men jag tycker det är helt onödigt att beslutarså. Ang. miljövärdsanläggningar inom jordbmket HerrJOSEFSON i Ärrie (c): Först och främst tackar jag för det klarabeskedet pä den första fråga jag ställde. Jag är tacksam för det bestämdauttalandet av jordbruksministern att ingen skall behöva få avslag pä sinansökning av brist på medel. Det är värdefullt att ha fått det beskedet. När det gäller den andra punkten är det givet atthöjningen av bidraget från 25 tiU har kommit till avsysselsättningsskäl. är vi medvetna om att det ocksä stimulerarföretagarna att snabbt utnyttja möjligheterna. Även om jordbrukens enheter är små i jämförelse medindustrins säger ju ofta även regeringen att denna typ av jordbruk, de s. k.familjejord- bruken,kommer att bestå och utgöra den dominerande delen avjordbraken. Då borde det vara angeläget att stimulera tiU att dessamiljövårdsinvesteringar görs så snabbt som möjligt. När det dessutom harbetydelse ur sysselsättningssynpunkt, tycker jag att man skuUe ha kunnat varasä generös att man hade givit jordbruket samma möjligheter som näringslivet iövrigt.