prot · FV0991 · 1972-12-31 00:00:00 — Vi är också eniga om att det statsfinansieUa lägettvingar fram en restriktivitet, vilket ju måste påverka storleken av de anslagsom kan komma att ställas till förfogande både för det mUitära och för det civila försvaret. Vi är också eniga om att Försvarets fortsatta inriktning m. m. utgiftsramenbör prövas , och om jag har fattat det rättär vi också eniga om att det nya planeringssystemet i fortsättningen skallutnyttjas vid utbyggnad av vårt totalförsvar. Jag skulle kunna peka på en helrad andra punkter som vi är eniga om och som därför inte har behövt föras upptill diskussion här. När det gäller ramberäkningarna för i första hand nästabudgetår finns det en skillnad mellan utskottsmajoriteten och representanternaför mittenpartierna som i utskottet reserverat sig. Jag har inte uppfattat densom särskilt stor. Reservanterna åberopar, och 'n har närmareförklarat detta, ofullständigheter i propositionen i fråga om vissakostnadsredovisningar, framför allt när det gäller materielunderhåll. Mananser, bl. a. av sysselsättningsskäl, att anslagen bör höjas för att medgebättre omställnings- och omplaceringstid för de anställda som kan komma att bliberörda av t. ex. minskat underhåll. Om jag här fattar reservanterna rätt är det i första handsysselsättningsfrågorna som oroar, inte konsekvenserna för försvaret i stort.Jag tolkar mittenpartireservationen så att det i stort råder enighet omförsvarsverksamhetens omfattning under nästa budgetår om jag aUtså bortserfrån sysselsättningen, som jag strax skaU säga några ord om. Jag vill här ta fram det som är det centrala i dendiskussion i försvarsfrågan som vi kommer att föra här iriksdagen. Det är kostnadsutveckhngen för försvarsmateriel som är detcentrala vid överväganden om försvarets utformning . Som jag påpekati propositionen har den inneburit att kostnaderna försådana vapensystem där en kontinuerlig teknisk förbättring har ägt rum, t. ex.flygplan, i löpande priser har stigit väsentligt snabbare än andra kostnader pågrund av den allmänna prisutveckhngen. För sådana vapensystem liggerkostnadsnivån meUan tre och sju gånger nivå, medaninflationen i stort sett inneburit en fördubbling av priserna.Skillnaden är främst ett uttryck för att en kvalitetsförbättring ägt rum. Det har hittiUs varit möjligt att delvis lösa de härkostnadsutvecklingsproblemen genom att minska antalet enheter med hänsyn tillatt varje enhet har fått så förbättrade prestanda. Men harkostnaderna för utveckling och produktion av våra avancerade vapensystemstigit så snabbt att problemen håller på att bli mycket större. Om vi, som vi gör , ser det här i ett längretidsperspektiv - 10 , för det är det vi diskuterar och då vUl ha likamånga enheter av ohka slag inom försvaret som vi har och på samma gånghänga med i den tekniska utvecklingen, dvs. fortsätta med dessa ständigaförbättringar och fördyringar, kommer vi att få försvarsutgifter somvi inte orkar bära. Liksom alla andra länder tvingas vi alltså att välja:antingen att hålla numerären uppe eUer ta hänsyn till kostnadsutvecklingen ochbegränsa antalet enheter. Vi har då intagit den ståndpunkten och det här ären viktig princip, som är fastslagen av försvarsutredningens majoritet och ipropositionen att hellre satsa på ett flertal mindre tekniskt högtståendesystem än på ett fåtal mycket avancerade. Vi säger dock att för vissavapensystem eller förband vi pekar på jaktflyg och på fältbrigader måste viemellertid hålla den tekniska standarden uppe och håUa ett visstantal, om de här systemen skall finnas. Den här utveckhngen gäller ju inte bara . Ävenunder perioder, då försvarsutgifterna intemationeUt sett har ökat, har antaletenheter inte aUtid ökat. I många fall har i stäUet en minskning av antaletenheter ägt rum. Som exempel kan jag peka på den successiva minskning avflygets och sjöstridskrafternas numerär som inträffat inom stormaktsblocken. I några länder har den här utvecklingen, som man utomlandskallar kostnadsexplosionen inom försvaret, lett tiU avsevärda och plötsligaförändringar av försvarets utformning. Jag kan ta som ett exempel. I deflesta fall sker emellertid, liksom hos oss, de här förändringarna successivt. Försvarsutgifterna i världen har inte genomgått någonmarkant ökning . Snarare har de legat stUla. Det finns dåanledning att förmoda att de länder som fortsätter den tekniska utvecklingenmåste starkt minska antalet enheter, medan de som vUl hålla numerären uppemåste nöja sig med en måttlig teknisk nivå på vapensystemen. Detta förhållandebör ni, som här i debatten använder ordet nedrustning, ha i minnet. Vid en jämförelse av stormakternas försvarskostnader medvåra måste man också ta hänsyn till vart pengarna går. Stormaktema har globalaåtaganden. De upprätthåller baser i andra länder, och de stöder allierade. DevidmakthåUer strategiska vapensystem som är mycket dyra. Man måste också tahänsyn till fördelningen mellan konsumtionskostnader för försvarseffekt i nuetoch investeringar för försvarseffekt . Tendensen istormaktsaUiansema är att konsumtionen tar allt större andel i anspråk. Så t.ex. har nu en investeringsandel på mot över 40procent . Orsaken är främst de stigande kostnaderna för personalen. AvUSA:s försvarsbudget går till personalkostnader. Prognosenär att man når 60-procentstrecket . Genom den långtidsplanering som vi har lagt oss tUl medbelyser vi nu konsekvenserna av en successiv och långsamförändring. SkuUe vi på basis av det förhåUandet att försvarsutgifternainternationellt legat i huvudsak stilla och mot bakgrund av denbeskrivna kostnadsutvecklingen, och med hänsyn sedan till fördelningen mellankonsumtion och investeringar, vilja göra en prognos över vad som kommer att skei vår omvärld , sä skulle vi säkert finna reduceringar ochförändringar av det slag som jag har talat om. är kanskedäremot förändringarna små, men det är de också hos oss. Det är därför fel attjämföra det försvar vi räknar med med vad som finns i vår omvärld . Jag har ett intryck av att reservanterna bådemoderaternas och mittenpartiernas representanter inte har tillräckligt velatta hänsyn tiU dessa centrala problem. Man har väjt för att ta ställning. Jagmedger att de är obehagliga när man börjar se . Men vikommer inte förbi problemen; vi tvingas att med hänsyn till kostnadsutvecklingenta ställning tUl det framtida försvarets stmktur. gav alldeles klara rekommendationer i dessa Försvarets fortsatta inriktning m. m. Försvarets fortsatta inriktning m. m. avvägningsfrågor.Man prioriterade, som riktigt har påpekat, "uthållighet"före "initialstyrka". Men när man diskuterar dessa begrepp bör manskilja på försvarets uppgift att hålla oss utanför kriget och dess uppgift atthålla fienden utanför gränserna, om vi trots allt kommer i krig. Och det är denkrigsavhällande uppgiften som i första hand styr vår planering. Jag haranslutit mig till meningen att försvaret får den största krigsavhällandeeffekten om en eventuell angripare måste räkna med att en operation mot eller som sade riktigt genom kommer att ta . Försvaretmåste därför få den största krigsavhällande effekten om det är i vidsträcktmening uthålligt. Men som också redan har påpekat skall visjälvfallet, om vi hamnar i krig och blir angripna, möta en angripare så långtut från vårt territorium som våra resurser och geografiska förhållanden medger.Vi skall givetvis hålla oss med en så stor initialstyrka som vi i framtidenkommer att ha råd med. Det här är ett viktigt avvägningsproblem. Ettannat är frågan om den tidsmässiga fördelningen av tillgängliga resurser. ÖB har i programplanerna av olika skäl förordat att denoperativa styrkan på kort sikt och också på lång sikt bibehålls.Försvarsutredningen - och jag har följt de rekommendationerna ansåg att detmed hänsyn till den internationella utvecklingen kunde anses acceptabelt attlåta den operativa styrkan på kort sikt minska något för att möjliggöraåtgärder som ger mer försvarseffekt i det längre perspektivet. Jag skah ge ett exempel på den här problematiken. Det gällernästa generation jaktflygplan. Här avstyrkte ÖB att skulle utvecklasi lägre ekonomiska nivåer. Varför gjorde han det? SjälvfaUet ville han ha ettstarkt jaktskydd. Men han avstyrkte förslaget därför att utvecklingsarbetet,som är mycket dyrbart, skulle kräva någon miljard eller mer , och denna miljard som går till utvecklingsarbete ger ju underfemårsperioden ingen operativ styrka. Det är först på lång sikt som den gereffekt. På andra områden har vi på samma sätt förordat enminskning av den operativa styrkan på kort sikt för att kunna använda pengarnabl. a. för utveckling av vapen som får sin effekt först efterprogramplaneperioden eller mot slutet av femårsperioden. Jag medger att våra förslag delvis innebär ett nytt sättatt skapa försvarseffekt. Folkets samlade värnkraft tar vi ju till vara heltoch fullt i den allmänna värnplikten, och vi skaffar materiel efter våraförutsättningar som en liten nation. Det är vi tvungna tiU, hur gärna vi änskulle vilja ha det annorlunda, och här ger vi faktiskt medvetet försvaret ensvensk profil. Det framgår ju av de anföranden som har håUits hittUls attoppositionens förslag också innebär förändringar av försvaret. Det är fråga omgradskUlnader, och det är därför högst egendomligt att få höra att regeringenhar lagt fram ett förslag som innebär nedrustning. Oppositionen har väl inteheller tagit konsekvenserna av sina ord. Skulle oppositionen verkligen bedömaläget som vissa yttranden kan ge anledning att tro, så skulle skillnadernamellan regeringens och oppositionens förslag tUl utgiftsramar vara betydhgtstörte. SkiUnaden i ord är stor, menden är - så långt jag förstår - väldigt liten i handling. Hur påverkas då sysselsättningen av försvarsbeslutet? Denfrågan har kommit litet i förgrunden under förmiddagens debatt, och jag skallsäga några ord om den. Trots den föreslagna ökningen av anslaget med nära en halvmiljard för nästa budgetår kommer anslaget för materielanskaffning totalt settinte att öka. Det är aUdeles riktigt. har tagit upp frågan att deambUioner som kommit till uttryck i propositionen inte kan förverkligas inomden föreslagna ekonomiska ramen. Med anledning därav vUl jag erinra om vad somstår i propositionen. Där konstateras att programplanernas beräkningsunderlagär osäkert samt att det har varit nödvändigt att successivt revidera deekonomiska kalkylerna. a. råder det osäkerhet om de slutliga omkostnadernaför vissa av våra större materielobjekt, t. ex. . Inom underhåUsområdethar också betydande kostnadsökningar konstaterats. Det gjorde vi i slutet avpropositionsarbetet. Men även sedan det arbetet var avslutat och propositionenhade lagts fram för har vi noterat ytterligare kostnadsökningar,främst inom området för underhåll av materiel. Det är därför som vi tyvärr ipropositionen i många fall inte bestämt har kunnat ange antal enheter. Det harvarit omöjligt. Det måste ske i samband med den rullning av programplanen förett år och den uppräkning av kostnadsläget tUl prisläge somöverbefälhavaren nu genomför. I samband med denna rullning har ytterligarekostnadsökningar räknats fram. Det vUl jag inte förneka. Men det är i och försig inte så märkvärdigt. Och det är självklart att detta framtvingar en vissomplanering. Men vi kan inte ta ställning tUl det . Som iEskilstuna påpekade blir det först möjligt för ÖB och departementschefenatt kunna ta ställning tUl vilken förändring i planerna som dessakostnadsökningar framtvingar. Det är ju en grundtanke i planeringssystemet attvi skall pröva utgiftsramen, och vi får räkna med att det alltidkommer att ske kostnadsökningar. Det är sådana störningar som vi måste beaktavid planeringen. Vi har dock möjligheter att se, att vi för nästafemårsperiod kan avsätta omkring 11 miljarder för materielanskaffning, och detär ju ett ganska stort belopp. En fömtsättning för att det skall vara möjligtär, att vi genomför rationahseringar och besparingar. Såvitt jagförstår är alla partier ense om det; i varje fall har mittenpartiernaunderstrukit detta i sin reservation. Vi måste bl. a. minska personalkostnaderna.Överbefälhavaren har fått i uppdrag av mig att genomföraen minskning av antalet anställda med minst Viräknar med att kunna genomföra denna minskning genom naturlig avgång. Vi har inom försvaret över 50 000 anställda, och avgångarna är så omfattande att vi räknar med att kunna minska personalen med ca 2 500 utan att avskeda någon. Jag erkänner dock att det kan vara vissa problem . Vi kan, såsom har pekat på, få problem genom deökade kostnaderna för materielunderhåll - och då är det framför allt inomförenade fabriksverken som vi får de problemen. Jag vUl inte förneka att 3 protokoll 1972. Försvarets fortsatta inriktning m. m. Försvarets fortsatta inriktning m. m. problemenkan bli svåra, men vi undersöker möjligheterna att genom naturlig avgång ocheventuellt genom förtidspensionering kunna lösa problemen även där. Försvarsutskottethar på denna punkt gjort en skrivning som jag utan vidare kan instämma i,nämligen att den personal som är direktanställd inom försvaret och den personalsom är anställd inom t. ex. förenade fabriksverken skall behandlas lika. När del gäller försvarsindustrin räknar man med att den iSverige sysselsätter ca 48 000 man varav ungefär hälften i verkstadsindustrin.Det är klart att vissa sektorer av denna industri kan komma att drabbas. Viräknar med att reduktionen av antalet arbetstillfällen totalt sett under enfemårsperiod kan bli av ungefär samma storleksordning som när det gällerförsvarets anställda, dvs. ca 2 500 man, om man tar hänsyn enbart tUlbeställningar från den svenska försvarsmakten. De här frågorna sysselsätter nuinrikes-, industri- och försvarsdepartementen, och vi har möjligheter att påväsentliga punkter påverka lidpunkten när dessa förändringar inträffar. Ingenting hade varit mera tillfredsställande än om vi hadekunnat konstatera att positiv fred vore för handen i större delen av världenoch därav då dra slutsatsen att försvar vore onödigt för vår del. Men så är detinte. Jag delar uppfattning att militärt våld fortfarande spelar roll för att lösa konflikter och att de samlade militära maktmedlen ärenorma. Supermakterna har med kärnvapnen fått medel som är tillräckliga för atthelt förstöra både varandra och andra nationer på jorden. Man har kommittill en punkt då det är oundgängligen nödvändigt att söka andra sätt än krigför att lösa internationella konflikter: ett system för kollektiv säkerhet, eninternationell rättsordning, effektivare förhandlingskontakter. måstebidra till detta efter sin förmåga. Därvid är som också påpekade -vår försvarspolitik bara ett av instrumenten, men ett mycket viktigt sådant,eftersom supermakterna, som är huvudansvariga för fredens bevarande, lägger såstor vikt vid väpnade styrkor. Den svenska försvarspolitiken har självfallet sin störstabetydelse i men i viss män även i ett vidare sammanhang genom vårmedverkan i FN:s fredsbevarande operationer i de internationellanedrustningsförhandlingarna och i kontroU av ingångna avtal. Eftersomsupermakterna är medvetna om att en mindre väpnad konflikt dem emellan kanutveckla sig till ett totalt kärnvapenkrig och att ingen av dem kan besegra denandre, har de uppträtt med stor försiktighet och undvikit direkt militärkonfrontation. Förhandlingskontakterna mellan dem har utvecklats i betydandeutsträckning. Men även om supermakterna får sägas ha huvudansvaret för denmilitärpolitiska utvecklingen och för att förhindra nya krigsutbrott, får maninte bortse från att de i en framtida konfliktsituation kan förlora kontrollenöver utveckhngen. I har supermakterna tillsammans med sina allierademed en viss framgång sökt avspänning. Icke-våldsavtalen mellan förbundsrepublikenTyskland och respektive , fyrmaktsöverens-kommelsen omBerlin och tillhörande följdavtal mellan och är viktiga stegpå den vägen. När nu har ratificerat icke-våldsavtalen, finns godautsikter tiU fortsatta förhand- hngar vidden konferens om säkerhet och samarbete i som förberetts sedan en långtid. Avspänningsprocessen måste dock ske under fortsatt militär jämvikt. Rustningsnivån har ökat . Supermakternahar anskaffat stora arsenaler av kärnvapen. Ingendera parten har velat riskeraatt komma i ett underläge i förhållande till den andre. Båda synes beredda attvidmakthålla vedergällningsbalansen, även om detta skulle kräva storakostnader. Den tekniska utvecklingen, som synes möjliggöra enny generation av offensiva och defensiva strategiska kärnvapen, skulle dockfömtom att kosta stora summor även kunna urholka den nuvarande relativt stabilabalansen; det är främst utvecklingen av antirobotar och multipelstridsspetsarsom skapat den nya situationen. Inför perspektivet av en dyrbar kapprustning, som troligenkommer att minska säkerheten för supermakterna i stäUet för att öka den, är detganska naturligt att de försöker stoppa den tänkbara utvecklingen genomförhandlingar, främst då genom SALT-förhandhngarna. Även om man i intelöste alla problem på det strategiska området, överträffar ändå dennaöverenskommelse våra förväntningar och utgör i varje fall en god grund förfortsättning. Jag har sagt tidigare och jag vill avsluta detta anförandemed att upprepa att faran för krig i enligt allaansvariga bedömare är liten. Tendenserna tUl avspänning har hållit i sig underså , att man nu börjar våga tala om en trend. De senaste veckornasstorpolitiska händelser i och har bekräftat detta. Försvarets fortsatta inriktning m. m. Herrtredje vice talmannen () kort genmäle: Det är naturligtvis riktigt närförsvarsministern säger att han måste göra en avvägning mellan kvalitet ochkvantitet. Men det är verkligen ingenting nytt. Så länge jag håUit på medförsvarspolitik - det börjar bli ganska länge nu har just den avvägningenvarit den väsentliga uppgift som man ständigt sysslat med. Försvarsministern säger: Om kostnaderna för olika enheterstiger han kallar det för en kostnadsexplosion leder detta tUl anskaffningav ett lägre antal. Det är också riktigt. Men det har alltid varit på detviset. Det viktiga i sammanhanget är.om antalsminskningen går förhållandevissnabbare hos oss än den gör i vår omvärld. Det är just vad den kommer att göra,och detta kommer att minska vår försvarsförmåga ganska snabbt. Att nu inte bevilja sådana anslag att vi kan ha råd attockså använda fullgod och för stora kostnader anskaffad materiel utan måstekassera denna , är ett väldigt slöseri. Det är också slöseri att inteplanera ordentUgt eller, som det nu är fråga om, att inte utnyttja denplanering som finns. Beslutet om försvaret skall nu fattas i blindo. 1propositionen står det i punkt efter punkt att konsekvenserna skall utredas iefterhand. Nyss sade försvarsministern att utredningarna kommer att ske senarei år. Om det inte skulle vara slöseri med skattebetalarnas medel att handlaefter så lösa grunder, att besluta först och utreda vad konsekvenserna ärefteråt då Försvarets fortsatta inriktning m. m. vet jaginte vad god hushållning är. Det är klart att man i och för sig utan slösaktighet kanlägga försvarskostnaderna på en lägre nivå än tidigare om man är villig att tade ökade risker del innebär. Men då måste man först bestämma sig för hur denoperativa målsättningen skall ändras, i vilka avseenden som kraven på försvaretskall sänkas osv. och med utgångspunkt i detta planera övergången till denlägre ambitionsnivån. Så har regeringen inte gjort. Man har tvärtom vägrat attge myndigheterna direktiv om hur kraven skall sänkas. Trots att anslagen liggeren bra bit under den lägsta nivå som var utredd och trots att ÖB:s utredningarklart visade att det inte i någon av de lägre nivåerna fanns utrymme förViggenprojektet med något så när bibehål'en balans mellan försvarsfunktionerna,så bestämmer man bara att skall fullföljas. ex. att åtgärder skall vidtagas för att bibehålla ett större antalarmébrigader än vad ÖB utrett skulle få plats i de lägre nivåerna. Det är precis som om skulle kunna besluta attsänkta anslag inte skall få några följder! Är del verkligen så man skall göravår neutralitetspolitik trovärdig? () kort genmäle: Bara ett par synpunkter. Försvarsministernlade en särskild vikt vid den krigsavhällande effekten. Han angav sin egenuppfattning i det fallet som en motivering för en omläggning mot en mindre gradav avvärjning och en högre grad av fördröjning och förmenade att den sistnämndametoden skulle vara mera krigsavhällande. Jag angav i mitt första anförandenågra exempel på när så inte kunde vara fallet. Jag skulle verkligen vilja fråga försvarsministern: Om detär lätt att ta eller , om det är lätt att upprätta omfattandebrohuvuden i östra och västra , anser han då att detta ärkrigsavhällande för den som kanske har begränsade ambitioner när det gäller attutnyttja svenskt territorium och som vill uppnå vissa bestämda strategiska mål,t. Det är det enligt min mening inte, men denna svåraproblematik ger sig inte försvarsministern in på. Sedan sade försvarsministern att programplanernasberäkningsunderlag var osäkert. Han förnekade inte heller att nya svårigheterhar tillstött i samband med ruUningen från 1972-1977 tih 1973-1978. Han sade idet sammanhanget några ord som jag gärna vill ta fasta på och betrakta liksomdet anslaget i hans anförande - som en smula hoppfullt. Innebörden var:Går inte det här att klara så får vi väl justera planeringsramar ochutgiftsramar. Jag fattade försvarsministern så, och jag hoppas jag har rätt idet fallet. Det skulle bana vägen för en högre grad av enighet, i varje fall iframtiden. Sedan måste jag säga ett par ord, herr talman, omresonemangen om försvarsstyrka och sysselsättningseffekt. Det är klart attenligt mittenreservationen och även enligt moderatreservationen kommer eninskränkning av antalet enheter att inträffa. Ingen har hävdat något annat.Där tyckte jag försvarsministern slog in öppna dörrar. Frågan är bara hur långt denskaU gå. Beträffande sysselsättningen behövsverkligen planeringslid. Om man Mjndagen den skall lägga ned åttaDrakendivisioner och snabbt avveckla Bloodhound, 29 mai 1972 måste manräkna med konsekvenser t. ex. inom ------------- ochangränsande anläggningar, som inte står i överensstämmelse med en . humanbehandling av personalen. Men det påverkar naturligtvis på ett inriktningm. m. enligt min mening för långt gående sätt även nedtrappningen av organisationens styrka . i Gäddvik (m) kort genmäle: Det förefaller mig som om försvarsministernskyggar för ordet nedrustning. Jag undrar vilka krav försvarsministern har föratt man skall få använda det ordet när det gäller en nedskärning av försvaret. Jag har, när jag sagt vad som händer med försvaret, baraåtergett överbefälhavarens sätt att se på det här i sin konsekvensskrivelse iapril. Där säger han att antalet brigader kommer attminska med drygt hälften, flygvapnets jaktdivisioner minskas med mer änhälften, ubåtarna minskas , och kommer två tredjedelar av arméns lokalförsvarsförbandoch en tredjedel av marinens flyg och flygvapnets förband inte att kunnarepetitionsutbildas. Jag tycker att det faktiskt tyder på nedrustning. Vidare skulle jag gärna vilja ta upp hur glidandebedömningarna har varit om vad försvaret egentligen behöver. När man tar del avdet pressmeddelande som kom den 1 års försvarsutredning,finner man att där sägs att majoriteten föreslår nivåer "som i ekonomisktinnehåll ligger i ett område med en undre gränsnågot över nivån M 3 och en övre gräns som inte överstiger genomsnittet av detvå nivåer överbefälhavaren betecknat som M 1 och M 2". Sedan talade försvarsministern på ett symposium somAllmänna försvarsföreningen hade . Då säger försvarsministern:"Beräkningarna som ligger till grund för propositionen avser ennivå som självfallet inte ligger under M 3." Därefter säger överbefälhavareni sin tjänsteskrivelse den 20 aprU att han konstaterar att den i propositionenangivna kostnadsramen i reellt planeringsinnehåU för femårsperioden motsvararen ekonomisk nivå som är ca lägre än minskningsnivå 4 ochatt denna låga nivå har varken överbefälhavaren eUer försvarsutredningenbehandlat och utrett konsekvenserna av. Vilket är riktigt, herrförsvarsminister?