prot · FV0989 · 1972-12-31 00:00:00 — Jag tror att den representant för enlöntagarorganisation som uttalat att utskottsbetänkandet är en seger för sakenhar rätt, och jag vUl gärna instämma i det uttalandet. Med detta, herr tahnan, ber jag att få yrka bifall tillutbildningsutskottets hemställan. Anslag till förvaltningarna vid universiteten, m. m. HerrBERNDTSON i (vpk) kort genmäle: anförande följde mycket välutskottets skrivning i olika avseenden. Låt oss därför titta på ett par avsnitti betänkandet, bl. a. det som rör frågan om de eniga remissinstanserna. När utskottet i sin skrivning hävdar att remissinstanserna"på något undantag när" är "ense om att tillkomsten av 1969 årsstudieordning med dess system av allmänna utbildningslinjer underlättat destuderandes möjligheter att finna sig till rätta i en ny studiesituation ochatt på ett mera rationellt sätt än förr utnyttja tillgängligastudiemöjligheter" är det en sanning med betydande modifikationer.Modifikationerna ligger främst i att remissinstansen förenadestudentkårer, som verkligen har kännedom om verkningarna av PUKAS-systemet,bestämt tagit ställning vilket också säger för en avgörandeförändring av nuvarande ordning. Jag tycker också att det ligger en modifikationi att UKÄ:s remissvar knappast återspeglar den syn som rektorsämbetena har gettuttryck för. Den översyn av utbildningslinjerna som utskottet pläderarför, liksom talet om ansträngningar att finna nya utbildningskombinationer, ärpå Anslag till förvaltningarna vid universiteten, m. m. inget sätten lösning av de rådande problemen. Man försöker komma förbi attutbildningsorganisationen har inneburit en kraftig ökning av universitetensadministrativa arbetsbörda och bundit resurser som borde ha använts på annatsätt. Jag måste också säga att uppmjukningen av utspärrningenskulle tydligen vara att man inskränker sig till en avstängningsprövning förvarje student efter tre terminer. Det låter sig kallas en uppmjukning, menfaktum är ju att praktiska skäl omöjliggör mer än en utspärrnings-prövning. Detgår av praktiska skäl inte att följa de nuvarande bestämmelserna omavspärrningsprövning. Det låter alltså som om det vore fråga om en uppmjukning,men i själva verket är det inte det. Och när det gäller frågan om att PUKAS har tillkommit föratt hjälpa de studerande har vi i debatterna om utspärrningsparagrafen iblandt. o. m. hört sådana skönmålningar som att 31 § "hjälper vederbörandeut", om han inte lyckas i studierna. Det är visserligen "en hjälput" om man får en fot i baken, men lika litet som man känner detta som enpositiv hjälp, lika litet upplever studenterna utspärrningen som någotpositivt. HerrWIKSTRÖM (fp): När oppositionspartierna motionerade om förändringar och uppmjukningar avsystemet med fasta studiegångar vid universiteten, kommenterades detta av detansvariga statsrådet i en intervju i . Där hävdadehan dels att det var önskvärt att vänta med alla förändringar tUl dess U 68lagt sitt förslag , dels att det gamla och betydligtofriare UKAS-förslaget är ett mycket naturligare alternativ än en ytterligareuppmjukning. Och någon dag senare kommenterade statsrådet i enfrågestund med Umeåstudenterna förslaget på följande sätt: "Jag anser det inte aktuellt med någon förändring avPUKAS-systemet just . Men om systemet en gång skall förändras så anser jagdet naturligare med en skärpning än en uppmjukning av systemet." Men de socialdemokratiska utskottsledamöterna markerade påett tidigt stadium en påtaglig beredvillighet till förändringar och uppmjukningari systemet. Det var uppenbart att de socialdemokratiska utbUd-ningspolitikerna- tydligen med undantag av statsrådet - var medvetna om att systemetfrån många synpunkter inte fungerade väl. Kritiken från studenter,utbildningsledare, universitetslärare hade nått också dem. Så vidtog en långoch mycket noggrann och omfattande utskottsbehandling, där bl. a. tillfällegavs att utfråga ett antal utbildningsledare, som samtliga förordade kraftigamodifieringar av systemet. utkristaUiserades enighet i utskottet,naturiigtvis med undantag av vpk:s företrädare, som för övrigt knappast visadenågot överdrivet intresse för att delta i utskottsbehandlingen avPUKAS-proble-matiken. Vad innebärdå utskottets förslag? För det första har utskottet enhälligt tillstyrkt vårtförslag om utökade resurser tUl studierådgivningen på 1,5 miljoner kronor.Samtidigt uttalarutskottet att UKÄ:s treårsprogram för utbyggnad av studierådgivningen skallgenomföras. För det andra införes som en huvudregel rätten att genomgåde två första studiekurserna på de olika utbildningslinjerna i valfri ordning,för så vitt inte pedagogiska skäl motiverar en bestämd inbördes ordning. För det tredje ges rätt tUl alla slag av byten av inledningsterminen, vilket måste tolkas som tiden t. o. m.första tentamenstillfället. För det fjärde hävdar utskottet att antaletutbildningslinjer skall ökas. Därigenom torde det bli möjligt att tillmötesgåbåde kravet på mera differentierad yrkesinriktning av utbildningslinjerna ochkravet på mera internationellt inriktade utbildningslinjer. För det femte konstaterar utskottet attavstängningsprövningarna har visat sig vara förknippade med stora praktiskasvårigheter och att bara ett fåtal studerande har avstängts frånundervisningen. Utskottet säger att enligt läroanstalternas bedömningar depraktiska resultaten av denna prövning inte motsvarar de avsevärda insatser somkrävs från universitetsförvaltningarnas sida för att verkställa prövningenenligt kungörelsens föreskrifter. Utskottet betonar därför vikten av att Kungl.Maj:t tar positiv ställning tiU UKÄ:s förslag om en uppmjukning avavstängningsprövningen. För det sjätte föreslår utskottet att skallbemyndiga Kungl. Maj:t att generellt upphäva avstängningsparagrafen eller påförsök medge lokal dispens från dess tillämpning, om nu UKÄ:s förslag,tillstyrkt av utskottet, inte skulle få önskad effekt när det gälleradministrativ förenkling. Vi utgår från att med de åtgärder som kommer attvidtas främst den förbättrade studierådgivningen -avstängningsprövningen i realiteten förlorar all betydelse, om den nu haftnågon. Vi kan ha den och vi kan mista den den kommer inte att fylla någonreell funktion. Skulle den medföra administrativt arbete utan värde bör denavskaffas helt - det är utskottets klara anvisning. För det sjunde föreslår utskottet atl bifallervårt förslag om ytterligare till pedagogisktutvecklingsarbete, vilket bör kunna öppna vägen för det som måste vara enframtidslinje i reformarbetet, nämligen pedagogiska förbättringar. Sammanfattningsvis är det att konstatera att vi inomoppositionen tyvärr inte lyckades nå så långt som vi hade hoppats i vårjanuarimotion. Men det som återfinns i utskottets betänkande är ett kraftigtsteg i rätt riktning. Utskottets förslag leder till betydande uppmjukningar ochförbättringar i systemet. Vi har från , och moderaternassida bedömt det som riktigare att i varje fall uppnå detta än att försätta ossi ett läge, där systemet skulle kunna komma att kvarstå helt oförändrat genomvoteringsmanipulationer från socialdemokratisk sida. Vi är övertygade om attdet MJUKAS vi nu får är avsevärt bättre än och rigidaPUKAS. , herr talman, vill jag ta upp en fråga somindirekt kan knytas an till denna och som är högaktuell , nämligenden som berör den minskade lärartilldelningen och forskningskapaciteten viduniversitet och högskolor. Jag vill erinra om att i utbildningsutskottetsbelänkande Anslag till förvaltningarna vid universiteten, m. m. Anslag till förvaltningarna vid universiteten, m. m. nr 4, sombehandlades här , hade den samladeicke-socialistiska oppositionen ett särskUt yttrande, som jag vUl citera någotur: "En minskad tiUströmning av studenter till universiteten får genom dens. k. universitetsautomatiken besvärliga följder för bl. a. stora grupper avforskare och lärare som inte har ordinarie anställning. Många tvingas lämna sinverksamhet vid universiteten. Detta innebär med hänsyn till att det redan nu ärsvårt för många akademiker att få anställning på den allmänna arbetsmarknadenatt många av de lärare och forskare det här gäller riskerar att bli arbetslösa. TiU mycket stor del gäller det personer vUka som en del avsitt arbete sysslar med forskning, ofta med sikte på doktorsexamen. Många ärdessutom knutna till större forskningsprojekt, vUka de får lämna i och med attde kan få anställning som extra lärare, assistenter eller amanuenser.Totalt sett innebär den- påtalade utvecklingen därför en högstallvarlig minskning av forskningskapaciteten vid våra universitet. De samlade effekterna av den minskadestudenttillströmningen vid universiteten kan således i här berörda avseenden fåmycket allvarliga konsekvenser. Anställningstryggheten för de personer detgäller försvinner helt, många tvingas avbryta en påbörjad utbildning fördoktorsexamen och pågående angelägen forskning drabbas hårt. Det är därför avmycket stor vikt att statsmakterna försöker finna lösningar som möjliggör attflertalet av de berörda forskarna och lärarna kan beredas fortsatt anställningeller på annat sätt ges möjligheter att fullfölja pågående utbUdning ochforskning." Det har gått två och en halv månad sedan utskottetslutjusterade detta betänkande och vi debatteradefrågan i kammaren. har bilden ytterligare klarnat när det gällerarbetsläget för dessa lärar- och forskargrupper, och den bilden ärutomordentligt oroande. Företrädare för dessa kategorier har protesterat ochvädjat tUl statsrådet och naturligtvis knutit an till de farhågor somfanns i det oppositionspartierna sade . Detta synes nu vara sista tillfället innan riksdagenåtskils att beröra dessa problem, och jag vill därför frågastatsrådet om regeringen har samlat sig till att besluta om någraåtgärder för att bereda dessa forskare och lärare fortsatt anställning. ge besked om hur deras situation blir ? HerrBERNDTSON i (vpk) kort genmäle: De ökade ekonomiska insatserna förstudievägledning och pedagogiskt utvecklingsarbete kan naturligtvis inte utgöranågot vägande skäl för att behålla utbildningslinjerna och avstängningsparagrafenhksom inte heller för att skärpa tröskelprövningen. Det intrycket får mannämligen av anförande. Jag menar att först i samband med ett avskaffande av debyråkratiska reglerna kan satsningen på studievägledning bli verkningsfull. Omnu socialdemokraterna har gått de borgerliga till mötes i fråga omanslagshöjningarna på respektive , såkan nog regeringen ändå betrakta detta som ett billigt pris för att få behållaPUKAS-systemet. Jag tycker därför inte att de borgerliga skaU sökagöra aUtför stor affär av dessa anslagshöjningar. Sedan tillfrågeställningen om utskottets arbete. De borgerliga och socialdemokraterna enas om attvpk-motionen går principiellt längre än övriga motioner. Dessa senare motionersyftar endast till förändringar inom PUKAS-systemets ram. Skall man då begäraatt också vpk skall vara med och plottra inom detta system? Jag förstår att man gärna önskat knyta upp vpk bakom dens. Jag vill också säga, att jag tror inte att de avgörandestegen till en hopskrivning har skett under själva utskottsarbetet utan genomotaliga andra kontakter meUan socialdemokrater och de borgerliga. Jag harstått utanför dessa resonemang, och det finner jag vara helt naturligt. Jag upplever det som en insinuation från när han talar om att vpk-representanterna inte visat något störreintresse. Jag hävdar att vpk icke har varit orepresenterat vid någotprotokollfört utskottssammanträde i denna fråga. Jag vUl slutligen, herr talman, säga att vissa borgerligassätt att bullra i pressen i PUKAS-frågan är ett uttryck för att manuppenbarligen inte har tänkt sig någon genomgripande förändring av systemet,men man har försökt fånga upp studenternas missnöje med PUKAS. Och det påminneronekligen, , om den litterära beskrivningen av mannen som kundeåstadkomma stort buller även när han åt potatismos! Anslag till förvaltningarna vid universiteten, rn. () kort genmäle: Jag kan förstå att i Linköpingkänner behov av att till varje pris reducera innebörden av vad utskottet harsagt. Om jag vore i kläder skulle jag också frestas ansträngamig över hövan för att göra det. Vad jag menade med det jag sade om utskottsbehandlingenvar helt enkelt, att var utomordentligt lycklig för att hanhamnat i den situationen att man från både de icke-socialistiska partiernassida och frän socialdemokratiskt häll päböriade en reeU sakbehandling i syfteatt nå en uppgörelse. Det är ju en drömsituation för attutnyttja partipolitiskt, att över huvud taget inte behöva engagera sig isakfrågan om hur vi skall utforma systemet så bra som möjligt. inte intresse av en uppgörelse med deicke-socialistiska partierna i syfte att förändra systemet. låg på ett helt annat plan, och det torde av debatten framgåvUka de avsikterna är. Jag vill upprepa att om jag hadebefunnit mig i kläder och varit företrädare för vänsterpartietkommunisterna, så är det möjligt att jag hade agerat på samma sätt. Det är juen rent partipolitisk bedömning, inte en saklig bedömning av denna fråga. HerrBERNDTSON i (vpk) kort genmäle: Det är riktigt att motionerna har olikautgångspunkter, och det har också partiernas agerande. I de borgerligamotionerna talas det exempelvis om ökad näringslivsanpassning, vilket inte vpkhar gått in för. Men det är endast undanflykter att göra gällande att det skulle Anslag till förvaltningarna vid universiteten, m. m. omöjliggöraett gemensamt ställningstagande på konkreta områden. Låt oss, , se på 31 §, alltsåavstängningsparagrafen. Där yrkar jag konkret i min reservation 2, med bifalltill motionerna från mittenpartierna, och vpk, att bestämmelsernaom den s. k. avstängningsprövningen skall upphöra att gälla med utgången avjuni månad . På den punkten var motionerna såluna helt samstämmiga, ochom man vill nå resultat är det faktiskt bara att rösta med den reservationen. () kort genmäle: i har inte på något sättförnekat att den bild jag gav var helt korrekt. kommunisternahar inte haft något som helst intresse av en uppgörelse i denna fråga, i denmeningen att man som utgångspunkt har tagit hur vi i utskottet skulle kunnagöra en samlad bedömning som leder tUl de önskvärda förbättringarna. aftonbön har varit: Måtte de andra partierna komma överens, så att jagfår bli ensam om min reservation! FruSUNDBERG (m): Problemen kring den akademiska utbildningensutformning är nära förknippade med frågor om dess effektivitet och ändamålsenlighet.Den tid är förbi då utgifterna för universitet och högskolor utgjorde enobetydhg del av det allmännas utgifter. Utbildningssektorn har kommit att ta enså stor del av samhällets resurser i anspråk att den delen måste vara föremålför fortgående debatt och kritisk granskning för att tillförda resursersändamålsenliga användning skall kunna garanteras. Ändå kan man konstatera att i den intensivadebatt som förs möts frågeställningar som berör den akademiska undervisningenutifrån effektivitetskriteriet med den största ovilja. De starka applådernamöter dem som förfäktar fraser som akademisk frihet och det autonoma . I en målsättningsdiskussion får man inte bortse från denpolitiska betydelse som ligger i utbildningsverksamheten. I vårt land upplevervi hur man från vänsterhåll beskyller universiteten för att utbilda destuderande till slavdrivare i storfinansens tjänst och tvinga dem att accepteradet kapitalistiska konsumtionssamhället. Kommunisterna har helt följdriktigtfrån första början varit emot genomförandet av fasta studiegångar vid de friafakulteterna och även reserverat sig mot varje förslag som inneburit enformålisering av utbUdningen. Regeringens utbildningspolitik skiljer sig emellertidockså från den som framförs från moderata samlingspartiet. Klart kommer dettatUl uttryck i direktiven till U 68, enligt vilka utbildningen skall utformas såatt människor lär sig att leva efter vissa spelregler som passar in i detframtida samhället, ovedersägligen ett socialistiskt samhälle. Det är dentolkning jag lägger i direktiven. De är illavarslande eftersom de innebär ettförakt för den enskUda människans rätt och en underskattning av hennes förmågaatt självständigt ta ställning tiU hur samhället Vi arbetar för ett samhälle där den enskildes frihet bevaras. Innefattar detta också krav på fullständig frihet för denstuderande att välja UtbUdning? Mitt svar är ja - men det är ett ja somsamtidigt måste vara öppet för den naturliga begränsning som samhällsresursernaställer. U 68:s tal om spärrar har blivit allt intensivare, och den debatt somsmåningom kommer att föras i i denna fråga blir antagligen långtintensivare än den om organisatoriska problem i samband med PUKAS:sgenomförande och funktion. Den huvudsakliga bakgrunden till PUKAS-reformen utgjordesav utbildningsexplosionen, och tUlströmningen till universitet och högskolorhar fortsatt att öka. 1960/61 var antalet närvarande studerande vid vårauniversitet 36 600, 121 500; en viss minskning har dock skett desenaste åren. Där förut 40 studerande påbörjade undervisning i ett ämne kanantalet nu vara 400 eller 600. Det är något helt annat att fördela aUa dessa påstudiekurser, lärare och lokaler. Därtill kom att studieresultaten försämrades med den ökadegenomströmningen. De blev så skrämmande dåliga att något måste göras för atthjälpa den enskilde studeranden, och UKAS blev PUKAS, som enligt herrWikström blir MJUKAS. Har förhållandena förbättrats? För att över huvud tagetgöra en realistisk bedömning av värdet av den nuvarande reformen måste man göraett ställningstagande, och mitt svar är nej. Genomströmningen och försämringenav studieresultaten är ett tydligt bevis därpå. Vad beror då detta på? Berordet på att hela PUKAS-systemet från början blev fel, att vi låser destuderande i omöjliga positioner och att situationen därför förvärrats istället för att förbättras? Vi kan vid en jämförelse inte undvika att berörafrågan om de studerandes förkunskaper. Vid fjolårets kontaktkonferens skola-universitet omutbildningen i moderna språk redovisades vissa resultat. Vid Stockholmsuniversitet hade givits ett ordkunskapsprov för att man skulle få ett begreppom förkunskaperna hos de 600 studerande som dä skulle börja läsa engelska. Avdessa skulle 400 studera för 40 poäng. Resultatet av detta prov visade attdessa 400 inte behärskade passiva ordförråd till mer än 70 procentoch gymnasiets tUl inte . I morgonnyheterna kunde vi i daghöra att kommittén för internationalisering av utbildningen konstaterat attdagens studenter är helt oförmögna att läsa facklitteratur på tyska, franskaeller engelska, och man begär särskilda insatser. Samma sak gäller i ämne efterämne. Det är påtagligt att kvalitetsförsämringen av kunskaperna i grundskolanoch gymnasieskolan får sin starkaste genomslagskraft vid den eftergymnasialautbildningen och speciellt vid de fria fakulteterna. Från moderatasamlingspartiet har vi och på varje stadium velat säkra kvaliteteni utbildningen. Våra krav har viftats bort med tal om nya målsättningar menför universiteten och går det inte lika lätt att vifta bort de heltotUlfredsställande prestationerna. När vi förfäktar att kvaliteten inte får åsidosättas, såinnebär detta inte att vi vill lägga orimliga bördor på de studerande, t. ex.begära alt de med sina nuvarande förkunskaper skall tillägna sig samma mått avakademisk Anslag till förvaltningarna vid universiteten, m. m. Anslag till förvaltningarna vid universiteten, m. m. undervisningsom tidigare års studerande utan att särskUda åtgärder sätts in. Till dessaextraåtgärder hör bl. a. en hård satsning på pedagogiskt UtveckUngsarbete ochstudievägledning. Det är därför glädjande att utbildningsutskottet nu bifallitvåra motionskrav om förstärkning på detta område det är den enda metod vi förfogar över för att kompensera de studerande för skolutbUdningensbristfälliga kvalitet. Men också andra krav har förts fram i de borgerligamotionerna. I partimotionen 294 från moderata samlingspartiet sägs bl. a. attPUKAS-reformen, som statsmakterna fattade beslut om 1969, syftade tUl att ge destuderande en bättre förberedelse för arbetslivet. Vi slår fast att reformenhar kommit att bli ett totalt misslyckande. En felaktig sammansättning avutbildningslinjerna kombinerad med hårda administrativa styrningar, som ipraktiken visat sig näst intill omöjliga att tilläm.pa, har medfört att man medreformen inte lyckats uppnå vad man åsyftade. Bakgrunden tiU motionen är vår övertygelse om att så härfår det inte fortsätta. Vi kan inte bara åse hur ett system som syftade tillatt vara de studerande till hjälp - och det var ändå den väsentliga bakgrundentill PUKAS-reformen i stället stjälper dem i deras arbete och skapar enonödig och för den utbUdade med stora studieskulder hopplös situation påarbetsmarknaden. Därtill kommer de enhälliga utlåtanden somutbildningsutskottet har fått vid sina besök vid olika universitet om den storaoch onödiga arbetsbelastning som de starkt ökade administrativa rutinernalägger på universitetsförvaltningen. Våra synpunkter har också förts fram i en separat motion,där står som första namn och där jag är medmotionär. Vi beklagar idenna motion att möjligheten att få igenom omfattande förändringar iuniversitetsutbildningen är små innan U 68 lagt fram sitt betänkande. Däremotanser vi det vara utomordentligt betydelsefullt att avhjälpa de allra störstabristerna inom det nuvarande systemet så att inte ytterligare årgångarstudenter skall tvingas genomgå ett system med så uppenbara brister som dennuvarande PUKAS-ordningen. Först och främst måste studievägledningen förstärkas ochsättas in på ett stadium innan den studerande förlorat bådestudiemedel och tron på sig själv. Bortfallet av studerande är nämligenskrämmande stort, studier. Men PUKAS har brustit inte bara istudierådgivningshänseende. Själva konstruktionen har visat sig på inget sättmotsvara vare sig vad de studerande eller arbetsmarknaden begärt två intealltid kongruenta önskemål. Vad är egentligen PUKAS? I den allmänna studentdebattenhåller PUKAS på att reduceras till en avstängningsparagraf, och det anser jagvara fariigt; då bortser man nämligen från den starka politiskastyrnings-mekanism som ligger i själva konstruktionen av PUKAS. Men det må varadagens studerande föriåtet att så blivit fallet, eftersom de flesta av dem inteupplevt den studiegång som gällde före PUKAS. PUKAS innebar genomförandet av fasta studiegångar meduppdelning på kursavsnitten i poängtal, motsvarande normalt antal veckor förstudier i dessa kursavsnitt. Därtill fastställdes de 17 allmännautbildningslinjerna efterprincipen om successivt tillval med möjlighet till särskild utbildningslinje. Så långt var i överens 1969, sedan var det slut medstatsrådet och min enighet. Jag påstod redan då att de olikautbildningslinjerna måste ses som rekommendationer, men det ville intestatsrådet instämma i. Och skall jag citera, för jag använde inteordet rekommendationer; det var nämligen inte uppfunnet i PUKAS-samman-hang.Linjerna är ju uppbyggda efter principen om det successiva tillvalet. Jagkritiserade den hårda begränsningen av det successiva tillvalet och sadeordagrant: "--- det successiva valet är något som finns mer på papperet äni realiteten." Så uttrycket jag min uppfattning om utbildningslinjernasfunktion, och den uppfattningen har jag stått fast vid. Det är, herr talman,bakgrunden tUl att jag i motion har velat få fastslaget att linjerna ärrekommendationer och ingenting annat. Och därför kan jag inte se det som någotannat än ett bifall till mitt yrkande att utskottet nu gör detta medgivande.Jag vUl här påpeka att det inte gäller alla linjer. Från vissa synpunkter måsteman onekligen ta hänsyn till att ekonomutbildningen,samhällsplanerarutbUdningen och psykologutbildningen för biträdande psykologerfordrar fasta studiegångar som fackhögskolorna i övrigt har. Lika oeniga var statsrådet och jag när det gälldetillströmningen till de särskilda utbUdningslinjerna. Det är nästan litetgenant att så här i efterhand kunna konstatera hur fel statsrådet hadeoch hur riktig min bedömning var. Enligt propositionen skulle studierådgivningenspeciellt inriktas på den som valde särskild utbildningslinje.