prot · FV0955 · 1972-12-31 00:00:00 — Den möjligheten finns. När det gäller själva huvudpromemorian har vi uppmanatlänsstyrelserna att försöka medverka till att kommunerna skall få mestamöjliga tid för uppgiften. Jag kan som ett exempel nämna att Stockholmslänsstyrelse för sm del har utsträckt tiden tUl när det gällerkommunernas remissyttranden till i . Jag föreställermig att länsstyrelserna skall vara beredda att för sådana kommunersvidkommande som är särskUt berörda av riksplanepromemorian -här skiftar jubehoven rätt avsevärt kommunerna emellan ge möjligheter att få tidenutsträckt så långt som det över huvud taget finns förutsättningar för inomramen för den remisstid som departementet har faststäUt. Det finns en annan synpunkt som jag är angelägen om attunderstryka. Man kan ibland få intrycket att de som kritiserar remisstidenmenar att skall debatten i dessa frågor vara slut eventuellt ioch med att vi har tagit ställning i rUcsdagen . Nej, det är tvärtom såatt detta är riktlinjerna i stort, men om vi skall följa upp den här typen avplanering genom generalplanering och detaljplaner finns det verkligen behov avatt vi får den engagerade medborgardebatt i dessa frågor som vi har försöktuppmuntra och initiera. Det kan inte ha förbigått någon att vi via en ganskabred informationsverksamhet har försökt få med också medborgarna i gemen i ettintresse för detta jobb. Vi har velat att man redan nu skulle sätta i gång. Manskulle uppmärksamma det material som redan finns. Jag får väl också iförbigående nämna att vi har försökt att stimulera detta intresse genom attfortlöpande under förberedelsearbetets gång leverera underlagsmaterialet. Vihoppas på och räknar med att vi inte minst med som påpekar studieförbundens och organisationernas medverkan och de politiska partiernasinsatser skall få i gång en fortlöpande debatt ute bland våra medborgare kringdenna typ av frågor, om vi nu får till stånd en sådan här planering och vitycks ändå vara överens om att vi skall ha den. 1 generalplanearbetet och i detaljplanefrågorna ianslutning därtill har vi ju verkligen behov av att försöka få den anda knäsatti vilken bygglagstiftning skrevs - den andan nämligen att här skullevi få ett medborgarengagemang tUl stånd i denna typ av frågor. Vår attityd tiUde här frågorna är inte, , att försöka hålla undan dem från debattute bland allmänheten. Tvärtom har ju vår inställning varit attförsöka medverka till att stimulera tiU en sådan form av debatt. sade att efterlyst dettaslags planering och gett uttryck för ett starkt engagemang i miljöfrågorna. Detengagemanget har bl. a. tagit sig uttryck i krav, förestäUer jag mig att herrÅsling menar, på att få en fysisk riksplanering tUl stånd. Ja, jag kan julivligt erinra mig hur det var när vi tog initiativ till den här formen för Ang. remissförfarandet i anledning av stort lokalt ellerregionalt intresse den 11 aprU 1972 Ang. remissförfarandet i anledning av stort lokalt ellerregionalt intresse översiktligplanering det var inte precis någon entusiasm som strålade emot regeringensföreträdare, som fick försöka svara på de frågor som bl. a. ställdes ifrånframstående centerpartUedamöters sida. Jag kan tvärtom redovisa att det varmycket framstående rUcsdagsmän från sida som med bestörtnmgmotsåg att vi skulle behöva en sådan här typ av översUctlig planering. Sedan är det väl så, i ärlighetens namn, att den aktivamiljödebatt som vi har upplevt under hela slutet av och det starkaengagemang i de här frågorna som vi glädjande nog upplever bland medborgarnasnabbt fick även och de övriga borgerliga partierna att förståatt det här är en angelägen planering. Det ledde till att man vände på klackenoch började kritisera regeringen för att planeringen inte redan var i funktion. står vi inför möjligheten att gå från ord tillhandling. Då tycker jag, att om det är på det sättet att man sedan så länge, somherr Åsling uttryckte saken, haft önskemål om att få en sådan här planeringtill stånd, så borde man inte det var ju vad rekommenderade behöva ta nära nog på sig för att bestämma sig för om man skall se tiUatt planeringen kommer i funktion. Det skulle vara väldigt värdefuUt om vi, bakom det starkaengagemang som enligt min mening glädjande nog förekommer i de här frågorna,inte bara kunde uppnå en bred samling när vi - förhoppningsvis underhöstriksdagen skall fatta beslut och vidta åtgärder, utan också kunde få tillstånd en positiv inställning till hela det här jobbet ute bland medborgarna.Framför aUt skall man inte försöka framställa saken så, att de som har fåttansvaret för att driva de här frågorna har andra avsUcter när det gäller bl. a.förankringen bland medborgarna av planeringen än de som vi i verkligheten har.Låt oss i stället hjälpas åt att på olika vägar uppmuntra till den fortlöpandedebatt för det är en sådan det måste bli fråga om när det gällermiljöfrågor och när det gäller den här typen av planeringsfrågor som är av ettså betydande värde. HerrÅSLING (c): I sin replik sade civilministerninledningsvis att kommunerna bör kunna prioritera remissarbetet, och därförborde den tillmätta remisstiden förslå. Ja, det kan synas så, men om jag ärrätt informerad har ju civUministem också praktisk erfarenhet av kommunaltarbete och torde därför känna tiU att om man skaU förankra en så passkomplicerad fråga som det här rör sig om, så bör man också ge tillfälle tUlunderremisser och partigruppsarbete och tUl information av medborgare medspeciella intressen. Det är över huvud taget ett ganska omfattande skeende somligger bakom en seriös beslutsprocess. Jag kan inte tro attcivUministern vill ge avkaU på den processen, som ju är av så grundläggandebetydelse för vårt samhälles funktion. Vi skall komma ihåg att det här gäller en fråga med ettperspektiv på låt oss säga . Och vi arbetar här med enterminologi som är svår att bemästra för lekmän och som det krävs tid för atttränga in i och närmare analysera. Hela orsakskedjan är också komplicerad,eftersom den egna kommunen skaU placeras in i ett större sammanhang. Om manbeaktar dessa faktorer står det ganska klart, att även om vi prioriterarremissarbetet i den kommunala verksamheten, så är tiden ändå för knapp för attuppgifterna skaU kunna på ett meningsfullt sätt. Fastän det här bara gäller"principerna" är det ju ändå på det sättet att ett principielltställningstagande ofta kräver mer av överblick, eftertanke och analys än ettställningstagande i detalj. Den omständigheten att det här gäller ettprincipiellt stäUningstagande talar sålunda tvärtemot vad civUministern härville göra gäUande - för en förlängning av remisstiden. Det är bra att kommunerna är väUcomna med sina speciellasynpunkter direkt till departementet, så att de kan utnyttja remisstiden framtill . Kommunernas synpunkter är dock i detta fall av aUdelesspeciellt värde först när de är inordnade i länssammanhanget och bildarunderlag för länsstyrelsernas ställningstagande. Denna generositet attkommunerna kan låta höra av sig direkt tUl departementet med sina remissvar ärdärför tyvärr av begränsat värde. Jag är på det klara med att debatten i dessa frågor inteär slut i och med att remisstiden gått ut . Där är vi sålundaöverens. Denna debatt kommer dess bättre att fortsätta. Den är också heltnödvändig för att utveckla det medborgarengagemang som tyvärr inte kommer attkunna göra sig gällande i remissförfarandet på det sätt som vi skulle vilja. Civilministern ifrågasatte om vi verkligen kan behövafördröja hela denna fråga, men det tycker jag är ett ganska märkligt påpekandemot bakgmnden av den diskussion vi här fört. Vi är ändå på det klara med attvad frågan här gäller är medborgarengagemanget, opinionsyttringen ochinformationen. Vad man i detta inledande principiella skede satsar avinformation till människorna och på opinionsbUdningen bland medborgarna kommervi sannolikt att ha igen i senare skeden, när vi går till beslut idetaljfrågorna. den 11 aprU 1972 Ang. remissförfarandet i anledning av stort lokalt ellerregionalt intresse HerrSVENSSON i (vpk): Det har väl inte undgått någon attcivUministern plockat en del poäng i denna polemik med . I centerpartietär man visserligen snar att kräva decentraUsm, men som civUministern mycketriktigt sade är ganska ovUlig när det gäller att tillåta att någoncentral vilja gör sig gällande i sådana här sammanhang. Det är väl uppenbartför var och en att om man önskar centralism, av starkare eller svagarekaraktär, och om man önskar någon form av hämsko eller slut på den geografiskaoch ekonomiska koncentrationsprocessen, måste man ha en desto starkare centralvilja ju hårdare man vill driva det kravet. Sedan är det en annan fråga, i vemsintresse denna centrala vilja tU syvende og sidst fås att verka. Civilministern säger att debatten naturligtvis inte ärslut. Nej, debatten är inte slut rörande regionpolitiken heller. Men man kanväl ändå säga att det blev ett relativt snabbt slut på den del av debatten somrörde själva principerna för regionpoUtiken, åtminstone den principiella debattsom kunde föras medan det ännu var någon maktpolitisk mening med att föra enprincipiell debatt om dessa saker och huvudlinjerna ännu inte var låsta. Någotsom man har anledning att befara i det här faUet är en Ang. remissförfarandet i anledning av stort lokalt ellerregionalt intresse fastlåsningpå basis av ett mycket knapphändigt och ofullständigt remissmaterial, när maninte har hunnit penetrera saker och ting. Tiden för den offentliga debatten ividare mening har varit alltför knappt tUlmätt. Efter en ganska blirhuvudlinjerna fastlåsta, och den vidare medborgardiskussionen tUlåts endastleka med detaljer. Det är det man kan befara. Vi kan bUda en analogi med denhittillsvarande regionplaneringens ekonomiska och demografiska sida. Om manhade väntat med principbeslutet tUl dess de prognoser och planer som framladesi exempelvis Länsplan 67 hade blivit offentligt kända och om man ,medan ännu diskussionen om principerna försiggick, hade låtit foUc ute iregionerna veta hur många kommunblock som gick en dyster framtid tUl mötes ochvUken dimension avfolkningsproblemet hade, är det mycket troUgt att man hadefått en opinion för en rätt mycket annorlunda regionpolitUc, och en bredopinion hade då varit beredd att acceptera betydligt radikalare ochkraftfullare styrmedel än de förhållandevis margineUa sådana som den nuvaranderegionpolitiken uppvisar. Det är därför jag menar att man inte får förhasta sig närdet gäller diskussionen om huvudUnjerna i betänkandet Hushållning med mark ochvatten och även i den fysiska riksplanen. Forcerar man diskussionen omriktlinjerna i stort, forcerar man nämligen också diskussionen om självagrundvalen för den diskussion om detaljerna som sedan skall komma. Det är nudiskussionen skall ske om vilka awägningsprinciper som skall tillämpas, hurawägningsresonemangen skäll byggas upp, hur exempelvis avvägningen skaU skemellan rörligt friluftsliv och fast friluftsliv, mellan medborgarnas krav på enbra bostadsmiljö och goda friluftsområden å ena sidan och oljeindustrins kravpå koncentration tUl vissa delar av landet å den andra. Det är nu diskussionenskulle föras om konfrontationen mellan exempelvis oljetrusternas och gemenemans intressen och över huvud taget mellan kapitalets och gemene mansintressen. Jag är rädd för att det med dessa snävt tillmättaremisstider inte hinner bU någon verklig diskussion och att när dendiskussionen kommer i gång - och den kommer i gäng på aUvar nerifrån ärhuvudlinjerna redan i princip låsta. Då har det hela trumfats igenom här iriksdagen, och då blir den vidare debatten bara en skendebatt, åtminstone vadavser möjligheterna att öva inflytande på principerna i stort. Allra sist vill jag efterlysa, om inte civilministern ialla fall håller med om att kanslichefen i den stadskommun, som jag refereradetill i mitt första inlägg, dock har kunnat visa tre exempel alla hämtade frånde förlidna vintermånaderna - på att man har bedömt remisstiderna såsomalldeles för knappa med hänsyn tUl den sakliga uppgift som framställdes för deorgan som skuUe besvara remisserna. Det gäller speciellt remissen fråncivildepartementet, som inkom och som skulle hinna bU föremålför fuUmäktigebehandUng före den 31 i samma månad. Det kravet måste ju varaorimligt. Under detta anförande övertog herr förste vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar Jag kan givetvis inte ens erinra mig vad detkan vara för form av remiss det här gällde. Vi skall heller inte diskuteraenskilda faU i det här sammanhanget. Rent genereUt gäller naturligtvis fördepartementets vidkommande, att vi försöker medge så långa remisstider som ettärende över huvud taget kan skapa förutsättningar för. Men å andra sidan kanutvecklingen ibland när det gäller alla departement ställa regeringen införnödvändigheten att fatta relativt snabba beslut. kan det vara nödvändigtmed korta remisstider för att man över huvud taget skall kunna genomförabesluten i sådan ordning, att man når syftet med dem. Detta är ständigt enavvägningsfråga, och det finns inte något slags lust hos regeringen ellercivildepartementet att till varje pris begränsa remisstiden för att skapasvårigheter för kommunerna. Förhållandet är helt omvänt. Till vUl jag säga att jag upplever frågan omremisstiden så att vi har en situation ute i folket - om jag får användadet uttrycket och bland kommunalmännen, där det råder en betydande enighet omatt vi behöver den här formen för planering. I denna situation är man i och försig angelägen om att få en lagstiftning till stånd, så attdenna planering kan sättas i gång till vägledning bl. a. för kommunerna. Jag har inte bara fått kritUc för remisstiden. Frånoändligt många kommunalmän som kammarens ledamöter förstått har jag restomkring mycket för att diskutera och informera både mig och kommunalmännen idessa frågor - har jag mött en betydande förståelse. Många kommunalmän har framhållitatt det är nödvändigt, att man försöker hantera dessa frågor på detta sätt, omman så snabbt som möjligt vill angripa problemen. När nu i redovisar dessa frågor,förstår jag att han tycker att vi egentligen har ett alldeles för klentunderlag för att över huvud taget kunna sätta i gång en sådan typ av planeringsom det är fråga om och för att inbjuda till en remissbehandling; vi borde,anser han, ha haft ett betydligt mera omfattande förberedande arbete för attväga oss på att börja diskutera problemen. Då vi tog itu med det härförberedelsearbetet, vilket som alla förstår inte varit så enkelt, hade vi ingainternationella förebUder som kan översättas på svenska förhållanden. Viböriade med metodstudier och inventeringar för att komma fram till det underlagför debatt som den här promemorian utgör. Vår situation var att vi måste frågaoss: Skall vi ha ambitionen att plocka fram ett så långt möjligt heltäckandeunderlagsmaterial som inte bara bygger på de kunskaper som vi har tUlgängliga utan också på sådant som vi kan få fram via ytterligare forskning, viaflera utredningar innan vi över huvud taget inbjuder tiU ett försök att sätta igång den här typen av planering? Eller skall vi säga att de risker förkonflikter mellan olika intressen om våra naturresurser, som vi redan nuupplever som starka i vissa delar av länder, är så stora och att det gäller attkomma i gång så snabbt som möjligt med en aktiv planering? Skulle vi ha gått den första vägen hade vi stått inför ettutomordentligt omfattande utredningsarbete. Det hade tagit betydligt längretid att Ang. remissförfarandet i anledning av stort lokalt ellerregionalt intresse den 11 aprU 1972 Ang. remissförfarandet i anledning av stort lokalt ellerregionalt intresse över huvudtaget komma fram till en möjlighet att kunna börja med en aktiv planering. Dåkanske många av de olyckor som vi viUe undvUca hade inträffat, och då hadekanske många av de konfliktrisker som vi ville försöka motverka med en aktivplanering redan utvecklat sig till konflUcter och satt spår efter sig i vårsamhällsplanering tUl betydande men för miljöpolitUcen, regionalpolitiken ochför utvecklingen i stort. Därför sade vi oss; Låt oss i stället ha ambitionen att påbasis av det kunskapsmaterial som redan finns komma framtill förutsättningen att få i gång en aktiv planering. Låt oss vara medvetna omatt vi inte redan från början kommer att ha alla de kunskaper och allt detunderlag som i och för sig skulle vara önskvärda för att få den där perfektaigångsättningen. Men det är bättre att vi kommer i gång än att vi dröjer, sadevi oss. Det är någonting som har fått karakterisera arbetet i varje fall ärdet ett val som vi har träffat på den här punkten. Såvitt vi förstår finns en så stark principiell enighet omatt vi behöver den här formen av planering att det bör vara möjligt förkommunerna att säga sin mening om vi, med stöd av det underlag sompresenterats, kan påbörja en fysisk rUcsplanering, få en lagstiftning tillstånd som gör detta möjligt. Sedan får vi självklart under arbetets gångförfina instrumenten, förbättra lagstiftningen. Alla känner ju tUl att de förändringar i lagstiftningensom man nu föreslår är förändringar inom nuvarande planlagstiftnings ram istort sett. Sedan pågår en översyn av hela vår lagstiftning på detta område,bygglagutredningen, som skall ge oss ett mer definitivt instrumentför den här typen av arbete. Vi har alltså bedömt det som vU HerrSVENSSON i (vpk): Jag har inte kritiserat att man har varit förtidigt ute med den här planeringen. Tvärtom har vi från vårt parti tagit uppden här typen av frågor på ett mycket tidigt stadium. Naturligtvis är det ocksåhög tid att dessa frågor kommer fram. Vad jag vill diskutera och det anmärkningarna gäller ärdet förhållandet att de intressen som förkroppsligas i de kommunala organenoch i olika opinionsgrupper samt bland allmänheten över huvud taget kommer medsitt remissarbete och med sina möjligheter tUl opinionsbildning över materialetpå ett betydligt senare stadium än vad exempelvis näringslivet gör.Näringslivets representanter var ju på ett mycket tidigt stadium i förarbetenaföremål för enkäter. Om det nu är så, vilket i och för sig är någonting som manhar anledning att ställa sig betänksam mot, så borde det vara angeläget, när nuandra synpunkter än näringslivets kan komma att göra sig gällande genom att dethela föres ut i en annan dimension av offentlighet än tidigare underförarbetena, att få en så tilltagen tid för remissarbetet att det inte barablir ett sken av debatt om de huvudprinciper som man skall diskutera.Kommunerna och allmänheten måste få tid på sig att hinna sätta sig in i vad detgäller och hinna komma med någorlunda övertänkta synpunkterinnan man har kommit så långt som till en proposition och till att pumpa igenomdet hela i , dvs. när huvudlinjerna är lästa. Med tanke på att det tardrygt att driva upp den offentliga debatten i en fråga är det ganskabetänkligt att kommunerna här uppenbarligen klagar över dessa knapparemisstider och över att de inte får fördjupa sig i det hela. Det var det min kritik gällde, inte att man var tidigt utemed detta planeringsinitiativ. Statsrådet säger här att han är insatt isituationen och vet att den här utredningen om och vatten har sådanförankring hos svenska foUcet att den inte oroar honom. Det är väl riktigt attmUjödebatten har gjort att frågan mognat, men man kanfördenskull inte ge avkaU på kravet att känna till och kunna överblicka detmateriella innehållet i den planering som här skall ske. Det är där min kritiksätter in. Möjligheterna att överblicka konsekvenserna är rätt begränsade och ivarje faU ur den kommunala beslutsprocessens synpunkt inte tUlfredsställande. Jag kan mycket väl förstå de synpunkter som civilministernhar anfört mot att här finns motsättningar mellan skilda intressen och attdessa motsättningar kan resultera i låsta positioner, om man inte går fram medtillräcklig snabbhet i planeringsarbetet och i remissförfarandet. Men det prisman då får betala för detta är ju också att förankringen bland medborgarna avhela det här fysiska riksplaneringsarbetet blir sämre. Grundvalen för detfortsatta arbetet blir bräckligare och man löper risken att resultatet ocksåblir sämre. i har, vältaligt som vanligt, talat omsina synpunkter och sina erfarenheter från remissarbetet, men det finns enbrist på logik i hans anförande som jag finner anmärkningsvärd. Han är tydligenöverens med civilministern om behovet av en stark central styrning avplaneringsverksamheten. Sä långt är herrarna överens. Men då förstår jag inteatt riktar kritik mot remisstiden. En stark centralstyrningkräver självfallet inga remisser. Ang. remissförfarandet i anledning av stort lokalt ellerregionalt intresse Jag menar att det inte är detmateriella innehållet som vi tar ställning tUl , utan det är alltså tillprincipen som sådan skaU vi över huvud taget acceptera denna form avplanering? Jag föreställer mig att det starka medborgarengagemang som vi harbakom miljöfrågorna också kommer att visa sig i att när man ute blandmedborgarna diskuterar hur vi i fortsättningen skaU materialisera planeringenkommer det också att finnas ett starkt intresse för att vi har instmment isamhällets hand för att göra verklighet av de planer som vi kanbli överens om. Diskussionen om den generalplaneläggning som kan bliaktuell i vissa områden, där vi alltså har rUcsplaneintentioner att försökahävda på den lokala nivån kommer ju att föras i nära samverkan mellan stat ochkommun - i det här fallet staten i skepnad och under. Ang. remissförfarandet i anledning av stort lokalt ellerregionalt intresse hoppasjag, ett mycket livligt medborgarengagemang. Jag föreställer mig att allamedborgare med intresse för att vi skaU komma tUl rätta med markhushållningsproblemendå kommer att känna sig tilltalade av att vi som sitter i kommuner och iriksdagen ändå har orkat med att så snabbt som möjligt skapa instrument för denhär formen av planering, så att planerna icke bara kommer att stanna påpapperet utan verkligen går att omsätta i praktisk handling. talar både i och kan väl inte spela någon större roll - alltså om man fortsätter att låtadet här vara vid vad det är osv. Men det ligger icke så få frågor ochväntar som är beroende av resultatet av denna remissbehandling. Jag tänker dåt. ex. på lokaliseringsfrågor i skilda delar av landet, som kommer att vararätt beroende av hur vi handlar i den första omgången av den s. k.rUcsplaneskissen. Denna karakteriseras ju i mycket hög grad av vårt vaktslåendeom de s. k. bevarandeintressena. Vi vet ju att vi inte nu kan "göra vårtland färdigt", utan att vi skall vara försiktiga om mycket av den natur vihar och hantera den på ett sådant sätt att vi bevarar möjligheter även förmänniskorna att förverkliga sina bedömningar, värderingar ochplaneringar på detta område. Samhället kan inte hur som helst avstå från attha instrument i sin hand för att kunna ta ställning i sådana frågor, och vi kaninte säga oss att utvecklingen får vänta på att vi skaffar oss dessainstrument. Det är en rad predikament som vi möter, och som det väl i allraförsta hand är naturligt att regeringen möter i sitt arbete. Allt detta och det heta engagemang som kännetecknatdebatten om miljöfrågorna, regionalpolitiken osv. gör att vi säger att detborde vara ett gemensamt intresse för oss alla att så snabbt som möjligt skaffasamhäUet instrumenten för att förverkliga de planer vi talar om. HerrSVENSSON i (vpk): När jag talade om att det i en stor politiskfråga tar ungefär att få ut sakinformationen till folk och fä i gång enordentlig debatt var det ett allmänt konstaterande, som inte borde ha lett tillden slutsats som civilministern drog, utan snarare borde ha utmynnat i att mani medvetande härom borde ha startat arbetet tidigare, så att man inte hade fåttde långa remisstider som blev fallet. Men det ären detalj.