prot · FV0914 · 1972-12-31 00:00:00 — Ingen kan med säkerhet uttala sig om dessaframtidsperspektiv helt enkelt därför att ingen vet vUka nyavetenskapliga upptäckter och framsteg som kan göras för att ersätta de nu kändanaturresurserna på exempelvis energiområdet. Men så mycket står klart att detmoderna industrisamhället bygger på en alltför hård exploatering ochförslitning av våra natur- och miljöresurser. Antingen man är utvecklingsoptimist eller pessimist trorjag det är nödvändigt att dessa framtidsfrågor ägnas större uppmärksamhet änför närvarande. Det måste vara realistiskt ur både nationell och globalsynpunkt att varje land var för sig och helst tidsmässigt samordnat gör enanalys av de totala naturresurserna och drar upp riktlinjerna för ett programför den framtida resursanvändningen. Ett globalt forskningsprogram i syfte att utvecklaexempelvis fusionsenergin för industriell användning anser jag vara en mycket viktiginternationeU uppgift. borde i internationella organ väcka tanken på ensamordnad forskningsplan kring exempelvis vätekraftens industriellaanvändning. Jag tror att en internationeU samordning kring denna och andranärstående forskningsuppgifter är nödvändig därför att varje enskUd nation harbegränsade resurser i förhållande tiU dessa forskningsuppgiftersstorleksordning. Även om någon stormakt eUer annan enskild nation skulle hatillräckliga resurser, bör om möjligt en internationell samordning komma tillstånd för att undvika en kostsam och onödig parallellforskning. Den svenska utrikespolitiken har diskuterats ganskaflitigt i denna debatt. Det förekommer också en debatt utanför kammaren, ochman har undersenare tid pekat på att vi har fått ett nytt drag i vår utrikespolitiskadebatt, nämligen i så måtto att neutralitetspolitiken sätts i fråga på ett meraöppet sätt . Visst är det riktigt att vi lever i en betydligt lugnareatmosfär politiskt i än när det var som kyligast.Avspänningspolitiken i med Tysklandsfrågan och Berlinfrågan somde tunga komponenterna har bidragit tUl detta. Detta faktum tiUsammans medsträvandena att få tUl stånd en europeisk säkerhetskonferens, vidare de s. k.SALT-förhandlingarna och strävandena tUl en balanserad truppreduktion tas aven del till intäkt för att hotet om en konflikt i vår närhet väsentligt minskatför att inte säga rent av avlägsnats. Naturligtvis spelar EEC-frågan också sinroll i debatten om den svenska alliansfrihetens värde. Jag skulle dock bestämt vilja varna för att man tar dennaförändrade situation tUl intäkt för en annan värdering, låt mig säganedvärdering av den svenska alhansfrihetens betydelse. Jag har för min egen delofta understmkit att exempelvis den svenska alliansfriheten och den finskautrikeskursen har utgjort en avspännande ochstabiliserande faktor i vår del av . Även om det kan låta motsägelsefuUt,tror jag därtiU att hela det säkerhetspolitiska mönstret i , där Danmarkoch som vi vet har valt en annan säkerhetspolitisk väg, i sin helhet harverkat i avspännande riktning. Jag delar utrikesminister bedömning sådan den komtUl uttryck i en tidningsintervju , där han konstateradeatt vi trohgen för överskådlig tid har att räkna med vad han kaUade etttvåpartsförhållande i , dvs. att det framtida kommer att varauppdelat i länder som tillhör två aUianser och ett antal neutrala stater,däribland . Vad man kan hoppas är att insikten om det nödvändiga i enfredlig samexistens meUan de två ideologiskt skUda blocken och samhällssystemeni växer sig allt starkare och blir ett bestående faktum. Men det innebärinte att risken för konfliktsituationer är undanröjd för aU framtid. Jag vill poängtera att det enligt min mening skulle vara ihög grad opportunistiskt att värdera den svenska neutralitetspoliriken efterdet utrikespolitiska lägets växlingar i vår världsdel. Det skulle exempelvisinnebära att man , när vi har relativt avspända och stabilaförhållanden, helt skulle kunna ifrågasätta värdet av neutralitetspolitiken.Därför viU jag slå fast att både vi själva i vårt land och vår omvärld börbetrakta den svenska aUiansfriheten som en aUmängiltig fredsfaktor, som liggerfast i ett långsiktigt framtidsperspektiv och är oberoende av det politiskalägets växlingar. Från en del håll där man ivrar för fullt medlemskap i man också ifrågasätta neutralitetspohtikens värde, även om det ofta intesägs rent ut. Framför allt tycks man hävda att om vi hade försökt föraförhandlingar om ett fullt medlemskap så skulle detta ha lett tiU ettväsentligt bättre förhandlingsbud från EEC. Jag vUl understryka att vi i långt ifrån ärbelåtna med förhandhngsutspelet från EEC sådant som det föreligger ochmed den skärpning som inträffade under gårdagen. vill jag säga att det är eniUusion att tro, att budet skulle ha varit radikalt bättre om vi förhandlat ommedlemskap. Detta tycker jag bestyrks av bl. a. det förhåUandet att när Norgeförhandlade med EEC med sikte på fullt medlemskap så möttes man av mycket kärvtförhandlingsklimat. Trots att förhandlade om direkt medlemskap och trotsatt och det är kanske ännu viktigare - geografiska läge urmihtärstrategisk synpunkt måste i positiv riktning ha påverkat de ledandekrafter inom EEC som lägger huvudvikten vid den politiska aspekten inomGemenskapen var förhandlingsläget in i det sista mycket kärvt. Till detta kan läggas att frågan om den norskafiskegränsens utsträckning det var ju detta striden stod om måste anses haen mycket margineU betydelse för EEC-staterna jämfört med den svenskapappersindustrins och stålindustrins betydelse för dessa länder. Vi har förklarat oss beredda att förhandla om i stort settalla de områden som EEC-samarbetet innefattar, men vi förhandlar icke omneutralitetspolitiken. Detta är sagt men tydligen behöver detupprepas statsministern efterlyste det . När man hör vissa uttalanden utanför har manfaktiskt lust att fråga: Vad är det som åsyftas? Vi har ju gått så långt att visäger att vi förhandlar om nästan allt utom det som gäller vårneutralitetspolitik. Är det meningen att vi skall gå längre och göra ävenneutralitetsförbehållen tiU en fråga som man köpslår om? Jag hoppas att statsministern han är inte närvarandejust nu är till freds med den ståndpunkt som hert och jag försökt geuttryck åt i denna fråga både och tidigare. Neutralitetspolitiken och försvarspolitikenär sammanhängande komponenter i svensk säkerhetspolitik. Våraförsvarskostnader är en stor men nödvändig försäkringspremie för våralliansfria politik. För ett litet land som vårt finns det inget utrymme förskilda försvarsideologier partierna emellan. Vi har inte heller anledning attfrångå den grundläggande försvarspolitiska målsättning som rått underefterkrigstiden. Denna målsättning innebär att vi måste ha ett försvar avsådan omfattning att hela landet kan försvaras och som är tillräckligt starktför att verka avhållande på en potentiell angripare i ett krisläge. Man kan ha delade meningar om försvarsmaktens struktur,och sådana har kommit till uttryck i försvarsberedningen, men jag vill uttryckaförhoppningen att de alternativ som försvarsberedningen presenterat skall kunnaläggas tUl grund för en brett förankrad samförståndslösning partierna emellan.I en demokrati är det naturligt att partiernas meningar om skilda frågor brytersig mot varandra. Men det finns två områden, där det för en liten nation ärytterst värdefullt med en bred politisk enighet. Det ena är utrikespolitikenoch det andra är försvarspolitiken. Så, herr talman, några ord om en helt annan fråga. Man harhär diskuterat livsmedelskostnader, jordbruk och annat som därtill hörer,och jag vill gärna erkänna att livsmedelskostnaderna är en mycket dryg post ibudgeten för de flesta familjer, särskilt för flerbarnsfamiljerna ochlåginkomsttagarna. Det beror på flera faktorer. Jordbrukarna måste hakompensation för den fortgående kostnadsstegringen enligt den s. k.inflationsregeln. Jag vill understryka att producentandelen i kostnaden för denfärdiga livsmedelsprodukten är relativt liten. Den väsentliga orsaken till stegrade livsmedelspriser äratt söka i många förhållanden, bl. a. att vi har velat ge förbättradeekonomiska villkor åt de grupper som arbetar inom förädlings-, distributions-och försäljningsleden samt i den allmänna kostnadsutvecklingen. Till dettakommer den kostnadsfördyring som mervärdeskatten orsakar. Ur dekonsumtionssvaga gruppernas synpunkt upplevs det med all rätt som en drygpålaga att beskatta vad som bmkar kallas livets nödtorft med en nära 20-procentigmervärdeskatt. VUl man i jämlikhetens intresse förbättra villkoren för dessagrupper, kan man välja skilda vägar. För barnfamiljerna är det naturligtvis enpositiv familjepolitisk reform, en utväg som stärker deras konsumtionskraft.Vill man lätta det tryck som livsmedelskostnaderna utgör, kan man överväga attvia budgeten subventionera konsumenterna, så att priserna kan sänkas på en delav de livsmedel som väger tyngst i de enskilda hushållens budget. En tredje vägär att differentiera mervärdeskatten så att skatteuttaget sänks på livsmedlen.Centerpartiet har inte i kunnat biträda kraven på slopande avmervärdeskatten på livsmedel, helt enkelt därför att detta medför ett såväsentligt skattebortfall att delar av reformpolitiken kunde råka i fara. Mendetta faktum utesluter inte att man kan överväga att successivt minskamervärdeskatten på livsmedel, så att skatten kom att ligga exempelvis vidhälften av den skatt som uttas på andra mera umbärliga varor. Om en sådanåtgärd på allvar skall kunna övervägas, vill jag bestämt tillfoga att man i såfall måste höja skattesatsen på andra varor, så att inget skattebortfall totaltinträffar i fråga om mervärdeskatten. Jag har velat väcka denna tanke bl. a. därför attflertalet av länder har skattesatser på livsmedel somgenomsnittligt ligger vid cirka en tredjedel av mervärdeskatten på andra varor. Som exempel kan jag nämna att har enmervärdeskatt på . Skatten på livsmedel är där endast 7,52procent. har en normalskattesats på och en skatt pålivsmedel på . har en normalskattesats på och enskatt på livsmedel på . I vårt grannland har man helt befriatlivsmedlen från mervärdeskatt. Jag har velat visa på dessa tre möjligheter att lättaförsörjningsbördan för i första hand de konsumtionssvaga grupperna. Enfamiljepolitisk reform som ökar konsumtionskraften för barnfamiljerna; 2. ensubventionering via budgeten av vissa betydelsefulla livsmedel; eller 3. en successivreducering av mervärdeskatten inom livsmedelssektorn. Jag vill inte göra någon prioritering mellan de tvåsistnämnda alternativen. Men jag är övertygad om att vi måstegenomföra ett av dessa alternativ. Det framlagda delförslaget frånreklamutredningen har utlöst en intensiv och ibland onödigt hetsig debatt. Vi är välalla överens om det önskvärda i att man försöker sanera reklamenoch ge den en mera konsumentupplysande inriktning. Det måste vara ett huvudmåli en aktiv konsumentpolitik. Jag känner mig inte övertygad om att utredningens förslagi delbetänkandet leder till detta resultat. Beträffande annonsskatten som kommer in i bilden i dettasammanhang har konstaterat en sjunkande annonsvolymden . En del bedömare menar att nedgången är en följd avannonsskatten. Andra söker orsaken i den konjunktursvacka vi för närvarandeupplever. För min del tror jag att nedgången i tidningarnas annonsvolym är attsöka i båda dessa faktorer. Men jag vUl betona att det allvarliga är attnedgången tycks vara störst hos de s. k. andratidningarna. När man nu konstaterar den nedgång i annonsvolymen som ärett faktum vill jag ifrågasätta om man i detta läge kan ta ställning till attpermanenta ett system innan det finns ett säkrare beslutsunderlag grundat påden erfarenhet som i detta läge behövs. Man borde enligt min mening jag talar rent personligt,icke som företrädare för mitt parti i detta fall i detta läge söka genomföraen så objektiv utvärdering som möjligt av orsakerna tiU annonsvolymens nedgång.En säkrare bedömning kan endast ske när man kan avläsa annonsutvecklingen äveni ett normalt konjunkturläge. Till detta kommer, herr talman, att det avreklamutredningen framlagda förslaget endast är ett delbetänkande. Utredningenhar också att pröva den viktiga frågan om eventuell reklam i TV. Jag anser att man måste ha möjlighet att göra enhelhetsbedömning av reklamens framtida roll i samhället och de åtgärder maneventuellt bör vidta. En sådan helhetsbedömning kan endast ske sedan reklamutredningenslutfört sitt uppdrag. medverkade till tillkomsten avpresstödet och annonsskatten. Vi gjorde det därför att vi anser att enmångfasetterad tidningspress fyller en viktig funktion i den friaopinionsbildning som är ett av demokratins livsvillkor. Vi lyckades väsentligtpressa ner skatteuttaget så att annonsskatt och presstöd i totalsiffror blevneutrala i förhållande tUl varandra. Men alla partier utgick ifrån att den formman valde måste ses som en temporär åtgärd, som man tillgrep därför attpressens läge är så prekärt. Alla partier - även regeringspartiet - har enligtmin mening fuU frihet att i ett långsiktigare perspektiv ta ställning tUl dennafråga och tiU tanken på en allmän reklamskatt. Jag började mitt anförande med att säga, att vi i vårtland har utsatt våra natur- och miljöresurser för en alltför hård förslitning.Vi saknar en på kunskap grundad planering av vår resursanvändning. Liknandebrister gör sig gällande beträffande andra delar av samhällsverksamheten. Det är uppenbart att åtskUliga svårigheter i dagenssamhällssituation har sin orsak i bristen på en långsUctig reformplanering.Utvecklingen har gett besked om detta. Det finns åtskilligaexempel på att väsentliga reformer och riktlinjer inte varit samstämda medvarandra till en helhetssyn. I en partimotion till årets riksdag har centerpartietbegärt en skyndsam parlamentarisk utredning om formerna för en långsiktigreformplanering. Detta är enligt min mening ett av de viktigaste inslagen i den rikaflora av motionsinitiativ som kommit tiU kammaren. Frågan förtjänar verkligenstor uppmärksamhet från sida. Samhällsplaneringens brister har också kommit till uttryckpå andra sätt. har förändringar av samhällsstruktur ochboendemiljö fått fortgå i stort sett okontrollerade och styrda väsentligen avmarknadskrafter och andra faktorer. Till de mest negativa dragen i bilden hörde ofta påtalade starka koncentrations- och centraliseringstendenserna, med enfortgående avfolkning av landsbygden och även de mindre städerna ochtätorterna och en hopgyttring av människor i överdimensionerade storstäder. Vad vi har anledning att särskilt riktauppmärksamheten på är att utvecklingen hittiUs knappast alls har påverkats avmänniskornas egna önskemål. Över huvud taget har man intill de senaste årennästan aldrig gjort några verkliga undersökningar av hur människorna viU sesitt samhälle och sin miljö utformade. Vissa undersökningar av denna art harnumera presenterats. Ett genomgående drag i dem är att resultaten visar enstark otillfredsställelse med samhällets utformning, främst medstorstadsmiljön. Med aU reservation för att en enstaka undersökning kan varafelaktig vill jag ändå nämna den som gjorts och som visar att 83procent av ungdomar mellan sade nej till storstäderna. Av dem somvar bosatta där ville två tredjedelar flytta ut. Och kommer jag till min konklusion. Vi befinner oss nui början av ett nytt skede där aktiv samhällsplanering står mycket högt på denpolitiska dagordningen. SamhäUet håller på att bestämma sig. Vad som i dettaläge är i högsta grad angeläget är att samhällsplaneringen måste grundas på ochstyras av vetskap om de enskilda människornas inte minst ungdomens behovoch framtida önskemål. Därför måste all samhällsplanering enligt min meningbygga på objektiva undersökningar om människornas egna önskemål. Denlänsplanering som har genomförts har inte grundats på några sådanaundersökningar. står vi inför en ny planeringsomgång den börjar och då menar jag att beslutsunderlaget måste vidgas på denna väg så att vifår en planering, som både ger människorna själva större chans att uttryckasina önskemål och som är baserad på objektiva undersökningar. Det är ju ändåför de enskilda människorna som vi bygger vårt samhälle. Herr förste vice talmannen tillkännagav att anslag utfärdats till sammanträdets fortsättande . Fm andrevice talmannen (): sade i sitt anförande något omatt han talade för egen del och att det inte var representativt för partiet.Jag utgår ifrån att det uttalandet gällde också om hans tankegångar i fråga omutformningen av stödet till de inkomstsvaga grupperna, eftersom vi därgemensamt från och har utarbetat motioner med förslagom på vilket sätt och på vilka vägar vi skall gå fram. Jag skall av denanledningen inte alls kommentera de i och för sig intressanta tankegångar somherr pä den punkten hade. Denrelativa stiltjen efter höstens intensiva debatt om lågkonjunkturen ocharbetslösheten kan nästan få en att tro att det mesta nu har återgått till detnormala. Vi vet alla att det inte är så. Arbetslösheten är ännu stor ochkonjunkturförbättringen dröjer i fjärran. Jag vUl uppehålla mig vid några frågor som skulle kunnasammanfattas i arbetslivets villkor. Vad som är mycket oroande är de nya dragsom kan utläsas ur arbetslöshetsstatistiken. Man kan snabbt av den finna attmånga problem inte automatiskt kommer att lösas med en högkonjunktur.Tendensen är att vi håller på att få en arbetslöshet med stort inslagav tjänstemän och s. k. svårplacerad arbetskraft. Antalet arbetslösa tjänstemän har i stort sett tiodubblatspå . Den aUdeles övervägande delen av dessa kan hänföras till industrioch handel. Detta har av naturliga skäl oroat t. ex. TCO, som i skrivelse tillregeringen bl. a. sagt, att tjänstemän i privat tjänst sedanmitten av mer påtagligt än har fått kännas vid denstrukturrationalisering av svenskt näringsliv som satt in med ökad kraft. "Den särskilda anställningstrygghet, som de flestatjänstemannagrupper ännu för ett tiotal år sedan kunde påräkna, har successivtminskat. Det gäller i synnerhet inom den enskilda sektorn, men även tjänstemäni offentlig tjänst har fått se sin anställningstrygghet i viss mån beskuren.Det har t. ex. gällt lärare av vissa kategorier i samband med att läroplanernahar förändrats." Den svårplacerade arbetskraften får naturiigtvis störrechanser i takt med utbyggnaden av arbetsmarknadspolitiken, men den gmpp som avolika skäl måste räknas dit har växt ännu snabbare. Erfarenhetsmässigt vet manatt vid en nedläggning en inte obetydlig minoritet av de anställda inte kanberedas ny anställning på den öppna marknaden. En snabbare strukturomvandlingleder därför också till att behovet av insatser för dessa grupper ökar. Antaletarbetsvårdssökande som inte kunnat placeras på den öppna marknaden har ocksåminskat markant , trots att kapaciteten harbyggts ut. En tredje grupp lika heterogen som de förra, men med ivissa avseenden andra problem är kvinnorna. Vi har gjort en del för att höjayrkesverksamhetsgraden hos kvinnorna - och har i inte obetydlig omfattninglyckats. Men finns det i ett läge med kärv arbetsmarknad en tendens attbetrakta kvinnan i arbetslivet som en värdefull reserv för högkonjunkturstidersom med fördel bör återgå till sin spis och sina barn när kärvare tider bryterin. Det är en djupt orättfärdig och mot kvinnan kränkande attityd. Vad kan man då göra åt ett läge med stigande konstantarbetslöshet? En noggrann inventering i företag och förvaltning måstegenomföras för att man skall kunna ta reda pä vUka arbetsuppgifter som lämparsig för den svårplacerade arbetskraften. Arbetsförmedlingen måste bli varje arbetssökandes verkligavän i nöden. Den skaU kunna passa ihop arbetstUlfälle och arbetssökande. Den kapacitetenhar man inte . Flera arbetsförmedlare skulle kunna vara rena sparbössorna församhället om arbetslöshetstiden kan kortas vänds ju en utbetalning till denarbetslöse till en inbetalning i form av skatt. Men då får man inte vara såstatisk att man bara ser till ett För att arbetsförmedlingsverksamheten skall fungerasmidigt behövs en bättre överblick över vad arbetsmarknaden har att bjuda. Detfår inte vara så att det är en ren tillfällighet om man vid den enaarbetsförmedlingen råkar ha reda på att det finns lediga platser vid en ett annat län. Den arbetssökande måste ges möjlighet att mäta sitt kunnandeoch sin erfarenhet mot alla de chanser som hela arbetsmarknaden vid ett vissttUlfälle erbjuder. För att detta skall fungera krävs åtminstone två saker; attresurser ges att bygga upp en interlokal arbetsförmedling och att de företagsom använder arbetsförmedlingens tjänster också förbinder sig att dit anmälaalla lediga platser. går många intressanta arbetstillfällenarbetsförmedlingarna förbi. Målet skall vara att förebygga arbetslöshet ochkorta arbetslöshetstiden. Jag vill i det här sammanhanget djupt beklaga attsocialdemokraterna motarbetat kravet på anställningstrygghetför löntagarna. Den tryggheten hade varit mera värd än en nytillsatt utredningoch ett löfte för framtiden. TUl arbetet på att förbättra arbetslivets villkor måsteockså höra att öka de anställdas inflytande på sina egna arbetsplatser. Det ärglädjande att regeringen ansett tiden mogen att tUlsätta en utredning om § 32,men varför stannar man där? Har inte kommunal- och statsanställda samma rättatt få insyn i sina arbetsgivares beslutsprocesser? Varför vågar man inte, somtidningen har uttryckt det, röra om i sin egen gryta ochlägga § 3 och § 2 tUl utredningsuppdraget? Inte menar väl regeringen att alltär väl beställt på den kanten? Faktum är ju att dessa paragrafer är hårdare än§ 32. Lyft på locket tal den grytan också! Kan dessa svåra problem lösas utan upprivande strider? Bättre anställningstrygghet, bättre arbetsmiljö, bättre insyn behöverinte strida mot näringslivets legitima intresse att driva företagen effektivtoch En konstruerad motsatsstäUning som leder tUl lägreinvesteringsvilja och produktionsutbyte har aUa nackdel av. Det är en alltstörre kaka vi behöver att fördela om dessa förbättringar, som vi talar om,skall kunna genomföras. Staten och löntagarna har inte sällan skilda intressen- och man möts och diskuterar dem vid förhandlingsbordet - men inte framställsfördenskull staten som löntagarnas fiende. Företagsamheten och löntagarna kanpå samma sätt befinna sig i olika förhandlingspositioner utan att dettabehöver leda tUl "fiendskap". Det är i gemensamma ansträngningar somde bästa lösningarna vinns. Alla har också ett mål gemensamt: att ökaproduktionen och därmed möjligheterna till fullare sysselsättning och bättreinkomstförhållanden. De villkor i arbetslivet som jag här pekat på måsteförbättras. Det kan ske genom politiska beslut, men de är också i långa styckenförhandlingsbara frågor. Arbetsmarknadsorganisationernas betydelse kan i dettasammanhang inte överskattas. 1 vårt komplicerade och genomorganiserade samhälle spelarde fackliga organisationerna en betydande roll, inte minst för stabiliteten isamhället. Det är under sådana förhållanden inte acceptabelt att deoorganiserade kan få direkta fördelar av att de inte deltar solidariskt. Det är inte länge sedan beslutade om betydandeförändringar av det direkta skattesystemet. Regeringen lovade skattesänkningför två tredjedelar av alla skattebetalare. Men detta löfte har inte hållits.Mot finansministerns innersta önskan har beslutat om enskatteutredning. Jag förutsätter att man nu i kanslihuset funderar pådirektiven tUl denna utredning. I en med gemensam motion har vifrån folkpartihåll velat markera vilka uppgifter denna utredning borde ta sigan med förtur, nämligen avskaffandeav den faktiska sambeskattningen, justeringav marginaleffekter i skatte- och bidragssystem. Många - och till dem måste jag tyvärr räknafinansministern - vill se progressiviteten i statsskatten som en isoleradföreteelse och således bortse från effekten av t. ex. minskade bostadsbidrag,ökade avgifter efter inkomstprövning, avtrappning av olika slag. Vad sakengäller är ju en kombination av en rad faktorer i den sammanslagna bUd somskatteregler och bidragsregler utgör. En enskUd inkomsttagare eller en familjupplever ju just denna helhetsbild.