prot · FV0933 · 1972-12-31 00:00:00 — § 1 Justerades protokollet för . § 2 Ang. innebörden av visst uttalande i densvensk-sovjetiska kommunikén vid utrikesministerns besök i Ang. innebörden av visst uttalande i den svensk-sovjetiskakommunikén vid utrikesministerns besök i Herr utrikesministern ordet för att besvara () i kammarens protokoll för den23 februari intagna fråga, nr 86, och anförde: har frågat om jag anser att"ickeinblandning i andra staters inre angelägenheter" kan anförassom exempel på att "de svenska och sovjetiska uppfattningarna i en radviktiga internationella frågor sammanfaUer eller ligger nära varandra",som det står i den gemensamma svensk-sovjetiska kommunikén vid mitt besök iMoskva . I den kommuniké som åberopar understryksbetydelsen av samarbete mellan staterna, oberoende av deras sociala system, förstärkande av internationell fred och säkerhet. Detta är ett exempel på frågor,i vilka de svenska och sovjetiska uppfattningama sammanfaller. I kommunikénframhålls vidare att detta samarbete måste grundas pä en rad principer,däribland icke-inblandning, som bl. a. kommer till uttryck i Förentanationernas stadga. Det är därför naturligt för stater som är medlemmar av FNatt hänvisa tUl en sådan princip. När ockuperades för tre och ett halvt ärsedan slog alla demokratiska politiker i bl. a. fast; Detta är enupprörande inblandning i en annan stats inre angelägenheter. Regeringenförklarade: "Detta har skett i strid med alla försäkringar om icke-inblandningi andra länders inre angelägenheter." Utrikesministern sade då i ett tal:"Med djup bestörtning har vi bevittnat hur ledare kortdärefter trampar denna folkrättsregel under fötterna." Ockupationen av pågår än . Vi vet attregimen i är helt beroende av de sovjetiska stridskrafterna. Vi har setthur man med rysk hjälp systematiskt rensat ut de reformkommunister som leddeliberaliseringen . 1 det läget skriver den svenske utrikesministern under enkommuniké, som i första meningen förklarar att "de svenska och sovjetiskauppfattningarna i en rad viktiga frågor sammanfaUer eller ligger näravarandra". Det kan vara riktigt - tUls vi kommer tUl exemplen i nästamening. För där räknar man upp det man tydligen är överens om, däribland"icke-inblandning i andra staters inre angelägenheter". Ang. innebörden av visst uttalande i den svensk-sovjetiskakommunikén vid utrikesministerns besök i Det intryck som de båda första meningarna i kommunikén gerär därför att principen om icke-inblandning är en sådan där de svenska ochsovjetiska uppfattningarna sammanfaUer. bestrider inte nu en sådantolkning. Jag tackar honom för svaret. Men vore det riktigt skulle antingen desovjetiska ledarna nu ha avskrivit Bresjnevdoktrinen, som just innebär en rättför att ingripa mot andra kommunistländer, eller också har Sverigegodtagit ockupationen av . Ingen av de tolkningarna är riktig.Sovjet vidhåller sitt grepp om , och vidhåller sinkritik mot ockupationen. Kommunikén är därför ett ovanligt motbjudande uttryck fördiplomatiskt hyckleri. Man låtsas att man är överens om en fundamental regelför samarbete mellan olika länder, medan alla inser att man egentligen mte allsär enig. Jag begär inte att man uttryckligen skulle ha slagit fastatt våra länder har olika mening på den här punkten. Jag är för utvidgatsamarbete med på olika plan. Vår neutraUtetspolitik stärks avhyggliga relationer med stormakter med oHka poHtiska system. Och en viss typ avansträngd artighet är en nödvändighet, också när man kommer in påkontroversiella frågor. Men, herr talman, den här kommunikén har gått för långt.Den försöker släta över en grundläggande åsiktsskUlnad mellan ochSovjetunionen. Det måste kännas hårt för t. ex. flyktingar från här ilandet att läsa de båda meningarna i kommunikén. HerrWickman, var detta hyckleri verkligen nödvändigt? Om man läser den kommuniké som utfärdadesefter överläggningarna mellan mig och i , finner man att deninleds med en alhuän deklaration att vi hade funnit att våra synpunkter påmånga internationella frågor sammanföll eller låg nära varandra. Kommunikéninnehåller en rad exempel på sädana frågor. Jag kan här erinra om en del avdem. Vi är bl. a. överens om nödvändigheten av att aktivtutnyttja föreliggande möjhgheter för ytterhgare avspänning i , att åstadkommaallmän och fullständig nedmstning, att uppnå förbud mot kärnvapenprovunderjorden och mot kemiska vapen, att stärka roH somvärldsorganisation för upprätthållande av internationell fred och säkerhet.Självfallet kommer vi också in på de bUaterala förbindelserna. Det är naturhgtoch i sista hand det väsentligaste i en sådan här bilateral kommuniké, men jagskall i varje fall inte i denna replik gå in på detta. Det som har chockerat är att till de frågordär våra uppfattningar sammanfaller också hör anslutning till principen omicke-inblandning i andra staters inre angelägenheter. För en Hten nation somSverige är denna princip viktig. Det är i vårt intresse ocksä att få till stånddeklarationer av denna typ. Det är därför den omnämns i denna kommuniké. Men då säger : Ja, men detta är ju ettutpräglat svenskt-sovjetiskt diplomatiskt hyckleri. okunnig omatt dessa FN:s principer om icke-inblandning Hgger tiU gmnd för detförberedelsearbete som pågår för en europeisk säkerhetskonferens. Deprinciperna upprepas i de dagordningsförslag som kommer bäde frånWarzawapaktsstaterna och från . De återkommer också och detär kanske ännu viktigare i de bilaterala kommunikéer som är det sedvanligaresultatet av sovjetiska regeringsbesök i utlandet. Exakt samma formulering, , som förekommer iden svensk-sovjetiska kommunikéen förekommer också i den dansk-sovjetiska och iden norsk-sovjetiska kommunUcén liksom i den kommuniké som utfärdades avpresident och i . Den svenska kommunikén innebär därföricke några sensationer, och jag tycker i och för sig att detta är värdefuUt. Enkommuniké utfärdad efter ett svenskt ministerbesök i skaU helst ickeinnehålla nägra sensationer. Däremot, , skuHe det ha varit en storsensation om dessa deklarationer inte hade upprepats i den svensk-sovjetiskakommunikén. Jag vet inte vad med sitt angrepp på dennapunkt är ute efter. Jag har mycket svårt att se det som ett seriöst inlägg idiskussionen vare sig om den europeiska säkerheten i allmänhet eller om denallvarliga frägan om våra relationer med . Måltavlan för herrAhlmarks angrepp är icke bara den svenske utrikesministern utan den är, somframgår av vad jag anfört, också utrikesministrarna i , och fleraandra länder. Ang. innebörden av visst uttalande i den svensk-sovjetiskakommunikén vid utrikesministerns besök i Det är alldeles riktigt, som säger, att man idenna kommuniké redovisar flera konkreta saker som man är överens om. Vad jagtagit upp är en punkt där vi uppenbarligen inte är eniga, nämligen principen omicke-inblandning i annan stats inre angelägenhet. Den tolkar vi ju helt ohka.Bresjnevdoktrinen innebär något helt annat än det som ständigt slagitfast, också i officiella uttalanden. Men ändå är det meningen att man skalltolka denna kommuniké sä, att vi är överens om principen om icke-inblandning iandra staters inre angelägenheter. säger att anledningen tUl att det var såviktigt att ta med den här meningen är, att det är bra att få attskriva under på denna princip. Jag vet inte hur stort värde det har attSovjetunionen i en svensk-sovjetisk kommuniké skriver under på en princip maninte häller på. före inmarschen i skrev manunder en precis ilikudun formulering i deklarutionen från Kosygin och Erlandernär Kosygin var i . Tror att det utgjorde någon hämmandefaktor på de ryska soldaterna i ? Tvärtom sade ju den svenska regeringenefter ockupationen att nu helt struntade i detta uttalande ochdenna princip. Skall vi nu fortsätta att vara illusionister i den sämre skolanoch skriva att vi är överens, när alla vet att vi inte är det? Jag tycker att det är ett sätt att undvika sakdebatt genomatt hänvisa till att det eventuellt funnits liknande uttalanden i kommunikéerfrån andra länder. Jag har inte möjlighet att ställa andra utrikesministrartill svars för eventuellt hycklande uttalanden från deras sida. Ang. kostnaden för bevis om inlämnande av deklaration möjlighetatt diskutera med . Vad som hänt är följande. Ett land, , anseruppriktigt att ingen nation har rätt att blanda sig i ett annat lands inreangelägenheter genom att mUitärt angripa det och ockupera det. Ett annat land,, anser sig uttryckligt ha den rätten i halva , närutvecklingen i ett kommunistland tar sig former som inte gillar.De båda ländernas utrikesministrar har gemensamt slagit fast att man stårfast vid principen om "icke-inblandning i andra staters inreangelägenheter". De tycker helt olika men skriver helt lika. Jag upprepar:Det är ett ovanligt motbjudande uttryck för diplomutiskt hyckleri. Jag undrar om är medveten om vadsom ligger i hans anklagelse för diplomatiskt hyckleri i den här frågan.Anklagelsen innebär, om det finns något seriöst i den vUket det är anledningatt betvivla, dess värre - ett underkännande av hela den förhandlingsprocesssom vi nu är mitt uppe i när det gäller den europeiska säkerhetskonferensen.Jag upprepar frågan som jag inte fick svar på i förra inlägg: Ärdet verkligen mening att jag i , när förslag framstäUdes omatt upprepa deklarationen om nödvändigheten av utt undvika icke-inblandning,skulle i motsats tUl min norske och min danske kollega - ha sagt till densovjetiske utrikesmmistern att den principen vägrar vi att skriva undertillsammans med ? Om ställer sig frågan pä detallvarliga sättet, så tror jag att han måste inse mycket klart vilket svaretär. Man driver icke utrikespolitik, , på samma sätt som herrAhlmark gör från talarstol. har själv redovisat att det inte råder nägontvekan beträffande den tolkning av principen om icke-inblandning,och på den punkten har jag ingen invändning. Den är känd i lika väl somi . Vi ger uttryck för vår tolkning och för värt understrykande avnödvändigheten att respektera denna princip vid alla de tillfällen när viupplever att den kränks. Det gäller i fräga om och , ochdet gäller fastän aldrig tular om det också . Herr talmannen anmälde att herrAhlmark anhållit att tiH protokollet få antecknat att han inte ägde rätt tillytterligare anförande i denna debatt. Överläggningen var härmed slutad. § 3 Ang. kostnaden för bevis om inlämnande av deklaration Herr finansministern erhöllordet för att i ett sammanhang besvara dels i (fp), delsherr i (fp) i kammarens protokoll för den 16 februariintagna frågor, nr 69 respektive 71, och anförde: i har frågat mig om jaganser det vara tillfredsställande att avgift tas ut av den som avlämnar sindeklaration och begär inlämningsbevis. i har ställtsamma frågu. Vi har en ordnmg som innebär, att statligamyndigheter genom avgifter täcker sina kostnader för utfärdade expeditioner.Jag finner inget anmärkningsvärt i att detta gäller även när någon begär s. k.diariebevis beträffande inlämnad självdeklaration. kostnaden för bevis om inlämnande av deklaration i (fp); Jag fär på egna och iVarberg vägnar framföra ett tack till finansministern för svaret på vårafrågor, men jag kan givetvis inte uttrycka nägon tacksamhet för innehållet isvaret, som jag finner negativt. Finansministern anser det inte anmärkningsvärt att manmåste betala för att få ett inlämningsbevis. EnHgt min mening är detta enmycket ovanlig ordning. Jag tror inte att någon annan än staten skulle kunnakomma pä en sådan idé som att man skall betala för att få ett inlämningsbevis.Om man inte lämnar in sin deklaration , kan man åläggas betala enstraffavgift pä , och det innebär före skatt , ettbetydande belopp. Det måste i detta nya läge vara ett intresse för deklarantenatt verkligen få ett bevis för att han fullgjort sin skyldighet. I annat fallär han ju fullständigt rättslös. Om hans deklaration skulle råka kommu på sidunav någon anledning står hun helt rättslös inför kravet på straffavgift, när haninte kan förete ett bevis för att han inlämnat deklaration. Det finns såvitt jag förstår inget annat sätt att få ettsådant bevis än att han erhåller ett inlämningsbevis från den lokuluskattemyndigheten. Men för att få detta bevis, som han oundgängligen behöver,skall hun . Jag finner det alldeles orimligt, herr finansminister, attdet skall behöva vara på det sättet. Ätt jämföra detta med andraexpeditionsä-hgganden som våra statliga myndigheter har, tycker jag intehåller. Detta är nägot alldeles speciellt, och jag tycker att man ocksä skullebehandla det annorlunda, sä att den skattskyldige slipper betala denna avgiftför att fä inlämningsbevis. Jag skulle gärnu vilja vädja tUl finansministern attompröva sin ståndpunkt i denna fråga. Jag tycker att i togtill en hel del överord i sitt svur. Den utgift hun tulur om är ochinte någru 300. Betalar man får man från den lokalaskattemyndigheten, alternativt , ett bevis för att man inlämnatsin deklaration. Efter ett speciellt beslut frän Kungl. Maj:ts sida den 28januari gäller 10-kronorsavgiften även för den som viU ha verifikationerpå att han inlämnat ett flertal deklarationer, under fömtsättning att hunförtecknut ett antal deklarationer på en särskild lista. Ingen kunsägu utt det är någon orimlig avgift. Man unlitar en offentlig 1* protokoll 1972. Ang. kostnaden för bevis om inlämnande av deklaration myndighetvars anställda påläggs en extra arbetsuppgift för att utfärda dessadiariebevis, och dä tycker jag som jag sagt i svaret att det är rimligt att munbetalar för det. Förseningsavgiften som anför i denna fråga äringenting som förändrat situationen eftersom det även tidigare, innanförseningsavgiften fanns, var belagt med böter att inte inlämna sin deklarationi vanlig ordning. i (fp); Det var ingalunda några överord frän minsida. Jag talade om den straffavgift som man får erlägga om man inte lämnar indeklarutionen , och den är, herr finansminister, , vilket alltsåmotsvarar en intjänt lön på ca . Vi kommer ändå inte ifrån att härskett en väsentlig skärpning, även om det ocksä tidigare funnits möjligheteratt utdöma böter. I det läget vill deklaranten ha ett inlämningsbevis, men föratt fä det måste han betala . säger finansministern; Ja, ja, men om man lämnar inmänga deklarationer, så kostur det ändå bara . Vad hjälper det denenskilde deklarunten som har en enda deklaration! Betyder detta att finansministernmenar att man skall samla ihop deklarationerna för en hel fastighet eller enhel by och lämna in dem gemensamt för att pä så sätt undgå den där tian? Kandet vara rimligt att lägga upp problemet på det sättet? Jag tycker att man bör få lämna in sin egen deklarationoch få ett bevis för att man lämnat den utan att behöva betala för detta bevis.Ett system av det slag som det här är fråga om tUlämpas inte i något annatsammanhang, herr finansminister. Vi får våra inlämningsbevis pä posten utan kostnad.Vi får dem i alla andra sammanhang. Vi får kvitto i affärerna utan kostnad. Menjust när man skall klara upp sina förhållanden med staten skall man betala föratt få ett kvitto. Är det rimligt? Det tycker inte jag. i envisas med att talaom . Avgiften är ju och inte . Vill man varagaranterad att inte behöva betala i böter erlägger man förett diariebevis. Följaktligen är kostnaden . Det bör även herrWestberg i kunnu begripa. Sedan kun mun inte utan vidare göra jämförelser medposten. Den tar sina inkomster pä andra vägur och har funnit det förenligt medsin service gentemot kunderna att lämna kvitto pä andra avsnitt utun speciellaavgifter. Lokala skattemyndigheter och länsstyrelser är inga affärsdrivandeverk som tar in några specifika inkomster. Men belastar mun deras personal medextra arbete och det är ju dettu som det är fräga om är det rimligt att manbetalur den här tiun. Det är inte ulls ovunligt utt en person svarar förinlämningen av fleru deklurutioner. Jag har för egen del lämnat indeklarationer för sex personer innevurunde år. Om man är väldigt rädd ompengarna och vill spara den här tian eller dela upp den på tio personer sä attdet blir per skaft, har säkerligen organisationstalangnog för att klara av det. Överläggningen var härmed slutad. Herr försvarsministern ordet för att besvara i (c) i kammarensprotokoll för intagna fråga, nr 99, och anförde; i har frågat mig omjag är medveten om att det förekommer att stridsvagnar stär förvarade under barhimmel utan tillsyn pä grund av att det vid övningsfältet inte finns garage fördem och vUka åtgärder jag avser att vidta för att uppnå säkrare förvaringssätt. Jag är medveten om vad avser. Stridsvagnartransporteras ofta i början av en arbetsvecka till övningsområdet, och för attspara arbetstid och transportkostnader fär vagnarna stå kvar där under veckan.Under den tid då övningur inte pågår är vugnurna lästa och aHa vapenfunktionerblockerade. Stridsvagnar som är uppställda pä detta sätt ingår i debevakningsobjekt som skall avpatruUeras uv kasernvakt eller motsvarandevakt-styrka. Särskilda sambandsanordningar har på vissa ställen byggts ut föratt underlätta sådan patrullering. Enligt min uppfattning finns ingen anledning att vidtanägra ytterligare åtgärder för att uppnå säkrare förvaringssätt. Kostnadernaför att bygga garage motsvaras inte av den ökade säkerhet som detta skuUe kunnainnebära. Ang. förvaringen av stridsvagnar HerrBÖRJESSON i (c); Jag ber att fä tacka för svaret. Min fråga föranleddes av att jag vid flera tUlfällen frånallmänheten har gjorts uppmärksam på att stridsvagnar står ute på övningsfältenutan nägon tillsyn. Det har sagts att en stridsvagn bör kunna tåla bäde vind,regn och kyla och de påfrestningar som den kan utsättas för ute på fälten. Menenligt min uppfuttning ökus hällburheten och livslängden om stridsvagnenförvarus i garage, och det är en dålig hushållning med de storakapitalinvesteringar som det här är fråga om att stridsvagnar under lång tidstår oskyddade på övningsfälten. Jag vUl uttala min tillfredsställelse över att man enligttidningsuppgifter har löst garugefrägun för de stridsvagnar utanför somnärmast föranledde min fråga till försvarsministern. Äv försvarsministerns svurframgår emellertid att det även på andra håll förekommer att stridsvagnar stårute utan tillsyn, visserligen låsta men dock utan tUlsyn under bar himmel. Jagtycker för min del - jag anlägger rent praktiska synpunkter att det bör varasäkrare att låta dem stå i garage, lät vara enkla sådana, än att låta dem ståute pä fälten. Jag tänker i detta sammanhang på riskerna för sabotage. Vidarebör man ta hänsyn till den tjänstgörande militärpersonalen. Det är väl bramycket trevligare för den att kunna hämta stridsvagnarna i ett garage än ute påett fält. Jag ber änen gång att få tacka för svaret. Överläggningen var härmed slutad. Om flyttning av LKAB.s huvudkontor till § 5 Omflyttning av till Herr industriministern ordet för att besvara (vpk) i kammarens protokoll förden intagna fråga, nr 68, och anförde; har frågat mig om jug införriksdugen vill redovisu vilku åtgärder som vidtugits med anledning avriksdagens beslut att rekommendera flyttning av LKÄB;s huvudkontor tillNorrbotten. Maj:t överlämnade riksdagensskrivelse 1971:195 med anledning av näringsutskottets betänkande 1971:20 angåendeförläggningen av till för att av bolagetbeaktas vid övervägandena rörande den framtida lokaliseringen av kontoret. Inom pågår bedömningar av konsekvenserna av olikaorganisationsalternativ. Bedömningarna görs mot bakgrunden av dels övervägandenom diversifiering av LKÄB;s verksamhet, dels frägan om den administrativa ochorgunisutorisku samordningen av all mineralexploatering. Vidare pågår enutredning inom industridepartementet om den lämpligaste organisationen förprospektering och förvaltning av statens gruvegendom. Jug räknur med att utredningen inom departementet ochorganisu-tionsbedömningarnu inom under innevarande år skaU ge underlag bl.a. för en bedömning av frågan om den framtida lokaliseringen av bolagetshuvudkontor. HerrLÖVENBORG (vpk); Jag ber att få tacka industriministern försvaret. Bakgrunden till att jag ställde frågan är den att jag och andra harkontaktats av gruvarbetare som har ansett det angeläget att man forskade ensmula i det här sammanhanget. De tycks själva ha försökt göra det men utanstörre framgång. Deras intryck har varit att LKAB-styrelsen mycket motvilligthar hundlugt rekommendation om flyttning av LKAB-kontoret.Industriministerns svur skingrude en del uv derus misstankar pä den punkten. Frägan om flyttning är inte nägot somspeciellt angår gruvarbeturnu, men de är extru intresserude. En sådan flyttningvar ju ett framträdande krav under den stora gruvarbetarstrejken, och förfolket i hur det ulltid förefallit tämligen egendomligt att detstatliga , som har huvuddelen av sin verksamhet förlagd till ,skall ha sitt huvudkontor i . Bukgrunden till min fråga är alltså den tystnad som harvilat överdel helu efter riksdugens rekommendation men också utt jag har lästen intervju med styrelsens ordförande, , där denne framhöll att manbara hade snuddat vid saken men inte gjort någonting särskilt, som hanuttryckte det. Det visar ju inte på någon större entusiasm. Det är därför medtillfredsställelse jag ber att fä tacka för industriministerns svar. Överläggningen var härmed slutud. forskningen rörande industrinedläggningarna i och Herr inrikesministern ordet för att besvara i (fp) i kummarens protokollför intagnu frågu, nr 93, och anförde: i har frågat mig om jagär beredd att försäkra utt den pågående forskningen ungående verkningarna avindustrinedläggningarna i och kan fullföljas. Är 1967 ställde ca tillförfogande för en undersökning i regi rörunde verkningarna av vissaindustrinedläggningar i och . Mellan styrelsen och PA-rådetrådde full enighet om kostnadsramen för undersökningen. Undersökningsarbetethar endast resulterat i en diskussions-promemoriu och nägra kortastatistiska sammanställningar. En redogörelse för förhållandena ett är efterde i undersökningen ingående nedläggningarna har utlovats inom den närmastetiden. Först när dennu föreligger unser sig urbetsmurknudsstyrelsen kunna taställning till frågan om undersökningsarbetets fortsuttu bedrivande. Ang. forskningen rörande industrinedläggningarna iVärmland och HerrERIKSSON i (fp): Skälet till utt jug hur tugit upp dettuproblem är att många har ställt sig frägan hur man kan starta ettforskningsprojekt av den här typen ett forskningsprojekt som mun troddemycket på, som mun väntade skulle ha stort värde när det gällerindustrinedläggningur i fortsättningen och som mun sutsude rätt mycket pengarpä - för att sedun just i slutskedet riskera att det inte genomförs pä gmnd avmedelsbrist. Jag mäste säga att detta påminner i viss mån om en gammalfarbror i min burndom, som övertuludes att gå till läkare. När han kom därifrånoch berättade vad läkaren tog betult och hur mycket det kostade att fä ettrecept utskrivet - han var väldigt ledsen över dessa kostnader - så sade nägon:"Men sedan fick du väl extrautgifter för medicin?" - "Nej,"sade farbrorn, "den köpte jag aldrig ut, det blev tillräckligt dyrtändå." Det som alltså skulle ge resultat av läkarbesöket fullföljde hanaldrig. Nägot liknande gäller det här. Man har givit ett uppdragtill en forskargrupp, och de summor man har ställt till förfogande ter sigmycket stora för en lekman. Men i slutskedet backar man ur. Man är mycket näruatt få frum ett resultut men riskerar alltså att inte fä det pä grund UVmedelsbrist. Jag skall inte gä in pä detaljerna, för jug kan dem inte.Jug har dock en känsla av att det i inrikesministerns svar finns en underton avbesvUcelse över att resultatet inte har blivit vad hun väntat. GeneraldirektörBertU har ju i klartext sagt ifrän att han är besviken över resultatet.De synpunkterna kan jag inte bemöta, men jag tycker utt det för.en lekman, förbygdens folk och för de anställda, som väntar sig mycket uv den härutredningen, är beklagligt om den skull uvbrytus . I sistu meningen uv inrikesministerns svar sägs utt manskall återkomma, och jag vUl fråga om jag får tolka det så att man ändå hållerden Ang. forskningen rörande industrinedläggningarna iVärmland och härforskningen levande och att det finns ett hopp om att den skall slutföras.