prot · FV09136 · 1972-12-31 00:00:00 — "Här ligger, enligt rain mening, ett av de storaeffektivitetsproblemen i dagens och framtidens samhälle. Det är troligen inteinom industrin som man finner de stora bristerna i effektivitet . Där äreffektivitetsnivån redan utomordentligt hög. Om raan i från statsmakternassida verkligen vill öka effektiviteten" i svenskt näringsliv, är detenligt min mening uppenbart att de insatserna i första hand bör sättas in inomden offentliga sektorn själv." Jag har iinterpeUationen belyst min tes med några exempel. Ang. byråkratin i den samhälleliga verksamheten Ang. byråkratin i den samhälleliga verksamheten inteytterligare beröra dem, eftersora de redan på detta sätt finns i kammarensprotokoll. I stäUet vUl jag berätta om en liten obetydlig upplevelse för ettpar månader sedan, som ett bra exempel på vad jag tycker är perfektionism iöverkant. Jag gjorde en tjänsteresa till Helsingfors.Hemma igen bad jag en tjänsteman på vederbörande verk om enreseräkningsblankett. Man var vänlig nog att erbjuda sig att skriva ut minlilla enkla reseräkning, och jag lämnade uppgifter om restider och utlägg säratnågra verifikationer. Men det var minsann inte någon liten enkel reseräkningjag fick tiUbaka för underskrift. Den bestod nämligen av ensammanstäUningsblankett i tre exemplar med två bilagor, som vardera skuUe varai fyra exemplar -aUtså 11 A4-sidor för en räkning på några få hundra kronor.Nederst på sammanställningsblanketten finns fem rutor för anteckningar av defem tjänstemän som, sedan räkningen lämnats in, har att behandla den. Där skaUgöras antecknmgar om aUmän granskning, specialgranskning, attest, kontering ochutanordningsbesked. DärtUl kommer naturligtvis bokförings- ochutbetalntngsrutiner. Jag försäkrar att det vill till ett rätt storträkningsbelopp för att inte kostnaderna för de minst sju tjänstemän, som haratt behandla räkningen, skall överstiga detta belopp. Men låt mig gå över till den andra typ av nackdelar somkan bli följden av för mycket formalism och perfektionism i förvaltningen. Detgäller risken för att den allmänhet, som förvaltningen skall betjäna, fårsvårighet att finna sig tUl rätta och erhålla den hjälp som är avsedd att ges.Det får inte vara så som en känd person påstått, att "allmänhetenskontakter med det alltmera gigantiska byråkratiska maskineriet är komplicerat,tidsödande och humörförstörande". Statsministern har i svaret också berörtdenna fråga, och jag har inte något att invända mot de åsikter han uttalatdärvidlag. Det kan i detta sammanhang vara av intresse att erinra omatt i talet vid trontUlträdet Hans Majestät Konungen uttaladeatt han önskade att de statliga tjänstemännen skulle vinnlägga sig om justdenna generösa och från allt "formskäreri" fria inställning tillaUmänheten. Om vi skaU kunna leva upp till det målet behövs verkligen enständig vaksamhet och en kontinuerlig översyn av förvaltningens olika grenar. Med den inställning statsministern ådagalagt iinterpellationssvaret tror jag mig förstå att han delar mina åsikter. Jagtackar än en gång för svaret. Jag beklagar naturligtvis utomordentligt attherr först fick svaret. Sakförhållandet är att mUt svar påfredagseftermiddagen sändes i två exemplar, ett tUl bostad, ettUll . Tyvärr tycks intetdera av dessa exemplar ha nått fram till herrTuresson förrän . Detta lilla missöde kan ju vara en illustration till taletom perfektionism i den statliga verksamheten. Förmodligen - om man hade satt igång ett energiskt ringande till olika adresser där kunde tänkasuppehålla sig - hade det varit möjligt att något tidigare få ut papperet tillherr . Men då hade ju med fog kunnatsäga att kostnaderna för att få tag på interpellanten översteg värdet avinnehållet i det svar sora avlämnades - eller han hade kunnat anföra någonannan aspekt på frågan. Jag beklagar alltså att fick svaret så sent,men det illustrerar också på sitt sätt vårt debattämne. Sedan har jag inte mycket att invända mot i övrigt och jag är ganska överens. Vi måsterationalisera den statliga verksamheten för att nå ett högt mått aveffektivitet. Jag har studerat förvaltningar i många länder och även akademisktstuderat förvaltningsrätt i annan nation, och jag har den bestämdauppfattningen att svensk förvaltning är högt rationaliserad och effektiv. Mendet krävs ju ett ständigt arbete här, och man måste ha förståelse för dessasträvanden. har ju själv, såsom ledamot av styrelsen förstatens järnvägar, ständigt ställts inför problemet och på ett förtjänstfulltsätt i för exakt stått för sitt krav på rationalitet istatens järnvägars verksamhet. förefaller det som om ett årförsenat skulle avgå med en seger på det området, och då får vi väl ömsesidigtgratulera varandra. Eftersom man i en del fall inte har de affärsmässigamåtten på förvaltningens effektivitet måste det pågå ett ständigt rationaliseringsarbete.Exemplet med reseräkningen lät ju skräckinjagande, och jag vill understryka attvi skall undvika byråkratisering. Jag tror att i sin interpellation aUtförhårt angrep blanketter. Vi har gjort htet jämförande studier, och det ärrUctigt att det florerar blanketter i den statUga verksamheten. Men de är för att rationalisera och för att förenkla. a.uppmärksammat att i finns någonting på 550 blanketter. Vigjorde ett stickprov i en av våra stora affärsbanker dock inte den största-och fann att den håller sig med 1 400 ä 1 500 olika blanketter. De som arbetarmed framställning av blanketter - det finns ju sådana anser att 1 000 å 1 500blanketter inom ett storföretag är normalt. Man får kanske vara htet försiktig med att alltför hårtsvänga färlan över blankettraseriet, även om jag med glädje ser att varjeonödig blankett försvinner. Jag skuUe vilja erinra om ett uttalande i en vetenskapligavhandling som skrevs för en del år sedan. Det står så här; "De iakttagelser som gjorts ger inte stöd för denuppfattningen, att vare sig de offentliga förvaltningsorganen eller de enskildaföretagen kunna göra anspråk på någon obestridlig överlägsenhet i vad manskulle kunna kalla 'teknisk' effektivitet. På många områden ha de uppenbarligenen hel del att lära av varandra. Påtagligt är också att den permanenta civilastatsförvaltningen i dessa hänseenden genomgått en stark utveckling undersenare år. De generaliseringar som bruka förekomma (särskUt från det enskUdanäringslivets sida) te sig knappast motiverade av de faktiskaförhållandena," Den som skrev dessa kloka ord, som jag tror är giltigaännu , var professor i statskunskap och blev också högerledare - det varGunnar , Ang. byråkratin i den samhälleliga verksamheten Ang. byråkratin i den samhälleliga verksamheten Allra sist skulle jag helt vilja vända på frågeställningenoch säga: Vi skall vara rationella, vi skall vara effektiva. Men harju de offentliga organen i mycket stor utsträckning direkt kontakt medaUmänheten, och där kan människan sora står aUmänheten till tjänst aldrigersättas av maskiner. Jag har ibland ett intryck av att våra förvaltningsorgan,pressade av bristen på anslag och i sin strävan att vara effektiva, satsar såhårt på rationaUseringar att en del av de mänskliga aspekterna kommer i kläm.Sådana verksamheter där man direkt skall tjäna raänniskor kommer alltid attförbli ganska personalintensiva. Är de inte det, så kan de inte heller fungerapå ett riraligt sätt. Den balansen bör vi också få in i bilden. I övrigt vill jag emellertid helt instämma med herrTuresson. Vi måste inom förvaltningen ha en strävan efter rationalisering ocheffektivitet, och vi bör så långt som möjligt undvika formalism ochformskäreri. Och med "så långt som möjligt" menar jag då att vi alltidmåste värna rättstrygghetens krav. Slutligen får tjänstemännen - som gör ett fint jobb i dethär landet aldrig glömma att deras uppgift är att tjäna medborgarna, atttjäna den allmänhet som gemensamt har bestämt att vissa uppgifter skall lösasav det allraänna. HerrTURESSON (m); Inte heUer har jag egentligennågonting att invända mot vad statsministern säger, men även med risk att verkaagerande i vänliga veckan vUl jag komraentera det sagda litet. Vad den försenade distributionen angår kan ju missödeninträffa. Jag satte själv i gång ett energiskt ringande både och påsöndag för att söka få besked om huruvida svaret skulle komma mig till banda,eller om jag skulle behöva resa till med ett tidigare tåg. Och jagraåste säga, herr statsrainister, att jag betraktar inte det ringandet ochkostnaderna för det som något onödigt. Det hade ju varit att undervärderastatsministerns svar, om jag hade gjort det. Vidare är det klart att vi måste ha blanketter och att deär till för att förenkla. I det verk där jag själv arbetar har vi väldigtmycket blanketter. försöker vi få bort en del av dem, men det kommeralltid nya. Och att de sora gör blanketterna - det är ju ett särskilt yrke nuatt göra blanketter - gärna ser att vi har många blanketter både i statlig ochi enskUd förvaltning är helt naturligt. Men när man handskas med blanketternafår man försöka begränsa antalet och användningen så raycket sora möjligt. Att maskiner inte kan ersätta människor som har ettservicebetonat jobb gentemot allmänheten är helt klart. Där vill jag särskiltsäga att datorer är rätt livsfarliga, ty datatekniken och datorerna kananvändas av människor som vill bli av raed besvärliga frågor från allmänheten.Det finns exempel på det. Då hänvisar man bara till att det går inte in idatorns system. Därigenom har man mycket bekvämt avvisat ävenberättigade invändningar. Lika klart är att tjänstemännen skall tjäna allmänheten,och jag tycker det var bra att statsministern uttalade detta på det sätt hangjorde. iblandkommer tjänstemännen ändå i besvärliga mellanstäUningar. Det händer också imitt civUa jobb. Där skall man dels vara företrädare för samhällets intressenvid tillämpningen av lagstiftning, sora raånga gånger är restriktiv mot enskUdamänniskors handlingsfrihet, dels undvika att bara säga nej på grund av dennalagstiftning och i stället försöka finna alternativ, så att människor i någonmån kan förverkliga sina önskemål. Den formen av mellanställning mellansamhällsintresset och servicemannens uppgift är som sagt ibland ganskabesvärlig. Men det är den besvärliga uppgiften sora är ägnad att ge ett arbeteoch en tjänst ett särskilt innehåll, som gör det tjusigt att syssla med den. Ang. könsfördelningen inom det offentliga utredningsväsendet Överläggningen var härmed slutad. § 6 Ang. könsfördelningen inom det offentligautredningsväsendet Herr statsministern erhöllordet för att besvara fru andre vice talmannen () den 1november framställda interpellation, nr 200, och anförde: har frågat mig om jag delaruppfattningen att andelen kvinnor är för låg i de offentliga utredningarna,vilka åtgärder jag är vUlig vidta för att få bättre jämvikt mellan raänoch kvinnor i det offentliga utredningsväsendet och vUka åtgärder jag är bereddatt vidta raed snar verkan. Svaret på fm Nettelbrandts första fråga är ja. Andelenkvinnor i offentliga utredningar är för liten. Detta förhållande speglar den bristande jämställdheten förkvinnorna i samhäUet över huvud. Det är i stor utsträckning politiska partier samtorganisationer på arbetsmarknaden och i näringslivet som föreslår ledamöter iutredningar. Utredningsledamöter rekryteras dessutom från förvaltningen. Påalla dessa områden av samhällslivet är kvinnorna otUlräckligt representerade.Detta fär sitt genomslag i utredningarnas sammansättning. Interpellantensfrågor understryker nödvändigheten av målmedvetna ansträngningar för att ökakvinnornas aktiva medverkan på samhällets olika områden. Det är ett krav somriktar sig till poUtiska partier, organisationer, offentlig förvaltning ochnäringsliv. Jag anser att man vid tiUsättandetav utredningar bör särskilt beakta intresset av en vidgad kvinnorepresentation.Det sker också i många fall. Det föreliggande materialet ger emellertid klartbesked ora att ytterligare skärpt uppmärksamhet erfordras. Detta är ocksåregeringens avsikt. Det är min förhoppning att detta angelägna önskeraål ocksåbeaktas av dem sora läranar förslag till ledaraöter i utredningar. Fru andrevice talmannen (): Jag ber att till herr statsministern fåframföra mitt tack för svaret pä interpellationen. Det var ett kort svar, men det innehåller enligt minmening - ehuru litet svårframpressat något av en syndabekännelse. könsfördelningen inom det offentliga utredningsväsendet faktum attandelen kvinnor i offentliga utredningar är för liten. verkar det somom ingen kunde ha ett mindre inflytande över hur utredningarna ser ut änregeringen, som tillsätter dem. Det är på de poUtiska partierna, påorganisationerna på arbetsmarknaden och i näringslivet och på den offentliga förvaltningensom det enligt statsministern huvudsakligen beror att det sett ut somdet gjort, och det är till dem våra krav och förhoppningar om en förändringskall riktas. Jag är naturligtvis tacksam för att statsministern genomdet material som jag har presenterat i interpellationen blivit på det klara medatt ytterligare skärpt uppmärksamhet erfordras för att åstadkomraa någonkönsutjämning i utredningarna. Men jag måste tillstå att jag är förvånad ochnågot besviken över att statsministern, som gärna talar om kvinnans jämlikhetoch om att pohtik är att vilja, inte själv insett vad som behövtgöras och vad statsministern själv både kunnat göra och kan göra för attförändra den här verkligheten. Svaret på rain interpellation är mycket kort: en och enhalv sida med halva rader och ganska halvhjärtade formuleringar. Det är ju intepå något sätt jämförbart med det oratoriska mästerstycke som statsministernpresenterade under punkten Kvinnans jämlikhet på den socialdemokratiskapartikongressen. Det finns i det talet så raycket av vackra och riktiga tankarom kvinnorna, så mycket av sanning kring kvardröjande fördomar, så mycket omförhoppningar om förändringar, men det slår en med häpnad att de häruttalandena har gjorts av den främste representanten för en regering, som haft40 år på sig att förändra den verkligheten. Man frestas nästan att säga godmorgon och välkommen herr statsminister tUl uppvaknande inför alla deuppgifter som väntar för att förändra kvinnornas situation. Låt mig citera några rader ur statsministerns tal päpartUcongressen: "Ännu efter den kvinnliga rösträttens genomförandeär kvinnorna starkt underrepresenterade i politiska instanser och iorganisationerna. Kvinnorna måste kraftigt öka sin egen aktivitet, politisktoch fackligt. Vår uppgift är att helhjärtat och gemensamt stödja dem i dennasträvan." Men har det inte slagit statsministern attsocialdemokraterna under fyra femtedelar av denna långa tid har haftmöjligheter att påverka utvecklingen? Är det verkligen kvinnorna själva somskall förändra den och sedan få ett högaktningsfullt stöd av regeringen? Är detinte regeringen, som bör vara pådrivande i förändringarna, dels därför att detär ett rättvisekrav från kvinnorna, dels därför att man ur samhäUets synpunkthar allt att vinna på att bättre ta tUl vara också kvinnornas oUkartadekapaciteter? När statsministern säger att kvinnorna är otillräckligtrepresenterade i förvaltningen, är det en klart felaktig upplysning. Kvinnorfinns rikligt företrädda i förvaltningen. Men det är riktigt att det har förtsen sådan befordringspolitik att kvinnorna i förvaltningen huvudsakligen sitterpå de lägsta posterna, och vem kan åstadkomma förändringar över hela det fälteti de här frågorna bättre än just regeringen? Det är däremot riktigt, som statsministern säger, attkvinnorna är starkt underrepresenterade i de politiska instanserna. I debeslutande församUngarna är 13, 14, kvinnor en normal siffra, ochalla är ju numeraöverens om att den proportionen är mycket otillfredsställande. Men regeringenkan, det vUl jag gärna säga, ju inte göras ansvarig för att dessa siffror är såpass dåliga. Där har vi alla ett ansvar. Däremot tycker jag mig ha rätt att göra regeringenansvarig för att procenten kvinnor just i de statliga utredningarna inte baraär Uka dålig utan t. o. m. ännu mycket sämre. Där har verkligen regeringen haften exklusiv raöjlighet att påverka utvecklingen, och det är såvitt jag vet detklart sämsta område vi kan hitta ur kvinnornas synpunkt. Endast ungefär dryga 7procent är där kvinnor. Av svaret att döma ligger knappast något av ansvaret fördetta på regeringen själv. Ansvaret skjuts huvudsakligen över till partierna,organisationerna, näringslivet och förvaltningen. Men inte är regeringen såfjärrstyrd när det gäller tUlsättning av utredningar. Det är klart att det gesmöjlighet på olika håll att nominera namn, men i många fall - kanske de aUraflesta, det vågar jag inte ha någon bestämd mening om tUlsätts ju bådepolitiker och andra efter regeringens eget huvud. Har det t. ex, hänt attregeringen, när man lämnat önskemål tUl olika partier eller organisationer omvissa kvalifikationer, också uttalat att man helst ser en kvinna, som uppfyllerangivna krav, och går det i så fall att exemplifiera något sådant faU? Jag måste visserligen tillstå att jag personligen är ochalltid har varit mycket negativ tiU att blanda in könstänkande när det gälleratt fmna en person som är lämplig för en viss uppgift, men det kan varamotiverat ibland för att bryta vissa slentrianer. En enkel fråga om man kundehitta en kvinna med samma kvalifikationer borde väl på det här fältet inte havarit ur vägen. Det är just det förhåUandet att utredningarna över helaUnjen visar ett och samma mönster som gör det motiverat att reagera. Om detgällt t. ex. någon enstaka utredning vore det ju naivt att komma och tala oralUca könsmässig fördelning. Har statsministern t. ex. gjort några försök att fånågon kvinna till folktandvårdsutredningen eller tiU utredningen omtandvårdsförsäkring? Hur kan det vara möjligt att regeringen inte bland de 26männen i samarbetsorganet för åtgärder mot ungdomsbrottsligheten velat ha meden enda kvinna? För det har väl inte varit så att det inte har gått att få tagpå någon som varit lämplig och kvalificerad? Möjligen kan det bero på att denhuvudsakligen består av en samling generaldirektörer, och tUl sådanabefattningar har ju regeringen utsett enbart män. I pensionsålderskommittén eUer i sjukpenningutredningenskulle ju kvinnor, inte mmst de hemarbetande, ha haft speciella synpunkter attbevaka. Men har statsministern haft någon ambition att blanda upp de 23herrarna? Jag tror inte alls att kvinnors synpunkter i gemen ärannorlunda än männens, men det finns faktiskt områden där kvinnorna raer ellermindre dominerar, och det finns frågor där kvinnor mer eller mindre hargemensamma ståndpunkter, t. o. ra. Jag vågar t. ex. påståatt den viktiga frågan om individuell beskattning inte hade fått så erbarmUgtdålig belysning i den stora skatteberedningen om det funnits några kvinnor raedbland de 21 herrarna, och därmed hade säkert inte Ang. könsfördelningen inom det offentliga utredningsväsendet 2 protokoll 1972 Nr 136-137 Ang. könsfördelningen inom det offentliga utredningsväsendet heller denvUctiga frågan förhalats så länge som skedde. sitter 15 herrar och funderar på de mindre ochmedelstora företagens problem. Ingen enda kvinna finns med, trots att vi harganska många kvinnliga egna företagare och dessutom många kvinnor somtUlsammans med maken driver ett företag och i just den egenskapen har alldelesspecieUa problem. Kvinnliga lärare på olika nivåer är det ju inte bara gottom utan de är i övervägande flertal. Nog är det väl då konstigt att inte enenda av dem fick plats i utredningen om lärarnas arbetsförhåUanden. I ochutrustningsprograrakomraittéerna för universitet och högskolor de s. k.LUP-kommittéerna finns det 56 raän och inte en enda kvinna. En övervägande andel av konsumenterna och affärsbiträdenaär kvinnor, men ingen var tydligen motiverad lör att utreda affärstiderna. Kvinnor duger i allmänhet bra till att städa hos destatliga myndigheterna, men de duger uppenbarligen inte tUl att utreda problemom samma städning. Kvinnor duger också mycket bra tiU alt skriva romaner,barnböcker och läroböcker, att vara skådespelare, designers och skulptriser,men de duger tydligen inte tUl att finnas raed bland de 18 utredarna om denupphovsrättsliga lagstiftningen. Det har också lyckats bra för kvinnorna att ta körkort ochatt vara både personal och passagerare på flygplan. Man skulle därför kunnatänka sig att även de skulle kunna ha några synpunkter och krav i körkortsutredningenoch i flygarbetstidsutredningen. KoUektivtrafiken är en vUctig fråga, som griper in i helavårt vardagsmönster. Men alla kvinnor har ställts utanför de 16 herrarnasutredningsarbete. Detsamma gäUer om en rad andra trafikutredningar. Inom sjukvården är det inte svårt att hitta duktigakvinnor med erfarenhet av sjukvården på olika nivåer, men i komraittén förAkademiska sjukhusets i utbyggande finns det endast 20 gubbar. I kreditupplysningsfrågor och i offentlighets- ochsekretessfrågor finns det ett aktivt intresse från kvinnohåll, men de bådautredningarna rymmer ingen kvinna utöver de 21 herrarna. Är inte, trorstatsministern, oron lika stor hos kvinnorna när det gäller möjligheten att iframtiden skydda sin personlighet från avslöjande datagenomlysningar? Statsministern sade på partikongressen att kvinnorna måstebU mera jämlika i fråga om lönesättning, och de måste bli mera aktiva i detfackliga arbetet. Inte kan man väl säga att regeringen aktivt bidrar tiU detgenom att stänga dera ute t. ex. från lönesysterautredningen ochförhandlingsutredningen? Om jag inte minns fel vUle statsministern inför sinkongress också hävda att det är vUctigt att bryta med gamla fördomar i fråga omkvinnorna. Jag tycker inte regeringen har föregått med gott exempel. I utredningar på den juridiska sidan hittar man kvinnornajust i utredningen om famUjelagstiftningen, trots att de kvinnorna skulle hahaft lika små eller Uka stora förutsättningar på vUket som helst annatjuridiskt fält. finns det typiskt nog åtta kvinnor, men jag har svårt föratt tänka mig, herr talman, att den kvinnliga docenten, adjunkten,ombudsmannen, seminarieläraren, LO-sekreteraren, fil. kand:en, byråsekreterarenoch universitetslektorn inte skulle vara användbara tiU annat än just attutreda barnstugor. Jag är snarare övertygad om att de på helt andra ochotraditionella områden också skulle ha gjort ett gott jobb. Varför då en sådan snedfördelning av de få kvinnor somfinns raed i utredningssammanhang? Den enda utredning som jag kan påminna mighar haft kvinnlig majoritet t. o. m. är servicekommittén. Där är för det förstaett av de två eller skall vi säga få? kvinnliga statsråden ordförande; detär ju förresten ganska ovanligt. För det andra finns där två kvinnligaforskningssekreterare och en kvinnlig departementssekreterare. Den fackUgaföreträdaren är just den såvitt jag vet enda kvinnliga LO-sekrete-rare somfinns. Och när regeringen skulle utse de två politUcerna tog raan en kvinna fråndet egna partiet och en kvinna från oppositionen. När statsministern på partikongressen, liksom så mångaandra gånger, sövde folket med visioner sade han bl. a,: "Även om raanskulle bygga all världens daghem och finaste bostadsmiljöer, åstadkomraer man ändåinte frigörelse för kvinnorna, om inte arbetet i hemmet uppdelas mellan man ochkvinna på ett förnuftigare sätt än hittUls och om inte attityderna tiU vad somär raanUga och kvinnhga uppgifter förändras," Tror statsministern verkligen att den rätta vägen attförändra de attityderna är att i utredningssammanhang just pricka in hemarbets-och boendeservicefrågorna som en typisk kvinnofråga? Det är när det praktiska handlandet inte står i samklangmed luftiga och lovande uttalanden i högtidliga sammanhang som jag tycker attdet är tillåtet, herr talman, att t, o. m, ta så starka ord i sin mun som atttala om att söva ned foUcet med visioner. Det finns sora statsministern har sagt en glädjandeaktivitet bland kvinnorna att bekämpa påtagliga orättvisor. Inte minst har dedärvid haft hjälp av de politiska kvinnoförbunden, av , av , av ochnaturligtvis sist raen inte minst av för familjefrågor och andraliknande på det fackliga området.