prot · FV09107 · 1972-12-31 00:00:00 — Jag för min del ställer samma krav pä domänverket som pä destora bolagen, och jag har den bestämda uppfattningen att det kan ifrågasättashuruvida man inte där har en övertro pä framför allt fördelarna med de storasammanhängande hyggesomrädena. Jag har en känsla av, herr talman, att det förvarje ny skogsmark som staten och de stora bolagen förvärvar kommer att bliännu mera av stora sammanhängande kalhyggen. Jag vill ocksä ge en synpunkt pä kalhyggena urlandskapsbildens synvinkel. Det torde inte råda något tvivel om att inte destora - alltför stora kalhyggena ger en mycket olustig prägel åtlandskapsbilden. Nr 107 skulle för min del vilja direktrekommendera att man går litet försiktigare Onsdaeen den '' lämnar kvar strödda "skärmar", som pä ett naturiigt sättkan I november1972 bygga över de stora och fula områdena. Man kan låta litet björk och --------------- andra träd vara kvar utefter vägar och liknande. SkogsbmkspoUtiken pjo5ie.|gt p| tjttre sätt än vad man har gjort. För detta tarvas emellertid myckendiskussion, och dessutom krävs det anpassning tiU allmänhetens synpunkter påfrågan. 1 den samlade hembygdsrörelsen har vi haft uppmärksamhetenriktad på dessa miljöproblem, och jag kan tala om att vi fortfarande följerfrågan med största uppmärksamhet. Jag är övertygad om att vi skall kunna finna vägar attlösa de här problemen sä att vi kan driva ett rationellt skogsbruk samtidigtsom vi kan ta hänsyn tUl miljövårds- och sysselsättningsintressena. Eftersom jag inte kan anse att jordbruksutskottetsnuvarande skrivning, även om den i vanlig ordning hänvisar till pågåendeutredningar, helt tillfredsställer mina önskemål, och då inte hellerformuleringarna i reservationen är sådana att jag kan skriva under på dem,kommer jag, herr talman, att vid voteringen avstå från att rösta. Det är kanske inte förmätet av mig att säganågra ord i denna fråga, eftersom jag nog är den ende av oss som i sitt privatajobb sysslar just med dessa frågor. Man lägger sig ibland i så mycket annat attjag tycker mig ha rätt att nu säga något, trots att jag därmed kanske tarkammarens tid i anspråk . Jag har sysslat med skogsvärd under ett 30-tal är, men jagskall begränsa mig till att tala om kalhyggesbruket och dess innebörd. Jag villbestämt deklarera som min uppfattning, att jag är motståndare till storakalhyggen. Jag kommer heller inte att i fortsättningen försvara dessa. I mittarbete har jag sä längt det har gått försökt att begränsa dem, framför allt däkalhyggen intill bebyggelse - också i närheten av samhällen skall man varamycket försiktig. Detsamma gäller i fråga om framför allt fiällomräden men äveni fråga om andra höjdomräden. Jag har tagit upp denna fråga i skogsvärdsstyrelsen i detlän där jag är bosatt. Det har anordnats exkursioner där man diskuterat frågan.På dessa exkursioner har man varit överens om att begränsa hyggenas storlek.Jag tycker därför att det är riktigt att denna mycket viktiga fråga kommit attupptagas av . Om man avstod från att kalhugga vissa områden där det finnsett rikt djurliv, skulle mycket vara vunnet. har man kalhuggit helaberg utan tanke på detta djurliv. På en av de exkursioner jag omnämnde tog jagupp detta problem. Det finns faktiskt några bolag som lämnar kvar skogsområdenintill små tjärnar, bäckdrag m, m. med tanke pä att djuren där skall kunnafortleva. Man skulle kunna göra mycket mera härvidlag, och frågan har tagitsupp av skogsvärdsstyrelser och enskilda bolag. Jag tycker att denna fråga ärmycket viktig. Jag villsäga några ord om mekaniseringen. Det är denna som skapat de storahyggena, men även skogsarbetarna medger att rationalisering och 144 mekanisering är nödvändiga.Skogsarbetet är mycket hårt, och jag tror inte attnågon av oss vill ha tillbaka den gamla tiden dä skogsarbetaren fick slitamycket mera ont än vad som är fallet. Det nämndes här att vi har mera skog . Vihar mera skog än för 30 är sedan om man räknar i kubikmeter. Detta är ettfaktum, trots nu förekommande hyggesbruk. Jag tror dock att det är rätt ochriktigt att vi får en skogsvårdslag, som till viss del begränsar hyggenasstorlek. Det finns ingenting i skogsvårdslagen som förbjuderhyggesupptagning eller begränsar hyggens storlek. Jag har resonerat med dem somär insatta i dessa frågor och fått uppgiften bekräftad. Mänga gånger tycker jag att man överdriver när man talarom dessa hyggen, medelstora och mindre. Jag avser dä inte hyggen pä 400500hektar eller större. Det är fantastiskt att se vilken fin återväxt det blir påhyggen, om de har behandlats rätt, där skogen avverkades sedan.Det finns faktiskt också en skogsvärdslag som säger att man inte fär lämnahyggena hur som helst, utan man är skyldig att hyggesrensa och skogsodla där.Det gäller naturligtvis för skogsvärdsstyrelserna att se till att denna lagefterföljes. När vi nu har tillsatt en arbetsgrupp som har till uppgiftatt ta sig an dessa frågor, tycker jag vi kan ge oss till tåls och vänta pä detresultat den kommer fram till. Ingen kan ju säga vad resultatet blir avgruppens arbete. framhåller ocksä att utredningsarbetet idessa frågor pågår, och vi får väl återkomma till dem om vi inte anser attutredningen uppfyller de krav som kan ställas. Jag vill än en gång understryka att jag är motståndaretill stora hyggesuppläggningar, för de kan ha sina konsekvenser. Under enexkursion besökte vi bl. a. ett hygge på ett berg med en kalott där återväxtenvar mycket sporadisk. Man skulle naturligtvis ha lämnat ett område oavverkat påden kalotten. Det finns alltså stora problem, men jag hoppas vi skall kunnalösa dem. Jag har, herr talman, inget annat yrkande än bifall tilljordbruksutskottets förslag. HerrHENNINGSSON (s): Jag tror det var som uttryckteönskemålet om att sanningen skulle fram i dessa sammanhang. Jag delar helt hansuppfattning. Jag vill hänvisa till vad utskottet skriver pä s. 4, rad16: "Chefen för har därför jämlikt bemyndigande den3 tillkallat särskilda sakkunniga med uppgift att allsidigt utredafrågan om spridning av sådana kemiska medel som bekämpningsmedel ochhandelsgödselmedel. Utredningen skall bedrivas skyndsamt och ske i samråd medbl. Jag råkade bli utsedd som ordförande i den därutredningen. Den är i övrigt sammansatt av sex representanter frän dennakammare, och till sitt förfogande har utredningen ocksä tio sakkunniga, hämtadefrån olika delar av skogens näringsområden. Men också skogsarbetarna har tvårepresentanter med. Det står att utredningen skall bedrivas skyndsamt, ochredan innan månaden mars var till ända hade ett första sammanträde ägt rum.Sedan 10 protokoU 1972. Nr 107 dess har det varit ytteriigare 13sammanträden med dessa grupper. Onsdaeenden ocksä haft hearings med 40-50 olikaexperter på detta område. 1 november1972 förhört oss med alla möjliga människor som skulle kunna tänkas ha --------------- ;--- värdefuUa upplysningar att ge. Vi har alltså hittiUs haft 14 sammanträden placerat för ytterligare tre . i sade att vi ännu inte vetnågonting om olika bekämpningsmedels skadeverkningar. Jag kan inte riktigthålla med honom om det. Något vet vi vid det här laget. Vi har dessutom rest omkring mycket och studeratspridningen av kemiska medel inom jordbruket. restevi omkring i för att se hur man där hanterade skogen. Jag kom ikontakt med ett stort hygge som jag tyckte såg ohyggligt ut. Det visade sig attdetta hygge hade uppstått efter en våldsam storm tidigt pä . Ätt maninte lyckats fä in stormarna under de avtal som i övrigt gäller är kanskebeklagligt, men inte mycket att göra ät. Det största hygge som jag såg var ivarje fall det som vinden hade ställt till med. Vi fann också att de vindfällen som uppstått har medförten mycket stark anhopning av en hel del skadeinsekter som trivs just i detrakter där man inte har hunnit ta hand om skogen efter hand som den harfallit. För min del anser jag och den uppfattningen delas skullejag tro rätt allmänt av utredningen att här föreligger problem som måstebehandlas med största aktsamhet och att man absolut mäste veta vad man gör idessa sammanhang. Jag skall därför inte förråda i något avseende vårUppfattning , men jag är övertygad om att vi en bit in - i varjefall skall vara beredda att lämna en fullständigredovisning för den här problematiken. Vi kan vara övertygade om att någotkommer att ske, och den utredning som efterlyses är således redan i gäng. Det var endast detta jag hade anledning att säga trots attjag inte tidigare begärt ordet i ämnet. Överläggningen var härmed slutad. Punkterna 1 och 2 Kammaren biföll vad utskottet i dessa punkter hemställt. Propositioner gavs på bifall till dels utskottetshemställan, dels reservationen av , och förklarades den förrapropositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedan i Kristinehamnbegärt votering upplästes och godkändes följande voteringsproposition: Den som vUl att kammaren bifaller jordbruksutskottetshemställan i betänkandet nr 46 punkten 3 röstar ja, den det ej vill röstarnej. Vinner nej har kammaren bifaUit reservationen av herrTakman. Vidomröstning genom uppresning förklarades flertalet av kammarens Nr 107 Stärkt skydd mot samhällsfarliga arbetskonflikter inom den offentliga sektorn ledamöterha röstat för ja-propositionen. Dä i begärderösträkning verkstäUdes votering med omröstningsapparat. Denna omröstning gavföljande resultat: Punkterna 4 och 5 Kammaren biföll vad utskottet i dessa punkter hemställt. § 2 Stärkt skydd mot samhällsfarliga arbetskonflikter inomden offentliga sektorn Föredrogs inrikesutskottetsbetänkande nr 18 i anledning av motion om stärkt skydd mot samhällsfarligaarbetskonflikter inom den offentliga sektorn. I detta betänkande behandladesmotionen 1972:1383 av herrar i (c) och () variyrkats att hos Kungl. Maj:t skulle anhålla om tUlsättande av enparlamentarisk utredning med representation från samtliga arbetsmarknadsparterpå det offentliga området med uppgift att förutsättningslöst och parallellt medpågående huvudavtalsförhandlingar pröva nödvändiga åtgärder i syfte att stärkaaUmänhetens skydd mot samhällsfarliga arbetsmarknadskonfhkter inom denoffentliga sektorn. Utskottet hemställde att skulle avslä motionen1972:1383. Reservation hade avgivits av (vpk), somansett att utskottets yttrande i viss del skulle ha av reservanten angiven lydelse. HertLORENTZON (vpk): Som framgår av inrikesutskottets betänkandenr 18 är utskottet helt enigt i sin hemställan till att denna mätteavslå motionen 1383. Här råder det alltså inga skilda meningar. Det är i frågaom motiveringen för yrkandet om avslag pä motionen som jag inte är överens medutskottsmajoriteten. Det torde vara bekant för alla ledamöter i kammaren attvänsterpartiet kommunisterna principiellt är motståndare till lagstiftning, sombegränsar löntagarnas möjligheter att använda sig av strejkvapnet för att hävdasin rätt gentemot arbetsköparna och deras privilegier. I motioner i riksdagenhar vårt parti är efter är återkommit i denna fråga. Frän denna talarstol harvåra uppfattningar framförts vid ett flertal tillfällen. Jag skall därför inteta kammarens tid i anspråk med att återigen framföra dessa uppfattningar. Jag kan inte instämma med utskottet när det i sinmotivering säger, med hänvisning till motionärernas yrkande att enparlamentarisk utred- Stärkt skydd mot samhällsfarliga arbetskonflikter inom denoffentliga sektorn ning skaUtillsättas, som skall pröva nödvändiga åtgärder för att stärka allmänhetensskydd mot, som det heter, samhäUsfarliga arbetsmarknadskonflikter, attutskottet kan i allt väsentligt instämma i det bakomliggande resonemanget imotionen och att det gäller att få fram "en tillräcklig garanti mot ursamhällets synpunkt oacceptabla arbetskonflikter". Jag har till utskottsbetänkandet fogat en reservation, avvilken det framgår att kommunisterna principiellt är motståndaremot lagstiftning som begränsar löntagarnas rätt att använda stridsmedel vidarbetskonflikt. Min reservation gäller alltså utskottets motivering för avslagpå motionen 1383. Jag yrkar bifall till den av mig vidinrikesutskottets betänkande nr 18 fogade reservationen. Hert (): När vi här i 1965 myndigförklaradede offentliganställdas organisationer och lät dem efter mänga års utredningsarbeteoch många års överläggningar äntligen fä en vidgad förhandlingsrätt om sinaanställnings- och avlöningsvillkor var det ett demokratiskt framsteg. I nära 30år hade man haft en diskriminerande lagstiftning för statens anställda, somhänvisade dem till att framföra sina önskemål petitionsvägen och att vända sigtill sina verksledningar med förhandlingsframställningar. Man inledde ocksåförhandlingar, för allt i världen, men de var till intet förpliktande. DenanstäUde var aldrig säker på att vad han framförde till sin närmastearbetsgivare någonsin nådde fram till dem som skulle besluta i frågan. Sädan varde offentliganställdas situation, medan de jämställda arbetstagarna pä denprivata sektorn trädde fram till förhandlingsbordet som likaberättigade parter. Det framstod under alla de 30 åren som ett önskemål frände offentliganställdas sida att uppnå samma situation som pä den privata sektorn. Vi som i börian skötte överläggningarna om den nya förhandlingsrätten var pä både arbetslagar- och arbetgivarsidan den senare företrädd av dåvarande civilministern fullständigt överens om att det kunde uppkomma situationer där den fria förhandlingsrätten och dess instrument kunde leda till, som man sade , en störning av vitala samhäUsfunklioner. Vi var på båda sidor lika intresserade av att finna metoder, med hjälp av vilka man skulle kunna undvika sådana händelser. 1 det huvudavtal som träffades - det kaUades för , kanske för att man skulle ge det en geo grafisk bestämning pä ungefär samma sätt som när vi talar om Saltsjö badsavtalet heter det i 2 §: "I syfte att förhindra samhällsfarligaarbets konflikter skola parterna tillsätta en gemensam nämnd, statstjänstenämn den, med uppgifter---- ." Sedan är uppgifterna angivna längre fram i Som framgår av utskottsbetänkandet är ,som är uppsagt, föremål för förhandlingar som siktar fram emot ett nytthuvudavtal. Dessa förhandlingar började i är. De hade föregåtts avnästan förberedande överläggningar och samtal, innan de kom igäng. Vid sammanträdet överlämnade arbetsgivar- sidan ettförslag till nytt huvudavtal. Någon månad senare var arbetstagar-partensorganisationer färdiga med ett motförslag. Jag har handlingarna här, men jagskall inte kommentera dem, ty de har egentligen inte relevans i detta ärende. I det läget befinner sig förhandlingarna för närvarande.Man har utväxlat bud och motbud, och sedan har ingenting hänt. Orsaken kännerjag inte till. Vi har ett känsligt läge, då allting sä att säga svävar, dädet är viktigt att parterna kommer fram till ett resultat.Huvudavtalet är föriängt bara för detta är, och det torde inte komma attförlängas, så parterna har ungefär tvä månader pä sig. 1 detta känsliga läge klamparnu inrikesutskottet in i förhandlingarna och ger sin uppfattning omförhandlingarnas inriktning till känna pä ett sätt som, såvitt jag kan förstå,måste störa relationerna mellan parterna. För att låna ett beryktat ellerkanske berömt uttryck, så är det ett elefantinhopp så gott som något i en svärförhandhngssituation, och det tycker jag att man mäste reagera emot.Betänkandet innebär ett försök att styra förhandlingarna pä ett visst sätt ochär ett luddigt accepterande av den motion som föranlett betänkandet. Som herrLorentzon påpekade, instämmer utskottet i allt väsentligt i de synpunkter somligger till grund för motionen. Det innebär verkligen ingen förbättring iförhandlingssituationen. Det stod i för nu rätt länge sedan innan förhandlingarnaom huvudavtalet började en fundering, som i stort sett innebar att detförelåg utkast tUl direktiv för en offentlig utredning som skulle ta upp denhär problematiken. Inför samtliga huvudorganisationers starka reaktion lär manha stoppat de här direktiven i skrivbordslädan tills vidare, och det är på sittsätt bra. Men för de förhandlande organisationerna måste det naturligtvis i dagupplevas på det sättet att de inte bara har hotet om att det finns direktiv fören utredning som skall inrikta sig på lagstiftning. De får genomutskottsbetänkandet därutöver en känsla av att utskottet har en vissuppfattning, kanske inte om hur frågan skall lösas men om hur den inte skalllösas. Den känslan får man genom den kritik som riktas mot de nuvarande instrumentenför att skapa trygghet mot störning av samhällsfunktioner av vital karaktär. Vad är det jag reagerar så starkt emot i betänkandet? Detär vad utskottet har anfört i sista stycket på s. 9 där detheter:"Utskottet kan i allt väsentligt instämma i det bakomligganderesonemanget i motionen." Den motionen är inte neutral i sin beskrivningoch i sina analyser av vad som förekom års förhandlingar. Genomhandpåläggning och välsignelse pä det sätt jag citerat har utskottet enligt minuppfattning också gjort sig oneutralt i förhandlingssituationen. När vi fattade beslut i om den vidgadeförhandlingsrätten skapade vi ett instrument för hur förhandlingsfrägor skullehanteras i . Vi tUlskapade lönedelegation, och även om detfinns människor som har klagat på den var det i och för sig ett klokt ochriktigt beslut att inrätta en sorts arbetsgivardelegation, som hade en störreöverblick över det väldiga område som staten är arbetsgivare pä och som bättreän något enskilt utskott kunde ta ställning till de stora frågorna. Utskottetanför vidare, kanske för att demonstrera sina önskemål om Stärkt skydd mot samhällsfarliga arbetskonflikter inom denoffentliga sektorn Stärkt skydd mot samhällsfarliga arbetskonflikter inom denoffentliga sektorn detpågående förhandlingsarbetets inriktning, att statstjänstenämndens existensinte var "en tillräcklig garanti mot ur samhällets synpunkt oacceptablaarbetskonflikter". Den slutsats som statens förhandlare i de pågåendeförhandlingarna måste dra av detta uttalande är att utskottet önskar sig ettannat instrument än statstjänstenämnden. Vi skall kanske föra tillbaka deoffentliganställda till det dåliga läge som rådde ; det skall kanskeinte längre vara tal om att de offentliganställdas organisationer ärlikaberättigade parter i förhandlingarna, eller någonting annat vad vet jag!Jag ser framför mig hur andra frågor kommer i kläm om utskottets betänkandeuppfattas pä det sättet av dem som förhandlar. Pä den offentliga sidan har manmycket diskuterat 3 § i statstjänstemannalagen, dvs. spegeln till denberyktade 32 § i stadgar. Man vet aldrig hur ringarpå vattnet sprider sig, men om man på det här sättet inskränkerstatstjänstemännens och kommunaltjänstemännens möjligheter och rättigheterkanske ocksä andra kan få svårigheter när de vill realisera sina önskemål om32:a paragrafens avskaffande. Nå, vilket underlag har utskottet för att komma framtill de luddiga funderingar som uttrycks i betänkandet? Utskottet börjar pä s.6 med att skriva om lärarkonflikten 1966, en historia som jag känner väl till.Jag skall inte fördjupa mig i mina kunskaper, men jag noterar inte utan en visstillfredsställelse att utskottet konstaterat att parterna den gången lösteuppkomna frågor genom att de efter förhandlingar kom överens om dispenser frånstrejkerna och en avgränsning av lockouterna. Jag kan försäkra de ärade kammarledamöterna att när detgällde att åstadkomma ett funktionsdugligt resultat på detta område rådde detett utomordentligt gott förhällande mellan de båda parter som var invecklade iden arbetskonflikten. Man försökte faktiskt hjälpa varandra fram till vettigaresultat, och det framstår för mig som något eftersträvansvärt i allasammanhang. Frän konflikten 1966 finns med andra ord ingenting att hämta om manvill försöka beskriva det nuvarande systemet som otillräckligt för att skyddamot samhällsfarliga konflikter, och utskottet gör det inte heller. Pä nästa sida i betänkandet tar man upp det . Det kan vara intressant att notera att man i betänkandet säger atten rad frågor hänsköts till statstjänstenämnden och den centrala nämndenhuruvida olika konfliktåtgärder var ägnade att otillbörligt störa viktigasamhällsfunktioner. Men så kommer det: "1 de fall nämnderna kommit framtill att en åtgärd var att anse som samhällsfarlig respekterades dess utlåtandeav parterna." Detta konstaterande är rätt väsentligt när man försöker göragällande att de instrument som vi har är trubbiga när det gäller att skyddatredje mans berättigade intressen. I den rad frågor som hänsköts till nämnderna ingick ocksåde varslade konflikterna pä det sociala området inom kommunerna. Dekonflikterna förklarades vara icke samhällsfarliga i den män erforderligadispenser lämnades. Trots detta ingår i motionen som ett väsentligt argumentatt det uppkom vissa svårbotliga skador på det sociala området. Jag tycker inteatt det är en rättvis bedömning av nämndernas arbete möjligtvis är det enkritik av dem som inte förstod att utnyttja nämndernas beslut. 1971 kom aldrig under statstjänstenämndens prövning. nämhgenden lockout som staten-arbetsgivaren varslade om beträffande officerskären. Mendet kan väl inte läggas nämnden tUl last att den inte prövade den saken? Exofficio kan den inte ta upp någonting, och man kunde väl inte vänta attarbetstagarsidan skulle anmäla staten till den här fä prövat omstaten och dess företrädare hade handlat på ett förnuftigt och ansvarigt sätt?Det är att ställa litet för stora anspråk på arbetstagarna. Där kunde nämndenalltså inte ta ställning, och vi vet hur det hela brakade i väg och att detegentligen var detta som utlöste tvångslagstiftningen. Jag kan inte finna att man har kunnat bevisa att detnuvarande systemet har misslyckats pä det sätt som man gör gällande ibetänkandet. Därför tycker jag att det är aUvarligt att utskottsbetänkandetbrister i neutralitet i den aktuella förhandlingssituationen. Om detta nugodtages kan det väl inte undgås att de som företräder staten tar ett visstintryck av sådana formuleringar och att de fortsatta förhandlingarna inte skeri den lugna atmosfär som är önskvärd. 1 den män någon under förhandlingarnaskulle komma på idén att stödja sig på detta betänkande skall vederbörandeemellertid veta att han inte har alla kammarledamöters stöd. Han bryr sigkanske inte om det, och det kan jag inte göra sä förfärligt mycket åt. Jagkänner mig mest som en ropandes röst i öknen, när jag här frän talarstolenförsöker hävda de offentliganstäUdas rätt till rimligt inflytande pä utformningenav sina avlönings- och anställningsförhållanden under fria förhandlingar ochmed tillhjälp även av sådana konfliktmetoder som eljest är tillåtna och sombrukas pä arbetsmarknaden. Trots alla besvärligheter och allt trasselsom jag har talat om här har ju utskottet på sina sista tvä rader lyckats tasig fram till en acceptabel kläm: motionen bör avslås. Det kan jag instämma i,och därför har jag, när jag nu med denna röstförklaring har försökt rädda minsjäl, inget annat yrkande än om bifall till utskottets hemställan om avslag påmotionen. Stärkt skydd mot samhällsfarliga arbetskonflikter inom denoffentliga sektorn I detta anförande instämde , herrarHernelius, Wennerfors, , , , Nisser, Ringaby,, , och , fra , iNässjö, samt (samtliga m). i (c): Trots den rätt manstarka uppresning frånmoderata samhngspartiet som skedde här tycker jag attdet är rätt viktigt att konstatera - och jag gör det med tillfredsställelse-att så här ett och ett halvt är efter den s. k. fredspliktslagen diskussionenkring de stats- och kommunalanställdas strejkrätt förs i en betydligt lugnareton än och våren . Och det gäller t. o. m. - det villjag gärna säga - hertar och , som har yttrat sig här hittills.Det är bra att det är pä det viset och det är just i den här atmosfären manskaU föra diskussioner för att förhindra ett återupprepande av vadsom hände - och det är det grundläggande syftet med vår motion. Stärkt skydd mot samhällsfarliga arbetskonflikter inom denoffentliga sektorn