prot · FV09128 · 1972-12-31 00:00:00 — I reservationen skriver reservanterna;"Jordens naturresurser är begränsade och angelägenheten av att hejdaexploateringen har blivit alltmer uppenbar." Låt mig då först peka på att liknande förslag vid tidigaretillfällen har prövats av , senast vid vårsessionen . betänkande nr 32, som också antogs av , framhöllsvikten av att "verksamma åtgärder vidtas för att få bukt med de svårartadeoch allt snabbare växande olägenheter för miljön som begagnandet avengångsem-ballage, framför allt de s. k. engångsflaskorna, medför". Vidareframhöll utskottet att frågorna behandlades av miljökontrollutredningen. Detkan i detta sammanhang vara av intresse att veta att utredningen nu har avlämnatsitt betänkande. Man föreslår lag om hälso- och miljöfarliga varor inga nyaeller ändrade åtgärder för att komma till rätta med nedskräpningsproblemet.Utredningen erinrar om att en riksomfattande kampanj mot nedskräpningigångsatts och att nya bestämmelser i naturvårdslagen och kommunalarenhållningslagen trätt i kraft . Utredningen anser att resultatet av dessa akriviteterliksom av pågående forskningsarbete angående avfaUshanteringen och förpackningsutvecklingenbör avvaktas, innan frågan om införande av förbud eller Förbud mot saluförande av visst emballage andrarestriktioner beträffande engångsemballage ånyo tas upp till prövning. Mot denna bakgrund och med hänsyn till attutredningsförslaget är ute på remiss vill jag nu dra den slutsatsen att såväljordbruksutskottets ledamöter som i övrigt mycket snart kommer att fåmöta de mera miljömässiga aspekterna på frågan. Vid näringsutskottets behandling av motionen är det därförframför aUt resurs- och konsumentaspekter som stäUts i förgrunden. Utskottsmajoritetenanser att en diskussion om begränsning av förbrukningen av vissa råvaror härhemma ändå måste ses i ett större sammanhang. Det kan väl knappast vara kloktatt bryta ut en produktgrupp, som dessutom är marginell i sammanhanget. Dettillverkas och används naturligtvis ett flertal andra produkter, som inteförbrukas på samma sätt som t. ex. de biologiska produkterna där naturen självsörjer för kretsloppet. Som bekant är det PLM som tillverkar det embaUage som härstår under debatt. Råmaterialet för plåtburkstillverkningen importeras så gottsom undantagslöst från , , , och Västtyskland.Råvaror för glastillverkningen är soda från och , sand frånBelgien och , kalk från och fältspat från . Det är ihuvudsak fråga om råvaror som importeras från andra länder och som inteföranleder någon nämnvärd förbrukning av inhemska råvarutillgångar. Enligt uppgift pågår det inom förpackningsindustrin ettintensivt forskningsarbete för att utveckla metoder för återvinning avråvarorna i ohka slag av emballage, exempelvis glas och plåtburkar. IIngenjörsvetenskapsakademiens publikation Framsteg inom forskning och teknik1971 skriver man under avsnittet "Tendenser i den tekniskautvecklingen" beträffande bättre tillvaratagande av råvaruresurserna bl.a. följande: "I stor omfattning sker en övergångfrån glas till plåt och plast för förpackningar. Ur det långsiktigaperspektivet måste det vara en olämphg utveckling, eftersom glas baserar sig påen råvara som det verkUgen finns gott om. Vågar man säga attembaUagetillverkningen inom har återgått till glas?" När motionärerna, reservanterna och nu tarupp just resursfrågan kan det väl vara lämpligt att peka pä detta sammanhang.Man kan väl knappast bryta ut en liten del av de resurser som vi har på jorden,utan vi måste se dem i ett betydligt större sammanhang. Skulle man motbakgrunden av de synpunkter som framförts i nämnda publikation se motframtiden, är det alldeles uppenbart att det kommer att finnas goda möjligheteratt tillverka glas. Detta är ett utmärkt exempel på en i vidaste meninginternationell fråga. Jag lyssnade med mycket stort intresse på närhan tidigare talade för sin motion, som självfallet också jag tycker tar uppfrågor av stor betydelse i dessa sammanhang. Han säger att man för att görainsatser internationellt måste skapa aktivitet pä det nationella planet. Ja,det är väl inget tvivel om att opinionen måste förberedas på detta plan, mentill sist måste det väl ändå vara på det internationella planet som dessafrågor skall lösas i stort. Det är vidare svårt att ställa sig bakom det av motionären och reservanternaanförda prisskälet för ett förbud för engångsförpackning, då samhället intetidigare på denna grund har ingripit i det fria konsumtionsvalet på andraområden. Här delar utskottsmajoriteten inte reservanternas uppfattning. Vi serdet som en principiell fråga i vår marknadsekonomi, där vi anser attkonsumenterna, om de är beredda att betala ett högre pris för en dryck i enengångsförpackning, också bör ha möjlighet att köpa drycken i denna form. Självfallet kan man räkna med att det här liksom på andravaruområden finns vissa marknadsförare som vill försöka rikta konsumentensuppmärksamhet från de väsentligaste faktorerna vid ett köp, nämligen pris,service och kvalitet. Men man måste väl ändå utgå ifrån, när vi nu efter ganskalänga utredningar och en intensiv debatt har beslutat att starta ettkonsumentverk, att detta verk kommer att fatta sin uppgift på det sättet, skall stärka konsumenternas stäUning på marknaden. Det gäller verkUgen attge människorna en effektiv konsumentupplysning men dessutom åläggaproducenterna att informera om varan på alla de områden där vi som konsumenterhar rätt att ställa krav. När vi kommer dit, och det hoppas jag att vi skallgöra , får konsumenterna betydligt större möjligheter att göra deträtta valet. Såväl reservanterna som herrar i ochMöller i , vilka står för det särskilda yttrandet, har glömt bort enväsentlig fråga, som jag vUl peka på. På Kooperativa förbundets förbundsstämmadiskuterades engångsglasen. Stämman uppmärksammade de insatser som KonsumStockholm har gjort. Föreningen har ju följt medlemmarnas vädjan att verka föranvändning av returglas, och enligt de senaste uppgifter jag fått ärutvecklingen fortfarande positiv. Men ett av ombuden hade vissa synpunkter attge på den här frågan, och dem vUl jag nu avslutningsvis tiUföra den härdebatten, därför att jag tror att de är oerhört väsentliga. Det var från som sade bl. a.så här: "Jag skulle inte vilja rekommendera att en förpackning som efteranvändningen hamnat i slaskpåsen går tillbaka tUl producenten, rengörs ochfylls med ny barnmat. Vi hygieniker godkänner inte det förfarandet. Man kanenligt vår mening inte rengöra en barnmatsförpackning så väl att vi vågar lämnaut den till ny användning." Vidare sade han: "Jag tror att detsamma istor utsträckning också gäller returflaskor. Om ni sett i hemmen och påarbetsplatserna vad returflaskor används tiU, skulle ni säkert inte velat hadem tillbaka igen. Man kan inte rengöra dem på ett tUIfredsställandesätt." Det yttrandet fälldes alltså av en man som sysslar med dehär frågorna i sitt dagliga arbete. Han anser att konsumenterna tydligen ärberedda att betala något mer för en förpackning som fyller mycket högt ställdakrav på hygien. Jag tycker att det är någonting som reservanterna ochmotionärerna helt har bortsett ifrån. De förpackningar som vi nu har fyllersäkerhgen i det avseendet mycket högt stäUda krav, och det pågår en utvecklingpå det här området. Min uppfattning är, herr talman, att dessa förpackningarsäkerligen kommit för att stanna, och det är självfallet konsumenterna somskall avgöra om de skall utnyttja dem eller inte. Förbud mot saluförande av visst emballage Förbud mot saluförande av visst emballage Med dessa ord, herr talman, ber jag att få yrka bifaU tUlutskottets hemställan. Under detta anförande övertog herrtredje vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. (vpk) kort genmäle: Jag tror inte heller att man kan återgå tiUbleckflaskorna när det gäller att hämta mjölk, men jag tror att man kan få frambättre förpackningar. När det gäller returglasen och återlämnandet av dem harjag en mycket bestämd uppfattning. Jag tror att de glas som man köper i butikengår tillbaka i stor utsträckning, därför att man här inte har SärskUt gott ompengar, utan man tar till vara allt man kan för att få ekonomin att gå ihop.Däremot kan jag kanske hålla med om att det av speciella skäl är riktigt närman säger att de flaskor som köps på Systemet inte kommer tillbaka.Återanvändning har ju också prövats i , där man gör en sortering avavfallet i form av flaskor och papper, och det har visat sig att man ianmärkningsvärt hög grad gör en sådan frivillig sortering. Utskottets talesman sade något om en riksomfattandekampanj för motarbetande av nedskräpning. Tror han själv på den kampanjen? När det sedan gäller råvarorna kan man väl inte nöja sigmed att hänvisa till att dessa i stor utsträckning importeras, utan här måstevi anlägga intemationeUa aspekter på hela den här frågan. Jag tror inte helleratt man kan lösa hela frågan om resursanvändningen på en enda gäng. Säkertkommer man att få börja med punktaktioner om forskningen skaU kunna hinna med. Beträffande valfriheten i fråga om förpackningsfloran, somockså berördes, får man ta upp den saken i ett sammanhang. Jag tror att man härborde kunna koppla in konsumentombudsmannen, därför att det, som framhålhts,verkligen är fråga om en förpackningsflora som konsumenterna inte kan varanöjda med att betala för. HerrMÖLLER i (fp) kort genmäle; Det är rätt, , att konsumentenmycket väl kan vilja och också bör få betala ett högre pris för en vissförpackning. Men se då till att förpackningarna om möjligt kommer åter och attdetta sker i största möjliga utsträckning! Det är det som fattas hos utskottsmajoriteteni dess skrivning och i dess sätt att försöka, eller inte försöka, attnu snabbt och energiskt komma till rätta med de här problemen. nämnde också miljökontroUutredningen, varsbetänkande kom i SOU som nr 31 . Den enda reservationen där som tar uppfrågan om engångsemballage kom från ledamoten i utredningen ,fp. Hon säger i sin reservation: "MKU har emellertid i sitt förslag tilltillämpningskungörelse helt koncentrerat sig på de kemiska farorna av ämnen ochberedningar och lämnat emballagen åt framtiden med hänvisning tiU nyssutfärdade bestämmelser i naturvårdslagen och kommunala renhållningslagen samt pågåendeåtgärder för upplysningsverksamhet, avfallsbehandhng och forskning." Manhar alltså lämnat de här sakerna åt sidan helt och hållet. "Jag föreslår på grund härav och med hänvisning tUlde utredningar som redan utförts i fråga om engångsembaUagets miljöeffekter,att i tillämpningskungörelse införs ett generellt pantsystem för bryggeriglasmed bemyndigande för att fastsälla pantens belopp. Detta börsättas till en summa som är ägnad att nedbringa antalet bortslängda flaskor sålångt som möjligt." Det är ju detta som är det väsentUga. När vi i vårtsärskilda yttrande inte kan acceptera den rena förbudslinjen - eftersom den,som jag förklarade förut, inte klarar av problemen måste vi välja en energiskoch saklig linje, och det betyder en annan linje än den aUdeles för passiva somutskottsmajoriteten valt. Då måste vi, , försöka med ett generelltpantsystem. Jag vill direkt ställa frågan: Tror att man i varjefall kan få ett nytänkande på ert håll, så att niåtminstone vill pröva den metoden? TiU slut nämnde barnmatburkar och hknande.Nu handlar motionen, även om dess yrkande inte var sådant, i aUt väsenthgt omöl- och läskedrycksförpackningar. En orsak till att vi på vårt håll inte kanvälja förbudslinjen är att man mycket väl kan ha förpackningar som bara användsen gång där detta är uppenbart praktiskt och hygieniskt, och på den punkten kanjag hålla med . Men vad vi skaU se tiU är att vi även då fårtillbaka den förpackningen, vare sig det sker genom att glasen lämnas i butikeUer genom att de samlas in tillsammans med plåt i speciella kärl eller hknandeoch sedan efter magnetseparering av plåten och glaset leder till återvinning avmaterialet. Då slår man två flugor i en smäll: nedskräpningen minskar ochonödigt slöseri med naturresurserna hindras. Förbud mot saluförande av visst emballage HerrBLOMKVIST (s) kort genmäle: När ställer frågan, om jagsjälv tror på vad jag talar om, nämligen detta att vi nu skall få möjligheteratt på ett bättre sätt hålla rent i naturen, skulle jag kunna nöja mig med attän en gång erinra om att vi fr. o. m. har den nyarenhållningslagen. Detta innebär att kommunerna här fått ett ansvar som viräknar med att de kommer att leva upp till och att vi därigenom kan nå det målsom jag talade om i mitt inlägg: att hålla rent i naturen. Men det är ju intebara kommunernas uppgift utan allas vår uppgift, och både ochjag kan väl lova varandra att hjälpa kommunerna att hålla rent i naturen. -Jag har förresten under överläggningens gång bhvit förärad ett vackert märke.Jag hoppas att får ett hknande. Beträffande i inlägg vill jag sägaatt det är alldeles uppenbart att det här är en mycket väsentlig fråga, som vikommer att få brottas med nationeUt och inte minst internationeUt. Jag utgår dåifrån att med det ansvar som ju har och det som producenterna ochkonsumenterna har skall vi alla tillsammans medverka till en återanvändning avde resurser som vi förbrukar. 5 protokoll 1972. Förbud mot saluförande av visst emballage också avutskottets betänkande att det pågår ett intensivt arbete på detta område. Jag tror, eller hoppas i varje fall, att viunder får se resultaten av dessa arbeten, och då är det välmöjligt att vi inte behöver tillgripa de uppslag som så intensivthär pläderat för. Efter behandhngen av föregående ärende - då vi ju taladeom de stora linjerna inom resurspolitiken och använde termer som för många av osskanske framstod som visionära förefaller det vi nu talar om, ölburkar ochölflaskor, som litet väl futtigt. Kanske var orsaken till att reservationerna idet förra ärendet inte bifölls just den att det är fråga om så inveckladeproblem och problem av så stor omfattning att det är svårt för ledamöter ochfolk i gemen att fatta sammanhangen. Som motionär anser jag emellertid att den del avresursproblematiken som omfattas av motionen är mera lämpad att återföraproblemet till en skala och en omfattning som gör att man kan diskuterakonkreta åtgärder i resurspolitiskt syfte. Även om frågans vidd kan tyckas vara liten visar det signär man tar fram siffermaterial att så inte är fallet. Det beräknas att vikonsumerar t. ex. ungefär 5 miljoner ölburkar , och det har ocksåberäknats att de innehåller tenn, förutom betydligt meraaluminium och bleckplåt. Detta är, som vi har hört här tidigare, nästanuteslutande importvaror. Slöseriet med tenn är kanske i det här sammanhangetsärskilt betänkligt. torde nämligen vara den metall som först kommer attta slut i våra globala mineralreserver. Det tillsammantaget med den alltmerökande förbrukningen gör att man betraktar tenn som en av de strategiskaråvarorna. Energiförbrukningen vid framställningen av plåtemballageär betydande bl. a. i aluminiumsmältverk. Beträffande glaset torde däremotinte råvarutUlgången inge några större betänkligheter fär framtiden. Men viskall komma ihåg att även i den processen förbrukar vi energi, och det är frågaom importvaror även där. Utskottet skriver att det bedrivs försöksverksamhetmed återvinning av material, och det uppges att man gör vissa framsteg på detområdet. Jag tycket det är alldeles riktigt att den forskningen får alla deresurser som man kan ge den. Men vi måste komma ihåg att, om man löserproblemet rent tekniskt beträffande återvinningen, återstår problemet att samlain produkterna. För många produkter är det lätt att göra det. Andra produkterär betydligt svårare att samla in, kanske allra svårast när det gäller viss delav öl- och läskedrycksemballaget. Det beror främst på den konsumtionsstruktur som råder där.Att vi ser ölburkar och engångsflaskor slängda i naturen och på gator och påtorg har naturligtvis ett mycket nära samband med att det ingår i konsumtionsmönstretatt förbruka innehållet just på de platserna. Jag tror att det blir väldigtsvårt att komma till rätta med insamlingsproblemet därvidlag. Vi skall också komma ihåg att energiproblemet kommer maninte till rätta med, även om man lyckas lösa både frågan om återvinningspro- cessentekniskt och återinsamlingen. Det går nämligen åt lika mycket energi att göraen glasflaska av krossglas som av råvarorna. Återvinningen av exempelvis detviktiga i plåtburkar är inte heller problemfri ur energisynpunkt. Denmetod som här är aktuell är den s. k. elektrolysme-toden, och där förekommer enenergiförbrukning av ungefär samma storleksordning som vid nytUlverkningen. Detinnebär i stort sett, populärt uttryckt, att man låter processen gå baklänges. Den naturligaste lösningen torde väl vara återanvändning istället för åtei". Medlet att genomföra återanvändning ligger i ettförbud mot de engångsförpackningar som på högst tvivelaktiga resurspohtiskagrunder och genom olika marknadsföringsinsatser skapar sig en allt störremarknadsandel. De flesta konsumenter ägnar väl vid sitt inköp av de härvarorna inte resursslöseriet någon större uppmärksamhet. Men det har vi somansvariga politiker all anledning att göra. Däremot är kostnadssynpunktennågot som de flesta konsumenter har möjlighet att överblicka och också gör. Enannan som gör det är statens priskontroUnämnd som har företagit prisundersökningaroch påvisat att emballagekostnaderna har ökat starkt när det gäller öl ochläskedrycker och inte längre står i någon rimlig proportion till innehållet,vars totala tUlverkningskostnader däremot har minskat. Vi får betala imedeltal litern mera för den dryck som vi vill konsumera i engångsglas.Det gör försäljning en merkostnad för konsumenten på ca 160miljoner kronor. Enbart av innebar en ökning med82 , och den berodde till sin allra största del på attengångsemballagen ökade sin marknadsdel. Denna utveckling fortsätter ioförminskad takt, och torde summan vara betydligt större. I den allmänna debatten och i debatten här hör viofta argumentet att ett förbud eUer en reglering skulle innebära ettotillbörhgt ingrepp i marknadsekonomin. Samhället kan inte gripa in i det friakonsumtionsvalet, sägs det också. Valfriheten är säkert något som vi får göraavkall pä i ännu större utsträckning , då en lösning av resursfrågornakommer bli en tvingande nödvändighet. Drabbar inskränkningen inte någon mervital del av vår valfrihet än vad den gör i det här sammanhanget anser jag attden är mycket väl värd priset. För övrigt har vi en begränsadvalfrihet, fast ät andra hållet, i och med att en mängd detaljhandelsföretag nusaluför endast engångsförpackningar. Om det skulle vara tUl tröst för någon, som hyserbetänkligheter på grund av ingrepp i den fria marknadsekonomin, kan jag geexempel från , detta de fria marknadskrafternas förnämsta hemvist. Där ärman ingalunda främmande för ingrepp i miljö- eller resurssyfte. I exempelvisstaten har man beslutat om en avgift på vissa plastemballage plastemballagen upplevs där som det största miljöproblemet - på perförpackning med en restitution av hälften, om en tillverkare använderåtervunnet material vid tillverkningen. 1 kräver myndigheterna en planav tUlverkare av plastemballage i vad det gäller hur produkten skall återförastill produktionen. Man ställer helt enkelt upp det som ett vUlkor för att fåmarknadsföra ett sådant embaUage. Jag tycker att vad som är möjligt i iden här vägen bör väl inte vara omöjligt att Förbud mot saluförande av visst emballage Förbud mot saluförande av visst emballage Det har sagts, och det förtjänar att upprepas, att denstarkt ökande förbrukningen av engångsförpackningar leder till ett meningslöstslöseri med resurserna vad beträffar , energi och miljö. Reservanterna och vi motionärer menar nu att tiden ärmogen för samhället att ompröva sin inställning och införa de restriktioner somkan vara nödvändiga för att stoppa den här pågående utvecklingen. Vidvårriksdagen behandlades motionen om förbud mot engångsförpackningar. Vidvoteringen där anslöt sig en anmärkningsvärt stor del av kammaren tiUreservationen ifrån , och kommunisterna. Dengängen motiverades yrkandet av miljöskäl. Det är alldeles givet att miljöskälen kvarstår menborde, som jag ser det, rimUgen ha förstärkts av de skäl som här har framförtsi motionen, debatten och reservationen. Jag villyrka bifall, herr talman, till reservationen. HerrHOVHAMMAR (m); Den fråga vi här diskuterar är på intet sättny. Av debatten har ju också framgått att vi så sent som för bara någramånader sedan hade en diskussion i detta ärende. Enligt min mening har väl inteframkommit så särskUt mycket nytt , varför mitt inlägg kan bli ganskakoncentrerat. Vad först beträffar miljövården är vi väl aUa överens omatt den ökade användningen av engångsemballage för med sig betydandeolägenheter ur miljövårdssynpunkt. Det kommer säkerligen i vårt land - Hksom ialla andra industriländer att krävas mycket arbete och stora kostnader föratt komma tiU rätta med dessa problem. Men frågan är då: Innebär ett förbud en väg till det bättre? För min del anser jag hksom utskottsmajoriteten attandra åtgärder i första hand bör prövas. Och det finns, herr talman, åtskilligabärande motiv för detta. Jag skall här nämna några. Inom emballageområdet det gäller såväl glas som plastoch plåt pågår en mycket intensiv och kvahficerad forskning,vilket kostar fabrikanterna mycket pengar. har här något berört detta. När det gäller glaset som jag ganska väl känner tiU villjag för kammarens ledamöter nämna att man just nu håller på med att få fram englaskvalitet som innebär att ett engångsglas bara ute inaturen kommer att helt vittra sönder. Dessutom kommer också glasets vikt atthögst betydligt kunna reduceras. Jag vet också att det även inom andraförpackningsområden bedrivs en motsvarande forskningsverksamhet. Vi kan väldärför våga hoppas att det kommer att kunna presenteras emballagesom är betydligt mera nhljövänUgt än det som vi har tUlgång tUl. En annan fråga är om bruket av engångsförpackningarinnebär slöseri med naturresurserna. Min uppfattning är helt kort den att dennafråga bör utredas betydligt mer ingående innan vi väljer ut vissa produktgrupper.Jag kan ta ett enda exempel, och det har också litet grand talats om detta häri dag. När det gäUer de råvaror som ingår i glas, t, ex. kvartssand,soda, kalk och olika oxider, förefinns inte någon risk för att det uppstårnågon brist inom överskådUg tid. Beträffande återvinning av materialet som ingår iengångsförpackningar vill jag också nämna att det pågår försök på det tekniskaområdet med att få fram ett nytt byggnadsmaterial med krossat glas som bas. Lyckasdetta har vi klarat av det dyra hanteringsproblemet med glasförpackningar ochdärmed finns det också större möjligheter tiU mera hygieniska förpackningar. Motiveringen att engångsemballage bhr förhållandevis dyrtför konsumenten är väl i och för sig riktig. Men, herr talman, enligt minuppfattning bör det ankomma på konsumenten som trots allt är betydligtmera upplyst än man från vissa håU tycks tro att själv bestämma vUkenförpackningstyp som passar honom eller henne bäst och som vederbörande därfÖTfrivilligt väljer. Jag vUl för övrigt fråga; Hur många varor köper vi intealla där förpackningen, t. ex. en trevlig kartong, uppenbarligenfördyrar varan men där konsumenterna, nämhgen vi alla, trots detta väljer detdyrare alternativet? Vi bör även i fortsättningen slå vakt om det friakonsumtionsvalet. Jag har alltså på denna punkt en annan uppfattning än herrÅkerfeldt gav uttryck åt. Självfallet skall konsumenten ges sakliginformation om priser, innehåU etc. De väl utarbetade föreskrifterna ommärkningsskyldighet är också positiva inslag liksom den konsumentupplysningsom ju bedrivs ganska intensivt och på ett som jag tror i stort sett verksamtsätt. Det vore en hel del att tUlägga i den härfrågan, men med hänsyn till tiden skaU jag inskränka mig tUl att yrka bifalltill näringsutskottets betänkande nr 51. Förbud mot saluförande av visst emballage Överläggningenvar härmed slutad.