prot · FV0955 · 1972-12-31 00:00:00 — Till vUl jag säga att det inte alls är så attden centrala viljan och den lokala eller den folkliga viljan står i den typ avmotsatsställning som ni i gärna vill hävda är för handen i denna fråga.Det är inte alls något motsatsförhållande mellan att jag å ena sidan kräverstarkare betoning av den offentliga debatten och av de lokala möjligheterna attföra fram synpunkter och å andra sidan är anhängare av en stark central vilja.Tvärtom - ju starkare central vilja man har, desto starkare skall också den centralaviljan vara lokalt och folkligt förankrad, om den skall vinna gensvar. Men om man i alla sammanhang vill se en central vilja somvarande i motsatsställning till den lokala viljan, och om man alltid villuppfatta den centrala viljan som något uppifrån kommande, har man inte allsfattat detmaktpoUtiska sambandet i detta fall. Den centrala viljan kan nämligen mycketväl i och för sig, beroende på hur den utformas, mer eller mindre braförkroppsliga en folkopinion. Det beror på samhällsförhållandena och densamhäUspolitiska makt- och klasstrukturen hur väl den centrala statsviljan kanfylla detta syfte. Men att en central vilja i och för sig mycketbättre än en begränsad lokal vilja kan uttrycka en folkmajoritets synpunkt ärvi väl överens om. Jag tror också att det vore ganska nyttigt för , omman inom denna en gång för aUa klargjorde vad man menar när man talar omdecentraUsm, att hämma koncentrationen, att ha en balanserad regional strukturoch alla de andra önskemål och talesätt som man för fram i den offentligadebatten och i rUcsdagen. Sedan vägrar man ju helt att ange hur detta skallgenomföras och att medge att för detta krävs en central vilja naturligtvisinte en byråkratisk och uppifrån kommande central vilja men en nedifrånkommande vilja, som kanaliseras via det centrala statsorganet och ärauktoritativ nog att åstadkomma önskemål. En sådan central vilja är den endasom kan realisera sådana önskemål, ty enbart denna centrala vilja är stark nogatt vara skiljedomare mellan olika regioners intressen. En sorts länsfederaUsmkan aldrig lösa problemet med den regionala obalansen och därmed sammanhängandeproblem. Det är stora misstag att man aldrig vågar diskutera dennafråga och inte heller dra slutsatsen av sina krav utan i stället ständigtlägger upp debatten på det enkla sättet att den centrala viljan identifierasmed den byråkratiska viljan och förutsätts vara i motsättning tUl den lokalaviljan. Alla stridiga lokala tillsammans kan ju aldrig åstadkomma dendecentraUsm som ni och många med er - i och för sig kanske helt riktigt - villse genomförd. den 11 aprU 1972 Ang. remissförfarandet i anledning av stort lokalt ellerregionalt intresse Hen ÅSLING(c); Den centrala viljan kan självfallet utformas- det vet vi från totalitära länder - utan den medverkan av demokratinsredskap, som ett remissförfarande t. ex. utgör. På den punkten ligger det enmotsats i i argumentering, när han dels vill ha en längreremisstid i det här speciella ärendet, dels talar om en starkare central viljai planeringsarbetet. Det gäller självfallet, som vi ser det från , att skapaen rimlig balans mellan samhällets centralt styrande funktioner ochmedborgarinflytandet. Decentralisering betyder ett aktivt engagemang frånmedborgarnas sida i samhällets utformning. Vad diskussionen här har gällt - och det är detprincipiellt intressanta är att ge plats för den demokratiska processen, dvs.i det speciella fallet att ge utrymme för ett rimligt remissförfarande, som ioch för sig inte skall behöva inkräkta på den centrala viljan men som gör detmöjligt att med större skärpa och pregnans utforma de centrala direktiv ochlinjer som sedan skall vara vägledande. Det är en väsentlig skillnad, herrSvensson. Till civilministern vill jag säga att det är alldelesklart att man kan vänta med vissa lokaliseringsfrågor under vissa förutsättningar.Över huvud taget är ju arbetet med den fysiska riksplaneringen grundläggandeför regionalpolitiken och därmed för sysselsättningen i många regioner i den 11 aprU 1972 Ang. remissförfarandet i anledning av stort lokalt ellerregionalt intresse Även om något enstaka lokaliseringsärende får vila några månader, så ärdet den övergripande målsättningen för regionalpolitiken som vi måste samla ossomkring. Dess effekter är ändå av avgörande betydelse försysselsättningsutvecklingen i mänga regioner. Jag vill sluta den här debatten med att säga attskillnaden mellan civilministerns och min syn på det här remissförfarandettydligen är den att jag förespråkar ett ökat och mera levande och aktivtmedborgarinflytande i decentralistisk anda än han gör. Det är därför som viinte riktigt talar samma språk. i (vpk) kort genmäle: Låt mig framställa det här problemet såkonkret som möjligt. är liksom representanterna för mitt partianhängare av att man så att säga satsar mindre på de stora stadsregionerna ochmera på en landsända som exempelvis . I fråga om den principiellautgångspunkten är det väl ingen meningsskiljaktighet mellan ochmig. Men hur skall man kunna åstadkomma detta? Skall det kunnaske på det sättet att man lämnar åt norrbottningarna och västerbottningarna attslåss med de starka, välorganiserade och ekonomiskt väletableradestorstadsintressena? Skall det avgöras genom allmänt slagsmål, en sortshuggsexa regionerna emellan? Var och en förstår att det är orimligt. Ju meraman vill påverka den tendens till koncentration som finns, desto starkare måsteden centrala vUjan vara. Vi erkänner att det måste finnas en sådan central vilja,men ni i talar om decentraUsm utan att vilja ta de maktpolitiska ochadministrativa konsekvenserna, som med nödvändighet går ut på att stärka dencentrala vUjan för att kunna avgöra det regionala fördelningsproblemet till desvagas förmån. Har man inte en stark central vilja, så avgör det sig självttill de starkas förmån. () kort genmäle; Den centrala viljan idemokratisk mening är enligt vår uppfattning en chimär om den inte bärs upp aven stark väl utformad, väl informerad medborgaropinion. Decentralismen i vårmening är ett aktivt medborgarengagemang och inflytande bakom de samhällsbeslutsom har att träffa. Jag kan inte riktigt godta den redovisning avskillnaden mellan oss som ändå gjorde som han sade till slut.Han ansåg att skillnaden mellan oss är att han är förespråkare för ett bredaremedborgarengagemang i sådana här frågor än vad jag som civilminister är. Under hela den tid som jag sysslat med dessa frågor idet förberedelsearbete som pågått och det som hänt sedan vi publiceradepromemorian har jag försökt att verka för att vi skulle få i gång ett brettmedborgarengagemang. Jag har motiverat varför och på vilket sätt enfortlöpande debatt bör kunna ske. Skillnaden mellan oss har i stället framträtt när vi stått inför avvägningen:Hur angeläget är det att komma i gång med en aktiv planering så fort sommöjligt? Där säger : Jag tycker nog att vi kan ta litet mera tid påoss innan vi sätter i gång med den aktiva planeringen, så att vi kan fåmöjlighet till en ytterligare debatt om huruvida vi över huvud taget skaU ha ensådan planering som denna eller ej. Jag och regeringen med mig anser däremotatt det är angeläget att vi med hänsyn tagen till den utveckling som vi harhaft och den vi löper risk att få, med en betydande snedbalans mellan olUcadelar av landet och de konsekvenser som detta kan ha såväl ur miljösynpunkt somur regionalpolitiska synpunkter, sysselsättningssynpunkter och socialasynpunkter, bör skaffa samhället instrument för att angripa problemen. Jag tror att medborgarna understundom funderar över hur viagerar här i huset. De får ofta höra talas om att vi utreder ochremissbehandlar och att vi överlägger och försöker vara förtänksamma. Vi fårnog inte bortse ifrån att om vi skall värna om demokratin, så bör vi ocksåkunna redovisa för medborgarna att vissa lägen kräver snabb handling om viverkligen skall kunna lösa de problem som vi är satta att arbeta med. Vi har funnit det angeläget att få fram ett förslag tillriksdagen , inte bara när det gäller regionalpolitiken utanockså när det gäller den fysiska riksplaneringen, markhushållningen, så attdessa frågor kan diskuteras och så att kan fatta beslut somgör det möjligt för oss att verkligen driva en aktiv regionalpolitUc och enaktiv miljöpoIitUc. Ang. remissförfarandet i anledning av stort lokalt ellerregionalt intresse Hexx ÅSLING (c) kort genmäle: För att ingamissförstånd skall kvarstå efter denna debatt vill jag säga att jag inte harkrävt att vi skall ta bättre tid på oss för att överväga om en planering avdenna karaktär över huvud taget skall ske. Jag har hävdat att den längre tidenbehövs inte för att ifrågasätta planeringen som sådan utan för att analyseradet materiella innehållet och engagera medborgarna i dessa planeringsfrågor. HerrTOBE(fp): Jag har med stort intresse följt denna debattom remissförfarandet. Den har ju gällt remisstiden för dels hela rapporten,dels lagstiftningspromemorian. För den förstnämnda är remisstiden alltså etthalvt år, och det kan tyckas vara . Så som länsstyrelserna reageradei början, med en avkortning av remisstiden för kommunerna till april ellernågot m , bUr emellertid remisstiden alldeles för kort, eftersomkommunerna har tre fyra beredningsinstanser. Där gjorde emellertidcivUdepartementet ett behjärtansvärt inhopp och lyckades få en del länsstyrelseratt ändra sig, och det var tacknämligt. Jag kan förstå att man vill föra upp den regionalpolitiskafrågan till behandling . Därför får vi väl acceptera att departementetförsöker sikta in sig på det trots att det varit svårt att få materialet färdigti tid. Statsrådet har ju sagt att räcker, och de remissinstansersom inte behöver gå via länsstyrelserna har faktiskt på sig. Beträffande delbetänkandet har statsrådet försvarat denkorta remisstiden med att man hade beställning av den 11 aprU 1972 Ang. remissförfarandet i anledning av stort lokalt ellerregionalt intresse Det påståendet tycker jag inte får stå oemotsagt. Denändringen gällde egentligen glesbebyggelserätten och kan inte ha inverkat på destora frågorna i denna promemoria så att man behövde skjuta upp hela arbetet.Den har visserligen betydelse från ersättningssynpunkt och sådant, men det ärinte ett tillräckligt skäl att skylla på. Saken är, såvitt jag förstår, den attlagstiftningsarbetet inte har varit organiserat så att man har hållit jämnasteg med den tekniska utredningen. Utredningarna var inte färdiga ,vilket de borde ha varit. Statsrådet har själv sagt att det inte nu gäller detmateriella innehållet i rapporten utan principerna för hur man skall planera påriksnivå. Många av principerna finns dock i lagstiftningspromemorian, och detär då svårt för kommuner och andra att , februari eller början på marstränga in i riksplanearbetet utan att veta vilken avsikt man har att renträttsligt handskas med planförslagen. Visserligen var lagförslaget aviserat irapporten men på ett så löst sätt att man kunde ana att departementet ville halängre tid på sig och att andra riktlinjer kunde komma. Det är aUtså enbeklaglig förskjutning som har skett. SärskUt beklagligt är detta eftersomlagstiftningspromemorian har en helt annan fordran på medverkan från andra äntekniker om jag nu kallar också juristerna för tekniker. Att man höll på medmetodundersökningar osv. i departementet utan medverkan från parlamentarikereller motsvarande kan man tUl nöds godta jag har dock rest invändningar motdetta tidigare - men just denna fråga om hur lagreglerna skall utformas, hurman skall förankra riksplanearbetet i den kommunala demokra tiskaplaneringsprocessen, borde man ha tagit upp tidigare i en parlamentariskutredning eller beredning. Att man inte gjort detta utan kommer ett kvartalefteråt med denna promemoria är att beklaga. Kommunerna får nu uppleva samma eftersläpning som manförsatt sig i inom departementet. Där var man färdig med det tekniska arbetet,sedan kom lagstiftningsarbetet. Kommunerna får hålla på med rapporten och detmateriella innehållet och ge sig på lagstiftningsfrågorna . Justlagstiftningsfrågorna kan ju betyda väldigt mycket för den kommunala ekonomin. Det finns alltså skäl att invända framför aUt mot attlagstiftningspromemorian kommit så sent. Vad beträffar den lagstiftning som gällerlokaliseringen av de miljöstörande företagen och generalplaneringen fanns detdock, , redovisat utomordentligt utförligt i huvudpromemorian hur manhade tänkt sig saken. Sedan tillkom frågorna om ersättningar och den s. k.glesbebyggelserätten, där rUcsdagens principiella ställningstagande gjorde detnödvändigt att utveckla de frågorna litet grundligare ilagstiftningspromemorian. Jag föreställer mig att det trots allt har varit möjligtför kommunerna att få ett ganska gott grepp om hur det här var tänkt redangenom att läsa huvudpromemorian. När det sedan också finns förutsättningar för kommunernaatt utnyttja fram till för sitt yttrande om självalagstiftningspromemorian, eftersom det icke är fråga om att hantera någralänsöversikter, är såvitt jag förstår remisstiden för det här lagförslaget intekortare än remisstider för lUcnande lagförslag brukar HerrTOBE(fp): Jag skulle bara vilja invända attlänsstyrelserna också skaU yttra sig över lagstiftningspromemorian - det utgårjag ifrån. Då har de inte nyttan och glädjen av att kunna avnjuta kommunernasyttranden, utan de får i stor utsträckning yttra sig från sin egen synpunkt. Omkommunerna lämnar in sina yttranden efter ett fullmäktigesammanträde den 15juni eller något sådant, har länsstyrelserna ju inte haft tillfälle att läsadem. Ang. remissförfarandet i anledning av stort lokalt ellerregionalt intresse Jag ser det närmast på det sättet, att närdet gäller lagstiftningen i förhållande till den principiella uppläggningen avplaneringen har kommunerna möjlighet att mot bakgrunden av det som redovisas ihuvudpromemorian säga sin mening också i länsstyrelseremissen. Men jag utgårifrån att kommunerna kan ha ett bestämt intresse av att få utveckla sin talanmera i detalj beträffande tekniska ting och annat och därför kommer attbenyttja sig av möjligheten att gå direkt till departementet med vissa av desakerna. Överläggningen var härmed slutad. § 3 Föredrogs och hänvisadesKungl, Maj ;ts propositioner nr 23 till kulturutskottet, nr 45 tillförsvarsutskottet, nr 76 till civilutskottet, nr 79 till jordbruksutskottetoch nr 82 till inrikesutskottet, § 4 Föredrogs och hänvisades motionerna nr 1615 och 1616 tUl kulturutskottet, nr 1617 till jordbruksutskottet, nr 1618 och 1619 till socialförsäkringsutskottet, nr 1620-1622 till inrikesutskottet, nr 16231625 till socialutskottet samt nr 1626 till justitieutskottet, § 5 Föredrogs, men bordlades åter utrikesutskottetsbetänkanden nr 2-4 och kulturutskottets betänkande nr 8, § 6 Herr förste vice talmannen meddelade att påföredragningslistan för morgondagens sammanträde skulle bland två gångerbordlagda ärenden uppföras främst kulturutskottets betänkande nr 8 ochjordbruksutskottets betänkande nr 5 samt sist utbildningsutskottetsbetänkanden nr 48, Nr 55 § 7 Interpellation nr 106 ang.åtgärder mot deltagande i kriget i -------------------- Ordetlämnades på begäran till (), som yttrade: foUc och dess befrielsestyrkorinom ENL har gått till framgångsrik offensiv för att försvara sig mot detförintelsekrig, som förs av Saigonregimen och de amerikanska ockupationsstyrkorna.Offensiven är reaktionen på den utvidgning och upptrappning av kriget, som ägtmm under president hela ämbets-period, på den under den senaste tidenintensifierade terrorn mot de breda befolkningsskikt som i och övrigaockuperade områden kämpar för fred och en nationell unionsregering samt påUSA:s öppet demonstrerade förakt för fredssamtalen i . Förhandlingarna omVietnam vid är nu lamslagna, sedan i årtillkännagivit att man avbrutit sitt deltagande i konferensen. I en situation då öppet visar att man inte ärintresserad av en fredlig politisk lösning på basis av de indokinesiska folkenssjälvbestämmanderätt och är i färd med att utveckla enkrigsteknologi, som med alltmer fruktansvärd effektivitet riktar sig motmänniskorna, mot samhällsorganisationen och mot naturen, har folkinget annat val än att gå till väpnad offensiv för att försvara sina liv och sinafortsatta existensmöjligheter. Den breda majoritet av folk, somställer sig solidarisk med de indokinesiska folkens kamp för fred, frihet ochsocial rättvisa, hoppas att den nu pågående FNL-offensiven skall innebärabörjan till slutet på ;s skändliga angreppskrig i , så att folken iIndokina får möjlighet att i fred och frihet bygga upp sinasamhällen. har svarat på befrielsestyrkornas offensiv genommassiva bombraider i hela . Nya flott- och flygstridskrafter har säntstill , utsätts nu för de kraftigaste bombningar somgenomförts efter bombstoppet 1968 - och dessa bombningar riktar sig mottätbefolkade områden allt längre in i landet. överväger också enligtvad som uppges - allvarligt att sätta in kärnvapen i kriget. Ett beslut häromskulle kunna omsättas i handling eftersom de amerikanskahangarfartygen i är försedda med stridsbereddakärnvapenladdningar. Härigenom har , och världens folkställts inför ett nytt fruktansvärt hot, som till varje pris måste avvärjas,krig i har varit en serie av allvarliga förbrytelser motmänskligheten och mot den internationella rätten, Väridens folk kan intetillåta att det kulminerar i kärnvapenkrig, I denna för världsfreden ochmänsklighetens framtid utomordentligt allvarliga situation måste alla världensfolk och deras regeringar genom massiva opinionsyttringar göra allt för attförmå och krigsledning att avstå från planerna på insättande avkärnvapen. Med hänvisning tUl det anförda anhåller jag om kammarenstUlstånd 2 6 att tUl herr utrikesministern fårikta följande fråga: Vilkaåtgärder är beredd att vidta för att förmå Nr 55 att stoppa planerna på insättandet av kärnvapen i Tisdagenden ,upphöra med bombningarna i norra och södra samt jj gpj,j[ 1972 Denna anhållan bordlades. § 8 Interpellation nr 107 ang. beivrandet avparkeringsförseelser Ordet lämnades på begäran till HerrLÖFGREN (fp), som yttrade: Det är ofrånkomligt att den starkt ökadebilismen medför problem för framkomligheten särskilt i städer och tätorter.Behovet av möjlighet att parkera bilar är legitimt, och bilisterna kan med foghävda att de dryga skatter som pålägges biUsmen borde resultera i ordnandet avparkeringsmöjligheter i tillfredsställande omfattning. Att inskränkningarbeträffande möjlighet att parkera på gator och vägar måste göras inses av allaeftersom framkomligheten är ytterst viktig. Att parkeringsplatseravgiftsbelägges är också accepterat för att ge så många som möjligt tillfälleatt ställa ifrån sig bilen för uträttande av ärenden av kortvarig art. Laglydiga bUister respekterar samhällets bestämmelser. Deinser att parkeringsbestämmelserna är oundgängligen nödvändiga. Råkar de undantagsvisgöra sig skyldiga till överträdelse av bestämmelserna så betalar de den bot somförseelsen ger anledning till och är säkerligen mera aktsamma i fortsättningen.Mot denna bakgrund är det ytterst oroväckande att det blir mer och mer vanligtatt bilister helt enkelt struntar i att betala botbeloppen, som åläggesöverträdare av bestämmelserna. Enligt vad som framgår av en skrivelse frånrikspolisstyrelsen av blir ca 780 000 förseelserföremål för parkeringsanmärkning. Av dessa belöper sig ca 365 000 påStockholms, 110 000 på och 62 000 på polisdistrikt. Övrigapolisdistrikt svarar alltså för sammanlagt ca 243 000 anmärkningar. I den häråberopade skrivelsen från anföres bl, a,: "En fömtsättning för att nuvarande system skallfungera bra är att övervägande antalet ärenden leder till betalning utan attutredning behöver tillgripas. När denna förutsättning är uppfylldleder det till att ett orimligt stort antal förseelser måste bli föremål förpolisutredning, vilket kräver alltför stora personalresurser. Ett effektivt system bör därför syfta till att andelenärenden som betalas före polisutredning blir så stor som möjligt. För att dettamål skall nås krävs bl. a. att tillräckligt ingripande åtgärder inträder snabbtefter det förseelsen begåtts. Om så inte sker frestas den misstänkte att i detlängsta förhålla sig passiv och därigenom onödigt belasta utredningskapaciteten.I nuvarande system uppkommer alltför stor tidsutdräkt från det förseelsen begåstills tillräckligt effektiva åtgärder inträder mot den misstänkte. Den utformning ansvarsbestämmelserna fick fr. o. m. Nr 55 tyvärr inte medfört tillräckliga lättnader i utredningshänseende. Tisdaeenden hänsyn till att ägarens ansvar är endast subsidiärt i förhåUande tiU 11 anril1972 förarens, måste varjeansvarsyrkande mot ägare föregås av utredning. -------------------- framstårsom en brist i nuvarande system att ett stort antal utredningar måste skerörande vem som förde fordonet. Dessa utredningar ger sällan något i sak utanhar som huvudsaklig funktion att uppfylla de legala kraven för ägarens ansvar.Polismästaren i har i skrivelse till styrelsen den 1,9,1971 framförtatt skyldigheten att försöka utreda vem som vid aktuellt tillfälle förde fordonetuppenbariigen är så betungande att lättnad vid handläggningen avparkeringsärendena i ringa mån inträtt," i motion 945 - framförde jag förslagom ett radikalt förenklat system för att komma till rätta med det aktuellaproblemet. Det gick ut på att sådan parkeringsbot som inte inom en viss tidinbetalats helt enkelt anmäles till bilskattekontoret vid den länsstyrelse därifrågavarande bil är registrerad, och att sådan parkeringsbot där påföresbilägaren. Då bilskatten vid nästföljande uppbördstermin påföres bilens ägare,påföres också sådan ej erlagd parkeringsbot, I avin om bilskatten lämnassamtidigt uppgift om beloppet för ej erlagda belopp för parkeringsbot. Nyttskattekvitto skuUe ej kunna erhållas med mindre än att också obetalda beloppför parkeringsbot eller betalats, I motionen förklarade jag mig medveten om att tvisterskulle kunna uppstå om huruvida parkeringsbot skäligen bort påföras eUer ej,men sådana fall är helt säkert av så ringa omfattning att samhälletsutredningsapparat utan alltför stor belastning skulle kunna behandla sådanafall för att ge rättstrygghet åt de bilägare som på oskäligt sätt påförtsparkeringsbot, t, ex, vid parkeringsförseelser i samband med bilstölder. trafikutskott avstyrkte genom sitt utlåtande1971:16, daterat , min motion och hänvisade till yttrandenfrän och , vilka avgivits , Tillämpningen av de gällande bestämmelserna borde effektiviseras,och ett brett upplagt arbete inom för att undersöka hursystemet med beivrandet av parkeringsförseelser på läng sikt bör vara utformatskulle avvaktas. Utskottet underströk dock det angelägna i att arbetet bedrivesmed skyndsamhet och förutsatte att Kungl, Maj:t med uppmärksamhet följerutvecklingen på området. beslöt i enlighet med utskottets förslag. Hur har då utvecklingen blivit? Jo, nog har man försöktöka effektiviteten för att de gällande bestämmelserna skall efterlevas. När jag skrev min motion hade uppgivits att vid i 2 inspektörer, 6 polismän och 20 kontorister var sysselsatta med utredningsarbete avseende parkeringsförseelser, I skri velse av alltså avgiven efter dagtecknandet av trafikutskottets nyssnämnda yttrande redovisas att vid i /71 sysselsattes 40 personer, därav 7 polismän; i aprU uppgick motsvarande personal till 60 2 8 heltidsanställda; skuUe antalet tjänster Man måste fråga sig om det är rimligt att 90 personerskall vara Nr 55 sysselsatta med utredning avseende parkeringsförseelservid parkerings- den kontoret i . Det uppgavs dock att dentidigare nedåtgående . . trendenbeträffande betalningsproccnten kunnat brytas och vändas till en-- För samtliga tre storstäder hade betalningsprocenten för andrakvartalet 1971 ökat i förhållande till närmast föregående kvartal. Tyvärr hardet visat sig att förbättringen ej fortsatt. Trots de kraftigapersonalförstärkningarna har man enligt de nu tillgängliga uppgifterna fått enännu sämre betalningsproccnt . För varprocenten av icke betalda parkeringsböter efter avdrag för återkalladeförelägganden hela 58,6! Alltså sämre än .