prot · FV0954 · 1972-12-31 00:00:00 — Jag tror det var värdefullt att utskottet gjorde dennainledning, för vad betänkandet och reservationerna sedan innehåUer bör ses motden bakgrund som direktiven utgör. Man kanske kan förvåna sig över att utskottet, när enutredning tUlsatts med uppdrag att snabbt göra en översyn över hela fältet,ändå inte har kunnat enas i större utsträckning. Men jag tror det är riktigtatt göra som fru ordföranden i justitieutskottet gjorde alldeles - och somherr instämde i - nämligen betona att skiljaktigheterna' egentligeninte är så stora i vår grunduppfattning om problemens stora betydelse ochbehoven av att ytterligare utbygga och förstärka vår kriminalvård. VåraskUjaktigheter består nog mera i, som sade, att vi kanske harolika uppfattningar om i hur hög grad vi under innevarande budgetår kan tastörre andel av våra medel i anspråk för detta ändamål och i vad mån denpågående utredningen skall anses utgöra ett hinder för att nu tillmötesgå enrad av yrkanden i olika motioner. Där har jag för min del den uppfattningen -den delas av utskottsmajoriteten att det när en sådan här utredning är på gångär ganska meningslöst att komma med förslag om punktinsatser här och var somkanhända sedan inte passar in i mönstret för de förslag som beredningen kommeratt framlägga. Därför är det väl klokt att nöja sig med deförstärkningar som är föreslagna i propositionen från regeringen, vUkavisserligen är ganska blygsamma det skall jag gärna medge. De är så passblygsamma att jag, om vi inte hade haft denna pågående utredning, förvissoskulle ha varit beredd att yrka på förstärkningar på åtskilliga håll. Men somdet nu är har utskottet funnit att man bör godta de förslag som framlagts. Jag skall försöka att mycket snabbt ge några kommentarertill de olika reservationerna och börjar då med reservationen 1 vid punkten 2,som bygger på en motion vari yrkas på förstärkt anslag tUl den andliga vården.I reservationen framhåUs den värdefuUa insats som de religiösa organisationernautför i fråga om den kontaktskapande verksamheten inom våra anstalter. Den viUjag gärna vitsorda, men det värdet är också till finnandes när det gäller andrakontaktskapande organisationer, t. ex. våra folkbildningsorganisationer ochandra ideeUa rörelser. Jag är inte säker på att den andliga vården skall ståhögst på listan om vi skall gallra bland alla de önskemål som skall prioriterasi framtiden. Denna vård är nämligen inte sämre tillgodosedd än många andravårdområden här. Även om jag varmt instämmer i de värdeomdömen man avgivit härbeträffande de religiösa organisationernas insatser sä är jag inte beredd attgodta förslaget om en förstärkning här. Dessutom vill jag understryka vad visagt i utskottet, att frågan om ersättning till NAV-ledamöterna prövas isamband med den utredning om ersättning för bisysslor som pågårinom . Sedan har vi reservationen 2 som tar upp frågan ominrättandet av särskilda narkomanvårdsavdelningar. Det är flera motioner somhar väckts i denna fråga. Där vill jag bara säga det att eftersom detta liggerinom ramen för de överväganden som skall göras inom kriminalvårdsberedningenså skulle det vara väldigt olyckligt om vi nu uttalade oss för att vi skallplacera särskUda vårdavdelningar på vissa namngivna anstalter. erinrade om att vid narkotikasymposiet iStrasbourg enades man om ett uttalande att det behövdes särskilda vårdanstalterför det kriminalvårdsklientel som är narkomaner, men man uttalade sig inte ompå vad sätt den vården skulle organiseras. I det utskott där jag medarbetadetillät jag mig att framhålla, att många av de narkotikaberoende som finns påvårdanstalter är sådana som drivits till kriminalitet på gmnd av sin narkomanioch att i väldigt många fall den kriminaliteten inte är av allvarligare art änatt man utan risk skulle kunna föra över dem till andra vårdformer för att botaderas narkomani. I vissa andra fall när det rör sig om mera allvarligbrottslighet är man kanske tvungen att ha särskilda vårdenheter inom anstalterna. Det är en fråga som skall den 7 aprU 1972 5* protokoll 1972. Det skulle vara att föregripa den prövningen omman nu uttalade sig för hur vården skall organiseras. De reservationer somsedan gäller medelsanvisningar sammanhänger ju med de yrkanden som gjorts ireservationen 2, och jag yrkar följaktligen avslag på dessa reservationer. i talade bl, a. för reservationen 6,som rör det uppdrag tUl samarbetsorganet för bekämpande av narkotikamissbruksom har yrkats i motionen 177. Detta är ju också exempel på frågor som klartUgger under kriminalvärdsberedningens uppdrag, och det är orsaken till att viinte velat tUlstyrka motionen. Jag yrkar alltså avslag på reservationen 6. Fångvårdspersonalens arbetssituation har tagits upp ireservationen 7 och kommenterats av samtliga talare här fömt. Vi har iutskottet hänvisat tUl att tillsynsutredningen fått i uppdrag att göra enöversyn av den här problematiken. menar att trots att dennautredning pågår borde departementschefen ta ett initiativ för att komma tiUrätta med de missförhållanden som påstås råda. skaU jag gärna medge att i den pågåendekriminaldebatten bUr det ofta ett överslag när det gäUer att ta parti för elleremot de intagna medan man mycket ofta glömmer bort den mycket svåra situationsom fångvårdspersonalen befinner sig i. Det är dock inte Uka säkert att departementeteller den styrelse som har att tUlvarata personalens intressen stäUer siglikgiltig i det avseendet. Från fångvårdspersonalens eget håll har det ju intekommit några framstötar om att man önskar att man skall ta itu med detta pånågot extraordinärt sätt. Det är tydligen ett uppdrag som motionärerna hartagit på sig, kanske en smula oombedda. Medan en utredning pågår finns intenågon anledning för att ta något initiativ, och viyrkar således avslag på reservationen 7. När det gäller frivården har man i reservationen 8föreslagit vissa punktinsatser. Även om jag villigt medger att det inomfrivården behövs en kraftig förstärkning, vUl jag erinra om att det idirektiven för kriminalvårdsberedningen starkt understrukits att frivården börprioriteras när det gäller att dra upp riktlinjerna för det framtidakriminalvårdsarbetet. Det är följaktligen inte lämpligt att göra dessapunktinsatser, i synnerhet mot bakgrunden av det budgettekniska läge i vilketvi befinner oss. Frivårdens organisation behandlas också i reservationen 9,där man tagit upp olika delproblem. Vi har ansett att samtliga de frågor, somberörs i motionerna 110, 903 och 904, också återfinnes i kriminalvårdsberedningensuppdrag. När det gäller motionen 904 och dess yrkande om särskUt bidrag till deideella organisationernas övervakarverksamhet kan det dessutom sägas att viredan förra året tog ställning till denna fråga i samband med en liknandemotion. Vi framhöll då att frågor rörande organisationen och utbildningen avövervakare är saker som måste ankomma på statsmaktema, varför de ideellaorganisationernas verksamhet här som fömt bör inskränka sig till att justförsöka tillhandahålla personer som man anser vara lämpliga. Men att gestatsbidrag till själva utbildningen och organisationen av denna sida avkriminalvården anser vi inte lämpligt. I reservationen 10 har yrkats bifall tiU motionen 212 ombibehållande av skyddskonsulentdistrikt. Förslaget om att dra in dettaskyddskonsulentdistrikt bygger på den Fornanderska utredningen, där man utgickifrån att vi i fortsättningen inte skall ha enmansdistrikt. Jag tror att defarhågor som uttalats i reservationen och i motionen är ganska överdrivna; mantalar om de långa avstånden och risken för att man på gmnd av minskadpersonkännedom skall få en ökad kriminalitet inom distriktet. Denpersonkännedom som man åberopat har väl i hög grad förefunnits hos denskyddskonsulent som tjänstgjort hitintills. När det gäller nyrekrytering kommerinte samma personkännedom att finnas. Den konsulent som är stationerad iKarlstad har ju, som utskottet också påpekar, möjlighet att hafilialmottagningar i , och därmed har man skapat underlag för denpersonliga kontakt som behövs och man kan undvika de långa resor som påtalatsav reservanterna. I reservationen 11 tar man upp den gamla frågan om enutbyggnad av den kriminologiska forskningen. Det är ett gammalt ämne, som vidiskuterat . Vi har i utskottets betänkande hänvisat till detarbete som pågår inom kommittén för kriminologisk behandlingsforskning ochvars värde har understrukits av reservanterna, även om de inte tycker att dettaär tUlräckligt. Vi har också erinrat om den försöksverksamhet som för närvarandepågår i . Jag tror att det är viktigt att vi försöker dra lärdomar avde erfarenheter vi har av den pågående forskningsverksamheten innan vi byggervidare. Dessutom tror jag att vi just när det gäller forskningen i hög grad ärberoende av allt samarbete vi kan få inte bara mellan de nordiska ländernautan även på det internationeUa planet. Jag vill påminna om att att om man idet sammanhanget läser KAIK;s betänkande, finner man att på det internationellaplanet en hel rad forskningsprojekt utförts, som vi säkerligen här hemma kandra nytta av och omsätta i praktisk handling. Av utredningen kan vi ocksåkonstatera att det förekommer en inte oväsentlig kriminologisk forskning inomvårt eget land, även om den inte varit så samordnad som man skulle önska. Pådetta fält finns alltså möjligheter att få ett mera samlat grepp om det hela.Men jag tror att vi gör klokt i att följa den forskning sombedrivs och avläsa resultaten av den innan vi går vidare. Utskottet yrkaralltså avslag även på denna reservation. Sedan vill jag något beröra det särskilda yttrande som harlagts fram under punkten 6, rörande anslaget till , Jag tycker inte det finns anledning till en längre diskussion om KRUM:s agerande och detberättigande i att får anslag. Vi har i utskottet påpekat att det ärkriminalvårdsstyrelsen som skall bestämma om hur anslaget till de frivilligaorganisationernas kontaktskapande verksamhet skall fördelas. Jag skall inteheller, herr talman, dra upp en större debatt kring en fråga som,, jag hoppasriksdagen kommer att få möjlighet att diskutera på gmndval av ettfullständigare underlag när kriminalvårdsberedningen har lagt fram sittförslag. Jag ber således att få yrka bifall tUl justitieutskottetsbetänkande i dess helhet och avslag på samtliga reservationer, 1 detta anförande instämde (). den 7 aprU 1972 FruKRISTENSSON (m) kort genmäle: Det är naturligt att utskottets viceordförande, som tUlika är ledamot av kriminalvårdsberedningen, måste fästastort avseende vid beredningens arbete och är obenägen att medge behovet avnågra konkreta insatser eftersom hon vet att kriminalvårdsberedningen kommeratt pröva dessa frågor. Från oppositionens sida har vi emellertid menat attdet, utan att avvakta kriminalvårdsberedningens arbete, finns vissa konkretaåtgärder som alla borde kunna vara överens om är nödvändiga att vidta. Detgäller, som jag sade förut, ökade insatser främst för narkomanvårdsklientelet,såväl inom den slutna vården som inom frivården. Jag tror inte det råder någradelade meningar mellan utskottets vice ordförande och mig om att de åtgärdernamåste prioriteras. Från oppositionens sida anser vi att det vore en nackdel attlåta ytterligare ett budgetår gå innan man vidtar någon förstärkning. När det gäller fångvårdspersonalen är det rätt som viceordföranden säger jag framhöll det själv tidigare - att man ofta glömmer bortderas situation. Man inriktar lätt debatten på de intagna och deras förhållanden.Men jag tycker inte, som vice ordföranden ansåg, att det är något extraordinärtom en departementschef, som ansvarig för personalen inom sittdepartementsområde, tar ett initiativ att undersöka om inte personalensarbetssituation kan förbättras. Jag tycker tvärtom att det vore något heltnaturligt. Man skall inte lösa frågor, som kan på ett enkelt sätt, genomhänvisning till sittande utredningar, vilkas arbete kan ta åratal och somdessutom kan komplicera frågorna i onödan. De ideella organisationerna och övervakarna har - detvisar erfarenheten - haft förmågan att stå till tjänst med övervakare somverkligen åstadkommit goda resultat. Jag tycker att statsmakterna bör ta detmed i beräkningen och att statsbidrag ter sig naturligt. Kriminalvårdsforskningen är en gammal fråga, säger frökenBergegren. Ja, det är den verkligen. Vi har fört fram den från moderatasamlingspartiet . Jag vUl endast tillägga att professor , somchef för det kriminalvetenskapliga institutet här i , själv säger atthans och hans medarbetares tid enbart åtgår tUl undervisning av studenterna ochatt det inte bUr någon tid över till forskning. Det är verkligen negativt. Slutligen, när det gäller anslagen till , tycker jaginte det är för mycket att vi i uppmärksammar de negativa effekternaav en viss del av ;s verksamhet. Det är därför på sin plats, enligt minmening, att vi talar om att vi följer med vad som händer inom det här områdetoch att vi ger uttryck för den uppfattningen att om skall fortsätta att fåstatsbidrag så skall verksamheten tjäna det syfte för vilket pengarna är avsedda. HerrDOCKERED (c) kort genmäle: Jag är i viss mån förekommen av utskottetsvärderade ordförande. Jag tycker också att det är felaktigt att säga att manbeträffande fångvårdspersonalens arbetssituation inte skall göra någontingdärför att det pågår en utredning om förhållandena. Det förs ju en intensivdebatt om arbetstagarnas miljöförhållanden, och jag anser att det ärsynnerligen viktigt att man tar upp även de här problemen och genom samrådkommer fram tUl ett resultat. Det kan vara utomordentligt betydelsefullt urfångvårdssynpunkt och även för kriminalvården. Fångvårdspersonalen harsäkerligen mycket stora erfarenheter som man bör kunna tillvarata genom attförbättra dess arbetsförhållanden och arbetssituation i övrigt. När sedan vice ordföranden i utskottet säger att vi skallbygga mycket inte bara på den enskilda forskningen inom landet utan också påvad vi kan få reda på genom den internationeUt bedrivna forskningen, så är detnaturligtvis riktigt. Vi bör hålla alla kanaler öppna för att tillgodogöra ossde erfarenheter som har vunnits på andra håll. Det finns ju ett forskningsobjekt uppe i SundsvaU och viär mycket intresserade av att se vad det kan bli för resultat av det. Men dethär området är ju utomordentligt svårt och när vår ende professor i kriminologisäger att resurserna är för dåliga för forskningen, så tror jag att vi alldelesoberoende av pågående utredningar måste sätta in ytterligare resurser. Utskottet besökte SundsvaU och tog del av projektet däroch fick då en liten inblick i problemen. En av de ledande forskarna där sadeoss att man är väldigt trevande i sitt arbete. Om vi nu skall gå ut överlandets gränser, så talade han om att i har det visat sig att god mathar lika stor terapeutisk betydelse som andra insatser. Sådana uttalanden gör att man blir ännu mer intresserad avatt det forskas på detta område. Därför har vi reservanter också begärt ökadeanslag till forskningen. HexxWESTBERG i (fp) kort genmäle: Jag kan helt hålla med de två föregåendetalarna som representerar oss reservanter. Men jag blir ytterst förvånad närutskottets vice ordförande är så säker på att det nu inte finns anledning attgå vidare när det gäller att rusta upp inom kriminalvården, utan att man skallligga stilla och avvakta kriminalvårdsberedningen. Jag är väldigt glad över attjustitieministern inte delar hennes uppfattning utan tar bestämda steg framåt det har jag noterat med stor tUlfredsställelse. Vi reservanter har bara menatatt man bör gå ännu något längre och därför har vi fört fram vissa förslag somjag har talat om tidigare och som finns omnämnda i reservationerna. Utskottets vice ordförande anser det alldeles självklartatt utbildningen av övervakare helt skall ske i statens regi. Därför går honemot förslaget att de religiösa och ideella organisationerna skulle kunnaanordna utbildningsverksamhet för att engagera flera människor ocheffektivisera arbetet. Jag har väldigt svårt att förstå synpunkten om monopolockså pä det här området. Varför skulle vi inte ändå kunna anstränga oss föratt ta vara på alla positiva insatser som kan vinnas för att om möjligt nålängre på detta område? Alla möjligheter behöver ju utnyttjas. Varför då inteta vara på dessa? Det borde vara en självklarhet att vi skulle göra så. När det sedan gäller Arvikadistriktet vidhåller jag minuppfattning att centraliseringen också där är till skada. Jag tror, som jagsagt tidigare, att Nr 54 en indragning av detta distriktskulle få negativa effekter. Fredaeen den " hänvisa tUl vad jag sagt och till vad som anförs i -------- ;--- ;;-- ----- Jag vidhåller mitt yrkandebeträffande reservationerna. ° jag för egen del yrka bifall tUlutskottets hemställan på alla de punkter i betänkandetdär utskottet är enigt. Fröken () kort genmäle; Till i vUl jag säga attvi alla är tacksamma för de frivilliga krafter som anmäler sig för att hjälpatill i frivården och i övervakningsverksamheten. Den rent sakliga utbildningen bör emellertid ligga på detallmänna. ViU de ideella eller religiösa organisationerna bedriva enutbildningsverksamhet enligt andra linjer för att tillgodose sina speciellasyften i detta sammanhang, är det naturligtvis dem obetaget, men det skall de iså fall göra med egna och inte med statliga medel. Vidare har fm , och vänt sig emot min uppfattning att vi inte skall sätta in åtgärder påolika punkter nu medan en utredning pågår. Men det är väl ändå en gammal kutymhär i att vi i regel inte vidtar några genomgripande åtgärder medanen fråga är under utredning. Detta är nu så mycket mer motiverat som det gälleren utredning som i sina direktiv har fått uppdraget att mycket snabbt läggafram konkreta förslag. Vi kommer alltså utan nämnvärt dröjsmål att få tillfälleatt diskutera dessa frågor på nytt med ett betydUgt bättre sakundertag än vadvi har . Det är anledningen till att jag motsätter mig tanken attnu genomföra punktinsatser, som bara gör det svårare för oss att åstadkomma denöverskådliga översyn som enligt kriminalvårdsberedningens direktiv skallvidtas. Jag vidhåller således mitt yrkande. i (fp): Jag har med intresse lyssnat på den debattsom förts här. Jag har noterat att man har delade meningar i vissa detaljfrågormen att man ändå har samma målsättning: att skapa en så god kriminalvård sommöjligt och att försöka förbättra frivården så mycket som möjligt. Jag kommer från en del av landet där man lyckats bättremed detta än på de flesta håll. Man har hållit brottsligheten nere. Man harhaft en mycket väl fungerande skyddskonsulentorganisation. Domare, polismyndighet,åklagare och advokater är helt ense om att huvudskälet tiU att man kunnat håUabrottsligheten nere är just det förhållandet att det funnits en väl fungerandeskyddskonsulentorganisation. föreslår departementschefen att dennaorganisation skall brytas sönder och majoriteten i utskottet följerdepartementschefen. Utskottsmajoriteten säger visseriigen i en mening att enfilialmottagning i bör övervägas i samband meddistriktsindelningsändringen, Alla vet emellertid att även detta skulle innebäraen klar försämring. i har, utan att känna till de lokalaförhållan dena, träffat precis rätt när han i sin argumentering i denna fråga sagt, att 142 just de personliga kontakterna i en bygd som västra har mycketstor betydelse och att det innebär en klar försämring, om den nuvarandeorganisationen . Det skulle ha varit nyttigt om utskottet genom ettstudiebesök hade fått ta del av de erfarenheter och de resultat som man nåttgenom den nuvarande organisationen. Hade man haft tid och möjligheter att pånära håll göra detta, hade man sannolikt kommit fram till ett annat beslut. Fröken sade att farhågorna beträffandevästra är alldeles överdrivna. Det är de inte, och jag skallverifiera det med ett par uttalanden från personer som mycket nära följtresultaten av den nuvarande organisationen. Häradshövding säger:"Med skäl kan man fråga sig varför en organisation, som fungerat enligtdirektiv och målsättningar så fint som skyddskonsulentorganisationen i ,skaU läggas ned." Det andra uttalandet kommer från en av de advokater somofta har tUl uppgift att inför domstolen försvara det klientel som dömts tillskyddstiUsyn. Advokat säger: "Vi har klara bevis på vadpersonlig kontakt och god kännedom om lokala förhållanden betyder. Detta kommersannolikt att försvinna därest skyddskonsulenten skulle vara placerad iKarlstad. Allt talar för att resultatet skulle bli avsevärt försämrat och detkan väl inte vara detta som man åsyftar i förslaget." Jag vill personligen deklarera att jag anserdepartementschefens förslag olyckligt, och jag är orolig för följderna av det.Jag tycker att man bort ta större hänsyn tUl de resultat som uppnåtts genom dennuvarande organisationen. Min bedömning är att majoriteten tar på sig ettansvar genom att bryta upp den nuvarande organisationen och biträda det endaförslag som föreligger beträffande hela landet om indragning av skyddskonsulentdistrikt. Jag villför min del yrka bifall tUl reservationen 10. den 7 aprU 1972 Idetta anförande instämde i (c). HerrRINGABY (m); Efter det mycket märkliga uttalande som justitieministerngjorde i går om ordningen på kanske debatten om kriminalpolitiskafrågor är ganska meningslös. Jag hade tänkt ägna mig i huvudsak åtreservationen 7, som handlar om fångvårdspersonalens arbetssituation. Låt migbara, herr talman, göra en liten parentes. efter den debatt vihade i går om gick en värderad ledamot av kammaren över torget ochblev åsyna vittne tUl en utomordentligt bmtal misshandel alldeles nedanförrulltrappan upp till det här huset. Justitieministern hade sagt att det finns25 poliser avdelade för att bevaka torget. Min sagesman försökte emellertidförgäves få tag i en polis. Han ringde och han sökte, och när han kom tillbaka varden man som utsatts för misshandeln nedslagen och fullständigt sönder-sparkad iansiktet av ligisterna. Det var om de ligisterna, ärade kammarledamöter, somSveriges justitieminister bara hade ett omdöme att göra: "Vi skall visaförståelse för dem. Det hela är samhällets fel." Ynkligt, vill jag säga. Det är gott och väl att man försöker intressera sig för fångarnas den 7 aprU 1972 situation.Det är självklart att man skall göra det. Men man skall väl också försöka attintressera sig för den vård- och tUlsynspersonal som skall arbeta på dessaanstalter. Det gäUer nämligen deras arbetsmiljö. I årets socialhuvudtitel sägersocialministern att just arbetsmiljön skall bli en huvudfråga . Detinstämmer jag gärna i. Men jag vill fråga om det också är faUet förfångvårdspersonalen. Jag tycker att justitieministern, som har lämnatkammaren, och jag kunde försöka vara överens åtminstone på en punkt, nämligenden att all mänsklig samlevnad, om den skall fungera, kräver att vi alla följerde lagar och förordningar som samhället har uppställt. Det skall självklartgälla även för intagna på anstalter. En vanlig arbetare måste rätta sig efterde regler som finns på arbetsplatsen. Annars blir han tillrättavisad av sinarbetsledare. Även vi som arbetar i detta hus får följa de regler som gällerför och som själv skapat. En riksdagsman som talar längreän vid en frågedebatt blir genast tillrättavisad av vår värderadetalman. Skall inte samma lydnadsregler gälla för våra fångar? Hurskall en krimineU människa efter fängelsevistelsen kunna underordna sig deföreskrifter som samhället uppstäUer, om han inte fått lära sig att följa deföreskrifter som gäller medan han avtjänar sitt straff? I verkligheten är deten bmtal politik mot de intagna att de inte får lära sig att följa deföreskrifter som gäUer. De kan inte göra det heller då de kommer ut. Vi borde också, herr justitieminister, kunna vara överensom att det är personalen på anstalterna, de anställda, som har att se till attgällande ordningsregler efterföljs. Men personalen anser sig inte få stöd avsin arbetsgivare, i första hand av justitieministern, i sin mycket svåraarbetsuppgift. Och personal som inte får stöd av sin arbetsgivare kan inte göraett fullgott arbete, och det blir fångvården lidande på. Det framgår av bl. a.anstaltsläkarens rapport från Kumlaanstalten.