prot · FV0956 · 1972-12-31 00:00:00 — Det kan jag hålla med honom om, men är böckerna skrivna av människorsom har levt i vårdsamhäUet år , måste man väl ändå, om man vill tatill vara patienternas intressen, fästa något avseende vid och uppmärksamma vadde skriver om de problem som de har. Jag tycker att det är på den bogen viborde föra diskussionen här i kammaren i stället för att gå ut och anklagarespektive partier på helt ovidkommande områden när vi diskuterar så allvarligasaker. Patien tombudsmän och vårdombudsmän m m. HerrKARLSSON i (s) kort genmäle: Jag har inte anklagat , men herrOlsson i har sagt att jag inte vill lyssna på vad säger. Det ärdå naturligt att jag tar fram de resultat har åstadkommit i detförflutna. tycker inte att jag har lärt mig tillräckligt mycket omvad hittUls har gjort, men jag svarar med vad jag anser vara feleller förtjänster i det som har gjort. säger att jag inte har talat om vad sagt. Ja, Rexeds uttalanden får stå för hans räkning. Det finns säkerligenen hel del att fundera på i det avseendet, men vi saknar ju inte möjligheter.Jag har pekat på kuratorerna. Det gäUer ju i första hand att ge människornahjälp, och då kan kuratorerna betyda mycket. Sedan vill jag återigen anknyta tUl vadLandstingsförbundets direktör har sagt i ett uttalande, nämligenatt man inom landstingen håller på med att skapa de informationer som behövsför patienterna och att det är vUctigare att åstadkomma sådana än att ta upptanken på vårdombudsmän och liknande. är i alla fall en man med 5* protokoll 1972. Nr 56 mycket stor erfarenhet. Jag skullenog vilja råda i att Onsdaeen den lyssna på vad hans namne säger, eftersom denne vet mer om sjukvården 12 aorU1972 °'' annat inom än deflesta i denna kammare gör. Patientombudsmän i (s): och vårdombudsmän j. talman! Det är kanske litet olustigt att komma in i en debatt om '- '- ett allvarligt ämne, sedandiskussionen spetsat till sig. Jag vet inte, om diskussionenegentligen behövt röra vad har gjort och inte har gjort. Den som var med på TCO;s vårdkonferens, som höllsmed ett mycket stort inslag av människor dels i administrativa befattningarinom sjukvården, dels med vårdande uppgifter, uppfattade väl temat -kontaktenmed patienten som det mest angelägna för konferensen. Från alla hållframförde man klagomålet att det i våra välutrustade, mycket stora sjukhus, därpatienten inte får stanna kvar mer än kortast möjliga tid för att hållakostnaderna nere, blir svårt att alltid hinna tala med patienten. När patientensedan kommer ut, har han inte riktigt uppfattat vad som hände på sjukhuset.Därefter inträffar kanske att han inte följer givna instruktioner, eftersom haninte uppfattat dem. Då händer det att han anklagar någon bland dem som sköttvårdarbetet för att han inte snabbt blev frisk och för att det inte gick somhan hade tänkt sig. På detta sätt uppstår en hel del motsättningar som hadekunnat undvikas om man gett sig litet bättre tid. Detta var temat för hela somman slog fast att vi icke har råd att bygga fler dyrbara sjukhus och att vi fårsköta personaltillsättningen så att vi har det minimum som behövs, därför attkostnaderna är så stora. Att man tidigare inte intresserat sig så mycket föratt möjliggöra kontakt mellan patient och vårdpersonal beror på att vi hittillsfrämst strävat efter att göra sjukhusen så välutrustade, att de kan betecknassom de främsta i världen. Det lär om vi tar hela landet i betraktande intenågon annanstans i världen finnas vanliga sjukhus med så utomordentligt finutrustning. Vi har vetenskapligt utbildade läkare och sjuksköterskor, som ifråga om kunnighet inte torde ha sin motsvarighet någonstans. Vi har alltså mycket förnämliga sjukhus och vi har ocksåförsäkrat oss om att vi har råd att vara sjuka. Mycket viktiga ekonomiskareformer har genomdrivits. Det sistnämnda är grundförutsättningen för att manskall kunna fundera även över de andra tingen. När man har svårt att få ihoppengar för att komma in på ett sjukhus, när man har svårt att hitta någon läkare,fäster man sig inte så mycket vid om man blir hunsad av denne läkare, kanskeblir litet illa behandlad. Det kommer inte i första hand. Men när vi kommit sålångt som vi gjort, ligger det faktiskt i tiden att det skall finnas vad jag ien motion kallat patientdemokrati. Därvidlag brister det . I förrgår var jag på ett möte, där man hade representanterför . Där fanns även läkare och patienter med, och sannerligenframkom det på det mötet mycket, som inte blivit sagt mellan dem tidigare. Där avgavs också ett vittnesmål av en representant för Han ansåg att detskulle vara nyttigt att litet mera informellt träffaläkare och personal på sjukhusen regelbundet. Samtalen skulle gälla vadpatienterna önskar i fråga om kontakt med olika personalgmpper på sjukhusen. Nog finns det missnöje av större eller mindre anledningar,och detta missnöje kan växa till berg. Det existerar en liten allmän patientförening. När detgäller de handikappade, som är väl organiserade, har vi nu fått mycket viktigakontaktorgan i handUcappråden. Det är sjukdomsmärkta människoreller sådana som blivit botade för sin sjukdom men som har kvarstående besvärsom hänförs till de handikappade. Jag tror att både i de kommunalahandUcappråden och i länets handikappråd skall ges en god möjlighet tillkontakt, som kan eliminera en del av den olust, som ibland uppstår för dessagmpper. Man behöver inte ligga på sjukhus länge för att det skall uppståmissförstånd. Det kan också hända detta har vi tagit upp tidigare - att mankänner sig felaktigt medicinskt behandlad. Den nuvarande isocialstyrelsen har inte att se till att patienten får ekonomisk ersättning förliden skada. Nämnden skall bara fastställa läkarens och sjuksköterskanseventuella skuld, och det är relativt ointressant för patienten. För patientenhar i motionen krävts en patientförsäkring som ger trygghet på ett annat sättän . Vad frågan nu gäller är emellertid närmast den dagliga samvaronpå-sjukhuset. När inte så dramatiska händelser ligger tUl grund för missnöje,så vore det bra med enklare och litft smidigare former. Helasamhällsmaskineriet ropar för övrigt på att det skapas ökade kontakteröverallt. i har kanske rätt i mycket av dethan säger men jag tycker att han låser sig litet för mycket i sina tankegångar.När han säger att direktör är denskickligaste på detta område så kan jag hålla med honom. Men därmed är intesagt, att kan komma med lösningar på alla problem. Det räcker inte att intressera sig bara för informationfrån sjukvårdsmyndigheterna, man får inte glömma bort information frånpatienterna. Vad tycker dessa, hur har de uppfattat de välmenta råden eller denkorta och litet hastiga och kanske avmätta behandUng de har fått? kanske inte är den rätta lösningen på kontaktproblemet, det harjag sagt tidigare. Men någon form av litet mer informellt samråd mellan patienternaoch dem som arbetar på sjukhus är absolut nödvändigt. Det får inte vara så atten läkare, han må vara hur skicklig som helst - men han kanske saknar förmågantUl kontakt - skall avfärda patienter snävt. Sjukhusen är till för attpatienterna skaU bli friska och få så mycket kontakt som möjligt med läkaren. Inom handikapporganisationerna har vi som sagt vissamöjligheter därvidlag. För de sockersjuka har jag t. ex. krävt en nybehandling, delvis utanför sjukhusen. Vi måste få sjukhusfolket att gå ut ifrånsjukhusen för att se patienterna i verkligheten, dvs. att se patienten i enhelt annan värld än sjukhusets när han har blivit utskriven. Dalbyexperimentethar givit viss vägledning för hur en sjukhusvård skall fungera, inte bara ifråga om operationsbehandling och instrumentbehandling utan även i stort så attpatienterna snabbt blir hjälpta. Det ärvärdefuUt att chef, , vid de här den 12 aprU 1972 Patientombudsmän och vårdombudsmän m. m. Nr 56 samtalen och med sin entusiasm harkonstaterat att det finns saker att Onsdaeenden uträtta som man har missat. Självhar jag haft många samtal med 12 aoril1972 Rexed och fört fram önskemål om så att säga skulle satsa in sin fantasiäven på detta område. Utan att bifalla den här motionen tror jag vi måste hävda att frågan tarvar en lösning, att det måste skapas kontakter mellan patienter och läkare låt oss kalla det patientde- ' "' mokrati om vi skall få nytta avallt det som satsats på sjukvården. Det är inget fel i det vi har gjort, utan vigenomför nya reformer steg för steg. Självfallet måste man först genomföra detsom är absolut nödvändigt för att patienterna skall kunna bli friska. Men bästamöjliga resultat får man inte utan mer människokontakt i sjukvården. Det ärinte sentimentalitet utan ett ekonomiskt bedömande att påstå att det fattas endel för att behandlingen skall bli så effektiv som möjligt. Jag hoppas attsocialstyrelsens chef funderar ytterligare på dessa ting. Riksdagsdebatten får inte ge intryck av, att vi kanavfärda tanken på kontaktbehovet. Även patienten måste få ge sitt bidrag tilldiskussionen och inte bara bli föremål för information från . i (c): Det är med yttersta tvekan jag begär ordet idenna debatt, men jag kan i alla fall inte underlåta att säga några ord. i talar om kontakt med verkligheten. Jag har upplevt detmycket starkt vid de många samtal som jag har haft med patienter och f. d.patienter, där man just har framfört klagomål över att man blirbehandlad såsom ett levande kolli. menar att vi har jukuratorerna. De utför det arbete som det här är fråga om. Men det är en sanningmed modifikation. Det är visserligen sant att kuratorerna utför uppgifter somexempelvis kontakt med de sociala myndigheterna. De har vissa andra kontakteroch hjälper patienterna till rätta både på sjukhuset och utanför sjukhuset, tarkontakt med anhöriga osv. Men det finns uppgifter som dessa kuratorer inte gärnavill åtaga sig, exempelvis att hjälpa patienten att föra talan mot det egnasjukhuset och därmed komma i konfliktsituation gentemot läkarna ellervårdpersonalen på det egna sjukhuset. Vid alla de samtal som jag haft medpatienter och f. d. patienter har jag mycket starkt upplevt önskvärdheten avatt de har ett organ, en institution att vända sig till, att få framföra sinaklagomål och få sin sak prövad. Det är nog gott och väl att de vet om sinarättigheter, men har de inga möjligheter själva att ta vara på rättigheterna,vad hjälper det då att de vet om dem? Jag anser det alltså vara av ytterst stort värde om mantillskapar just ett sådant organ som det här är fråga om. Jag tror det skullevara värdefullt både humanitärt och inte minst samhällsekonomiskt om mangenomför en sådan här reform. Beträffande det samhällsekonomiska kan man sägaså här: Man kan utan tvekan i många fall vinna en snabbare rehabilitering förde sjuka om patienten erbjudes tryggare ställning försjukhusvården. Jag instämmer helt i vad i säger om 140 önskvärdheten av kontakt, alltså att patienten skall ha någon att tala med.Patienten får inte behandlas som ett levande kolli. HerrKARLSSON i (s): Jag skulle vilja fråga iFalköping om patienterna på de svenska sjukhusen behandlas som levande kollin.Det här anförandet av är ju ett angrepp på läkare och påsjukhuspersonal över huvud taget, att de inte skulle fylla sin uppgift. Och detangreppet betraktar jag som verkligt allvarligt därför att såvitt jag vet görden svenska sjukhuspersonalen en utomordentlig insats när det gäller vården. Omman angriper vården på de svenska sjukhusen är man ute på mycket felaktigavägar - och jag kan inte av tal om "levande "utläsa annat än att det är fråga om detta. Självfallet finns det människor på de svenskasjukvårdsinrättningarna som är som levande när de kommer in men som ärfuUt friska när de går ut från sjukvårdsinrättningen. Det var ett mycketegendomligt val av uttryck som här gjorde sig skyldig till, ochjag är angelägen om att fråga honom om man skall betrakta hans anförande såsomen stark kritik av dem som utför sjukvårdsarbetet i vårt land. Själv drog jagden klara slutsatsen att det var på det sättet. Till som höll ett vackert, välsvarvat,hyggligt och snällt tal vill jag säga att jag inte har någonting att invända,om man kan skapa goda kontakter på sjukhusen. Att ha någon att hålla i handennär man är sjuk är naturligtvis mycket värdefullt, men ge ett enda recept, fruEriksson, på hur det här skall upp. Jag förstår ju att inteville godkänna patientombudsmännen, men om man skall åstadkomma några resultatsom önskar måste man i så fall ha något annat att sätta i stället. Vi är inte så kallsinniga inom utskottet att vi inte inseratt det är oerhört värdefullt och riktigt att det finns kontaktmöjligheter inomsjukvården lika väl som inom andra områden. Det är något mycket viktigt som kanbidra till att patienten tillfrisknar tidigare osv. På denna punkt finns detingen skillnad mellan vårt betraktelsesätt och . Men eftersom fruEriksson eftertyser att något sker och säger att vi har löst sjukvårdsfrågornai stort men att det nu gäller att ge sig in på detta viktiga och besvärligaområde, skulle det vara intressant att få litet mera vägledning än ett tal sådär i största allmänhet. Jag skulle vilja ha besked om hur det skall gå tillatt åstadkomma den patientdemokrati som vi är angelägna om att införa, om dettaär möjligt. Eftersom vi nu hos oss har talesmän för detta krav, skulle det varanyttigt för oss i utskottet att få ett besked av om hur hon hartänkt sig att genomföra detta. den 12 aprU 1972 Pa tien tombudsmän och vårdombudsmän m. m. HerrBÖRJESSON i (c) kort genmäle; i säger att mittanförande är ett våldsamt angrepp på den svenska läkarkåren och på sjukvårdspersonalen.Att jag talar om levande är riktigt, men märk väl att det är fråga omhur många patienter upplever sin situation. Jag har inte sagt att de skullevara levande men däremot att många patienter - inte alla - upplever sinegen situation så att de känner sig som levande . Jag vill inte på något vis rikta ett angrepp vare sig motläkarkåren eller mot sjukvårdspersonalen. De utför ett förtjänstfullt arbeteoch är värda ett tack för det, men det kan inte hjälpas att många patienter om än Nr 56 inte alla i vissa situationerbehöver någon att vända sig till för att pröva den '" °'' kunna få hjälp när de behöver sådan. 12 april1972 '" tä säga tUl väl att jag icke har sagt att --- ;------------- ~ patienterna är levande . Vad jag däremot har sagt är att många patienter upplever sig såsom varande ett levande kolli. '"'" Fm i (s): Anledningen till att jag avvisar tanken påvårdombudsmannen är i viss utsträckning att jag är rädd att man förstorarfrågorna om man, som det sades, skall ha skrivhjälp för att kunna klaga ochgöra hänvändelser genom ombudsmän. Det som krävs för att man skall få sin rättär inte i första hand något slags rättegång. Jag var på ett möte med patienter och läkare för ett pardagar sedan. Vad var det man var missnöjd med? Jo, t. ex. att en diabetikerinte får den mat han skall ha, att maten är borta när han kommer fram tillbordet. Patienten tycker att det är otrevligt att kräva den mat han ärordinerad eller att säga tUl att någon annan har ätit upp den. Vidare var manmissnöjd med att få sitta och vänta i många timmar pä ett prov eller sitta ochvänta på fel ställe inom sjukhuset - någon borde ha kunnat ge upplysning om hurdet skulle vara. Man efterlyste också vänlighet hos några läkare som bmkadeavfärda patienterna på ett mindre trevligt sätt. Varför kan inte detta komma fram på annat sätt än genomett offentligt möte? Borde det inte finnas möjligheter för landstingens ochsjukvårdsdirektionernas medlemmar och för läkarna att regelbundet mötapatienter? Att ordna sådana träffar borde inte vara omöjligtnågonstans. Det skall inte behövas ett skriftligt förfarande, eller riktas kravpå att någon skaU avsättas eller att ersättning skall utges osv. är det små ting. Och att den läkare som ärovänlig inte har sina kollegers gillande, upplevde jag i förrgår. De andra läkarnavar mycket besvärade. Drar man upp sådana exempel vid sammankomsterna, trorjag, att mycket skuUe ordna sig. Det förekommer ju föräldraträffar ochföräldraföreningar, och man borde kunna finna liknande former för omedelbarakontakter mellan patienter och de styrande inom sjukhusen. i (s): tycker jag att vi har kommit ner påverklighetens mark. rör det sig tydligen enligt i omen organisationsfråga på sjukhusen, och jag vill gärna understryka att detsäkert finns oändligt mycket att göra för att få organisationen där att löpabättre och ge ett bättre resultat. Om håller sig på det områdethar jag full respekt för vad hon säger. Jag tycker också att det finns anledningför dem som sysslar med sjukhusfrågor att verkligen ägna sig åt den sidan avsaken. i har mildrat sitt uttalande omde levande kollina. Jag hälsar med tillfredsställelse att tog avstånd från sitt eget tal i det fallet. På den punkten vill jag säga att detta är en fråga som gäller våra landsting. Varför har det inte gjorts någonting i , där har stort inflytande? Varför har ni 142 inte där gjort någonting för attåstadkomma den patientomvårdnad som herrBörjesson nu försöker att via en motion få fram ett beslut om? Gå direkt tillgräsroten, i - då har ni möjlighet att klara uppgiftenmycket snabbare! Det tror jag är det rätta sättet att arbeta i en demokrati. i (c); i säger att jag harmUdrat tonen i mitt senaste inlägg. Det vet jag inte om jag har gjort. I så faUär det tonläget jag har ändrat, ordalydelsen är nog densamma. Men är öm på tårna, när han reagerar på det här sättet. För någon tid sedan deltog jag på Falbygdens sjukhus i ettmöte av det slag som talade om. Patienterna fick träffa sinaläkare, och de uttalade just de ord som jag har anfört här. Ingen av läkarnareagerade och ingen bland publiken gjorde det. Vad jag har talat om bygger på egna erfarenheter. Jag kansäga utan överdrift att det knappast går någon vecka utan att jag har två, treeller fyra samtal från patienter som vill ha råd och hjälp i den mån min tidtillåter, och givetvis ställer man sin tid till förfogande när det gäller atthjälpa sina medmänniskor. Jag kan försäkra att jag skall arbetavidare i den här frågan. Jag skall besvära i och jagkommer att besvära till dess att det blir ett annat sakernastillstånd. den 12 aprU 1972 Patientombudsmän och vårdombudsmän m. m. FmERIKSSON i (s): i sade att man nuhade fått ner debatten på hushållsplanet. Då vill jag säga att när jag drog uppdessa frågor genom motion i från början hade jag också uppe frågan omett ekonomiskt skydd för patienter som blivit behandlade fel. Jag ville inteatt skulden skulle fastställas och utkrävas av läkaren eUer sjuksköterskan utanbara ha konstaterat att patienten lidit skada och hade rätt till ersättning.Den frågan har inte lösts, men den faller vid sidan om dagens debatt. När detgäller vårdombudsmannen som vi diskuterat har jag förstått det sä att detär just pä det lokala sjukhuset som man vill ha ett kontaktfomm. Det är inteunderligt om man intresserar sig för den frågan, därför att läkaren harhittills haft en helt suverän ställning på ett sjukhus, och sedanskulle det säkerligen inte ha kunnat förekomma i rUcsdagen att man gått upp italarstolen och krävt rätt att ingripa i den nästan gudomliga ordningen på ettsjukhus gentemot en läkare och en styresman. Det är naturligtvis en demokratiskutveckling över huvud taget som gör att man kan ta upp frågan, och då kan mandiskutera hur det lämpligast bör ske. Därför kom vi ner på detta s. k. lillaplan, men därmed är inte hela rättsläget uppklarat för en patient. Det finnsäven andra åtgärder som måste vidtas. i (); Jag kan i långa stycken instämma i detankegångar som fört fram här. Jag vill också tacka för atthon fört in så många seriösa synpunkter i debatten. Men jag undrar ändå om honinte något litet missförstått vad vårt krav på en vårdombudsman egentligen Nr 56 går ut på. Vi vUl inte ha någonställföreträdande justitieombudsman för Onsdaeenden detta område utan vad vi vUl ha ären hjälp för de sjuka, någon som man 12 april1972 prata med, ungefär vad jagförestäUer mig att professor menar Patientombudsmän och vårdombudsmän m. m. i DagensNyheter när han säger att det behövs en klagomur. För att undanröja missförstånd om eventuella angrepp påläkarkåren och på vårdpersonalen vUl jag framhålla att kravet på envårdombudsman, i , inte är något angrepp på läkarkårenoch övrig vårdpersonal. Det vore lUca orimligt att föreställa sig detta som omman skulle säga att kravet på en justitieombudsman är ett angrepp påstatstjänstemännen eller att kraven på revisorer i en styrelse skulle vara ettangrepp på kassören. Så är det inte. Vi vUl förbättra situationen för demänniskor som behöver denna reform och därmed punkt. Varför har ni inte gjort något, upprepar . Jag har för min del sagt att vi har tagit många folkpartiinitiativ ute ilandstingen. Jag skall inte gå in på de enskilda fallen. Men vad har egentligenherr för rätt att fråga oss i foUcpartiet om det? Hans utgångspunkt ärju att man inte skall göra något. kan emeUertid göra något. Jagyrkar därför, herr talman, än en gång bifall till reservationen 1. Överläggningen var härmed slutad. Utskottets hemställan bifölls. Propositioner gavs på bifall tUl dels utskottetshemställan, dels reservationen nr I av och , ochförklarades den förra propositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedanherr i begärt votering upplästes och godkändes följandevoteringsproposition: Den som viU att kammaren bifaller socialutskottets hemställan i betänkandetnr 3 punkten B röstar ja, den det ejviU röstar nej. Vinner nejhar kammaren bifallit reservationen nr 1 av och Vid omröstning genom uppresningförklarades flertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Dåherr i begärde rösträkning verkställdes votering medomröstningsapparat. Denna omröstning gav följande resultat: Propositioner gavs på bifaU tiU dels utskottets hemställan, dels reservationennr 2 av och , och förklarades den 144 förra propositionen vara medövervägande ja besvarad. i KUbegärt votering upplästes och godkändes följande voteringsproposition: Den som vill att kammaren bifaUer socialutskottets hemställan i betänkandetnr 3 punkten C röstar ja, den det ejvill röstar nej. Vinner nejhar kammaren bifallit reservationen nr 2 av och den 12 aprU 1972 Rätt för arbetstagare till längre sammanhängande ledighet Vid omröstning genom uppresningförklarades flertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Dåherr i begärde rösträkning verkställdes votering medomröstningsapparat. Denna omröstning gav följande resultat: § 17 Föredrogs socialutskottets betänkande nr 4 ianledning av motioner om sjukvårdskostnaderna för trafikolycksfall. Utskottets hemställan bifölls. § 18 Rätt för arbetstagare till längre sammanhängandeledighet Föredrogs .socialutskottetsbetänkande nr 7 i anledning av motion om rätt för arbetstagare till längresammanhängande ledighet, I detta betänkande behandladesmotionen 1972:225 av m, fl, (fp) vari yrkats att hosKungl. Maj:t skulle hemstäUa om utredning angående möjligheten att mom ramenför den allmänna försäkringen eller på annat sätt ge människor rätt att underden aktiva perioden åtnjuta längre sammanhängande ledighet enligt de linjer somangivits i motionen 1972:281. Utskottet hemställde att skulle avslå motionen1972:225. Reservation hade avgivits av herrarHylländer (fp) och (), som ansett att utskottet bort hemställa, att i anledning avmotionen 1972:225 hos Kungl. Maj:t skulle anhålla om utredning angåendemöjligheten att inom ramen för den allmänna försäkringen eller på annat sätt gemänniskor rätt att åtnjuta längre sammanhängandeledighet i enlighet med vad reservanterna anfört. HerrROMANUS (fp); har till årets riksdag väckt enpartimotion för en bättre anpassning av arbetstiderna till människornas behov. Vi har i nått ganska långt när det gäller en generell Rätt för arbetstagare till längre sammanhängande ledighet arbetstidsförkortning.Snart kommer de flesta människor att ha 40 timmars arbetsvecka, femdagarsveckaoch 4 veckors semester.