prot · FV0956 · 1972-12-31 00:00:00 — De icke socialistiska partiernahar i reservationen 2 fullföljt dessa tankegångar. Skall vi över huvud tagetklara försörjningsfrågorna behövs också dessa småjordbruk. Ännu mera betyderde för bosättningen i många bygder. Glesbygdens service- och jämlikhetsfrågorskulle kunna lösas på ett lättare sätt därest våra förslag beaktades. Mångakvinnor arbetar i stödjordbruket, och de saknar annat arbete. Men de trivsockså med den sysselsättningen. Vad jag har sagt om deltidsjordbruken gäller även för dejordbrukare som successivt vill bygga upp en större brukningsenhet ettfamiljeföretag. I stora delar av vårt land har vi fortfarande många småenheter. Det råder stora svårigheter för jordbrukarna att få annansysselsättning. Hög ålder hos bmkarna numera gör att de vill sitta kvar på sinagårdar, och varför skall de ej få göra det så länge de vill och orkar? För debrukare som önskar mera åker för att få ett bärkraftigare jordbmk föreliggerdock ej möjligheter att få rationaliseringsstöd för en successiv uppbyggnad, omde inte kan göra tillräckligt stora köp på en gång. De kan inte erhålla stöd,eftersom dessa små tillköp inte ger en tillräckligt kraftig enhet på en gång. vill skapa större möjligheter för en successivutbyggnad av jordbruket. Detta har vi följt upp i reservationen 1. I många delar av vårt land speciellt i skogslänen - är det kombineradejord- och skogsbruket en vanlig inkomstkälla. Det är också en lämplig form, dåden kan ge sysselsättning i jordbruket och i skogen . Förköp av fastighet med både jordbruk och skogsbmk lämnas lånegaranti endast omjordbruket beräknas bli så omfattande och effektivt att investeringen i dennadel av företaget blir lönsam. Vi anser det vara fel med denna inskränkning, dådet väl ändå är totaleffekten som är avgörande. Vi vill således ha ökademöjligheter till rationaliseringsstöd till kombinerade jord- ochskogsbruksföretag. Detta yrkande har vi följt upp i reservationen 3. Dennuvarande uppdelningen i en jord- och en skogsbruksdel innebär en klardiskriminering för oss i skogs- och mellanbygderna. Det bör också finnasmöjligheter till statligt stöd för förvärv av rena skogsfastigheter. I reservationen 4 begär vi vidgad rätt till driftslån.Många mindre jordbrukares förhållanden skulle kunna förbättras den vägen ochdetta utan någon större kostnad för samhället. Effektiviteten inom svensktjordbmk ligger på ett högt plan i jämförelse med många andra länder. Det ärgott och väl. Men genom en smidigare rationaliseringspolitUc skulle en ännustörre effektivitet kunna uppnås. Vi får inte stelna i formerna härvidlag. På många håll klagas med rätt eller orätt pålantbruksnämndernas verksamhet. I de fall då en bra lösning inte har kunnatåstadkommas men nämnderna har följt vad föreskrivit skall kritikeninte riktas mot lantbruksnämnderna. Ansvaret faller då på den majoritet inomriksdagen som fattat beslutet. Jordbmkarnas antal minskar kraftigt. Deras medelålder ärhög. Vi behöver en stark livsmedelsproduktion här i landet. Vi måste se tillatt vi klarar vår försörjning. Därför skall vi inte driva bort någon frånjordbruket genom stela rationaliseringsstödsbestämmelser. Gör vi det skapar videssutom ovänskap och missnöje i glesbygderna. Vi måste görarationaliseringspolitiken mer smidig. Vi måste skapa drägliga villkor för vårnuvarande kår, men vi måste också skapa möjligheter för ungdomarnaatt starta när de äldre inte orkar längre. har tidningarna skrivit mycket omjordbrukspolitiken i Askersby hemman i socken i . Då jaginte känner till de närmare förhållandena beträffande lantbruksnämndensagerande i denna fråga, skall jag inte fälla någon dom över lantbmksnämnden.Något som ändå synes stå fullt klart är behovet av smidighet vid handläggningenav de här frågorna. Förståelse är nödvändig i de avseendena. Vi har en storarbetslöshet här i vårt land och stor brist på sysselsättning. Att mångamänniskor finner utkomst och kan klara sig själva kan inte vara fel. Ute ibygderna är jord- och skogsbmk den enda möjligheten till arbete och utkomst,och skall vi kunna klara sysselsättningsfrågorna får vi inte glömma dennasysselsättning. Men det är nödvändigt att föra en smidigrationaliseringspolitik. Den bör också kunna ge dessa människor möjligheter attfortsätta i ett arbete där de trivs och där de vill leva. Jag ber att få yrka bifall tillreservationerna 1,2,3 och 4 i jordbmksutskottets betänkande nr 6. den 12 aprU 1972 den 12 aprU 1972 HerrBERNDTSSON i (fp): Den fråga som vi nu behandlar är inte ny,vilket även har framhållit. Den har återkommit allt sedan 1967års riktlinjer för den framtida jordbrukspolitiken ställde deltidsjordbrukarnautanför möjligheterna att få kreditgarantier för rationalisering. Att fråganåterkommer år betyder att vi, och många med oss, betraktar den som encentral fråga för svensk landsbygd. Erfarenheterna av utvecklingen under desenaste åren, att de snäva rationaliseringsbestämmelserna skulle medföra storaolägenheter på många områden, har inte varit ogrundade. Jag skall inte ta upp alla de sakskäl som talar för ettbibehållande av många småbmk utan vill bara nämna några skäl som talar förderas berättigande, t. ex. att brukarna av dessa mindre gårdar vid sidan avskötseln av sitt jordbmk kan ge service i många olika former till andra som bori bygden. Att lämpliga deltidsjordbruk finns kvar i bygden bidrar till attberika landskapsbilden och därmed även naturvården, och inte minst ger dennabrukningsform åt många familjer den boendemiljö som de önskar sig. Därtillkommer att denna frigjorda arbetskraft på många håll är en stor tillgångför det övriga näringslivet. Jag vill med detta yrka bifall till dereservationer som är fogade till detta betänkande. Frågan om jordbrukets rationalisering har ettdirekt samband med jordbrukets lönsamhet eftersom verksamheten motsvarar dendel av förutsättningarna för jordbruksdrift som mera direkt kan påverkas avstatsmakternas beslut. Det kan därför finnas skäl att som bakgrund tilldebatten också något beröra den diskussion som så livligt har förts omlivsmedelspriserna och framför allt jordbrukets roll i sammanhanget. När och hennes medsystrar ute i såhårt har angripit de enligt deras mening höga livsmedelspriserna har devisserligen sagt att det alls inte är jordbruket som de vill komma åt - ochdetsamma har också andra påstått - men det kan inte hjälpas att av den allmännadebatten, inte minst i tidningspressen, många ändå har fått uppfattningen, attjordbmket har kapat åt sig för mycket. Därför tycker jag att man i den härdebatten bör nämna några siffror som belyser hur liten roll jordbruketegentligen spelar i sammanhanget. Om man ser till de livsmedel som enbart kommer frånjordbruket är det bara en tredjedel av kostnaden för konsumenten som går tilljordbruket. Ser man till hela livsmedelsposten är det ungefär en femtedel - 20öre av kronan och bara går till lön åt dem som arbetar på olika sättinom jordbruket. Ser man till hela konsumentkronans fördelning är det bara 6öre som går till jordbruket och något mer än som går till lön för dem somarbetar inom jordbruket. Om man skulle vidta en sådan drastisk åtgärd som att höjaavräkningspriserna över lag för jordbrukarna - vilket det i ochför sig skulle finnas anledning till, därför att jordbrukarna är enklar låginkomstgrupp skulle man påverka levnads- 1 den allmänna debatten har man nu tyvärr kommit att talaom dels övergång till lågprislinje, dels om att man skulle förändramålsättningen när det gäller vår självförsörjningsgrad under de somsocialdemokraterna tidigare satt som mål. Ordföranden i försvarsutredningenhar talat om . Jag tror att den här diskussionen är mycket beklaglig ochtill fördel varken för jordbruket eller konsumenterna. Ett bärkraftigt svensktjordbmk är den bästa garantin för att konsumenterna långsiktigt skall fårimliga livsmedelspriser, och man löser absolut inte frågan genom att betala endel av livsmedelskostnaderna via skatterna i stället för över disken. Den nuvarande rationaUseringspolitiken är enligt moderatasamlingspartiets mening alltför ensidigt inriktad på stora enheter. Stödet börges en bredare och mera generös inriktning, vilket vi mycket klart framhållit ivår stora partimotion. Jag kan inskränka mig till att hänvisa till vad som fömtär sagt om uppspjälkning av gården i en lantbruksdel och en skogsdel. Jagtycker att det är orimligt att man fortfarande har en sådan ordning ochberäknar att lantbruksdelen ensam skall vara bärkraftig, oberoende av hurmycket skog som finns tUl gården. Det borde vara självklart att den kombineradedriften skall ligga som bakgrund för bedömningen. När det gäller deltidsjordbruket kan jag också heltinstämma i vad som sagts här tidigare. Jag tror att det är en felsyn från demsom menar att det måste vara fel att här inrikta sig på att vara mera generösän mot mindre gårdar och att ta med också deltidsjordbruket imöjligheterna till stödgivning. Man tycks mena att det inte kan vara riktigtatt på det sättet kanske minska rationaliserings- och nedläggningstakten här ivårt land. Men samhällen, vägar och flygfält tar bort åtskilligt avvärdefull jordbruksmark. Medelåldern framför allt hos dem som har små gårdar ärså hög, att alltför många gårdar kommer att försvinna alltför hastigt oberoendeav åtgärder från statens sida. Många av dessa gårdar ligger inte så till att dekan slås samman med andra, utan det innebär att skogen får ta vid eller att detblir ren förbuskning. Jag tror alltså att det finns starka skäl för att bromsautvecklingen i stället för att skynda på den när det gäller nedläggning avjord. En ökad satsning på familjejordbmket och då också på sådana jordbruk sominte direkt kan vara lönsamma men som kan utvecklas till lönsamma enheter trorjag är riktig. Det bör alltså vara en satsning på successiv utbyggnad avfamiljejordbruken. Jordbruksministern har framlagt ett förslag omatt man skall kunna ge stöd när det gäller mjölkproduktionen även till mindregårdar som har begränsad utvecklingsmöjlighet. I princip tycker jag att dettaär riktigt, men enligt min mening skulle man ge ett sådant ökat stöd inte baratill de ganska få mjölkproducerande gårdarna utan också till övriga. talade om ett exempel från som detstår mycket om i tidningen . 1 Askersby i räknar mantydligen enligt tidningsuppgifter med att de som finns där skall slås ut på tre gårdar i stället för de nuvarande 20. den 12 aprU 1972 den 12 aprU 1972 fråga omen våldsam storieksrationalisering. Av tidningsuppgifterna att döma är de tjugolantbrukare, som bor i denna by, alls inte med på noterna, vare sig de somskulle bli bortrationaliserade eller de som skulle få stanna kvar ifortsättningen. Det finns andra liknande fall som visar attlantbruksnämnderna i sin planering kräver stora enheter. Jag har framför mig enstort uppslagen tidningsartikel från län där en lantbrukare varittvungen att upphöra med sitt jordbmk och hålla auktion. I artikeln står attmakarna hade velat köpa 44-tunnlandsgården i , och ägaren varockså villig att sälja. Men lantbruksnämnden sade nej. Det ingick inte i dessplaner att gården skulle bestå som självständigt lantbruk. Jorden skall nuläggas samman med en granngård. Fm menar; "Men jag vill då integå med på att den här gården inte skulle bära sig. Två personer hade klarat sigbra på den." Men det fick de alltså inte göra. sade nejtrots att makarna hade arrenderat gården . Jag har här också ett brev från en lantbrukare i Örebrolän i vilket det står att lantbmksnämndernas politUc i det här avseendet nu äratt karakterisera som storhetsvansinne. Han nämner att en gård som består av 72tunnland förstklassig jord och bra byggnader såldes för sedan till enintresserad lantbrukare, men lantbruksnämnden sade nej till köpet. Gården skallsäljas till grannarna. Han tar ett annat exempel. Detsamma hände för två årsedan med en annan gård mycket bra jord och dessutom storskogsareal. Gården slogs ihop med en lika stor gård. Båda dessa gårdar såldesina djur, och den stora herrgården, som han skriver, kör nu kreaturslöst. Det är, som var inne på alldeles , ettexempel på att de som i första hand har mjölkproduktion kvar är de mindregårdarna. En sådan här, som jag tycker, egendomlig sammanslagning medförde attmjölkproduktionen upphörde på båda dessa gårdar, och det blev i stället enganska stor gård utan kor. Enligt de uppgifter från lantbruksstyrelsen, som vi fickunder utskottsbehandlingen, uppgick antalet sökta förvärvstillstånd åren1965-1970 till mellan 5 000 och 6 500 . Men av dessa ansökningar hadeinte mindre än ca 500 blivit avslagna, alltså . Denstatistiken tycker jag tyder på att man tar alltför stor hänsyn till att gårdenskall vara rationell på mycket lång sikt och därför större än vad jag anservara erforderligt, i varje fall . Det skulle enligt min mening behövas enliberalare tillämpning av rationaliseringskungörelsen, och det är just det somkrävs i de reservationer som är fogade till detta utskottsbetänkande. Jag ber, herr talman, att få yrka bifall tillreservationerna 13 som jag berört. Även reservationen 4 yrkar jag bifall till.Den kommer att närmare motivera. HerrAUGUSTSSON (s); Jordbrukets prispolitik, som hartalat om, får vi tUlfälle att behandla senare, och jag skall därför intenärmare kommentera den. Jag vill dock ge några kommentarer till dereservationer som föreligger. Beträffande reservationen om inriktningen av jordbmketsrationalisering har den gamla frågan tagits upp igen, att jordbmketsrationalisering i främsta rummet bör inriktas på att åstadkomma bärkraftigafamiljejordbruk. Motionsyrkanden av samma innebörd som de nu föreliggandehar behandlats av utan att föranleda någonriksdagens åtgärd. Det har därvid bl. a. framhållits att kreditgarantiramarnaför jordbmkets rationalisering varit så stora i förhållande till behovet avgarantier för större företag att familjejordbmken inte blivit tillbaka-satta,utan tvärtom kunnat få möjlighet tUl ökat kreditstöd. Utvecklingen kan inte heller anses ge belägg för de imotionerna uttryckta farhågorna för att familjejordbmket kommer i efterhand irationaliseringsverksamheten. Enfamiljsjordbmken dominerar tvärtom starkt blandde företag som erhållit statligt stöd. beslöt vidbehandlingen av propositionen om den nya jordbmkspolitiken 1967 attrationaliseringsstödet skulle inriktas på effektiva företag oavsettföretagsform, och det kan inte vara rimligt att som motionärerna föreslårprioritera vissa företagstyper medan andra slag av rationella produktionsenheterskulle diskrimineras. kritiserar våra lantbmksnämnder, men den härverksamheten följs av lantbmksstyrelsen också, och jag tror att även om det ivissa faU kan framföras synpunkter på att verksamheten inte bedrivits så som viskulle ha önskat så är det väl saker som i så fall går att rätta till. Urkonsumentsynpunkt måste det ändå til syvende og sidst vara effektiviteten ochicke företagsformen som skall vara avgörande för det stöd som skaU utgå, ocheftersom familjejordbmket är den form som dominerar i vårt land går stödet heltnaturligt i huvudsak tUl sådana jordbmk. Rationaliseringsverksamheten domineras av arbetet med attbygga upp bärkraftiga jordbmk, och rationaliseringsstöd lämnas i betydande utsträckningför successiv utbyggnad också till rationella lantbmksföretag, så här finnsingen anledning att bifaUa den reservationen. Reservationen om kreditgarantier till deltidsjordbmkarehar flera ledamöter talat sig varma för. Här föreslär motionärerna attbestämmelserna om kreditgarantier skulle ändras så att deltidsjordbmkare kanfå sådana garantier. Frågan om kreditgarantier till deltidsjordbmkarebehandlades också 1967 i samband med den uppgörelse som då träffades. Vid därpåföljande riksdagar har motioner väckts i ämnet, vilka samtliga också haravslagits. Det har bl. a, uttalats att bärande skäl talar för att de statligaresurser som ställs till förfogande för jordbmkets rationalisering alltjämt börinriktas på att bygga upp enheter av sådan storiek att de har möjligheter attpå sikt bedriva en effektiv och konkurrenskraftig produktion. Det är klart att rent privatekonomiskt sett kandeltidsjordbruk vara fördelaktigt. Den driften kan till stora delar skötas överlördag och söndag. Vi kan inte av statistiken utläsa vad som produceras ihuvudsak, men vi fömtsätter att den driften till stor del inriktas påspannmålssidan, och där har vi ju faktiskt överskott i vårt land.Exportförluster på 200-300 miljoner är inte något ovanligt. Att som krävs gestatsbidrag till sådan verksamhet kan icke vara förenligt med rationellttänkande. den 12 aprU 1972 Man måste då fråga vart vi är på väg. Måste vi inte inågon mån också tänka på effektivitet, tänka på konsumenterna som ändå ytterstfår betala det hela? Reservationen 3 gäller frågan om gynnsammare stöd tillkombinerade jord- och skogsbmksföretag. Detta behandlades särskilt i sambandmed riksdagsbeslut om jordbmkspolitiken. anförde iden frågan bl, a, att lönsamhetskravet för statligt stöd till jordbmketsrationalisering innebär att i jordbmksdelen insatt arbete och kapital skall gefull timersättning respektive normalförräntning. Den som saknar full sysselsättning i jordbmksdelen kankomplettera med arbete i egen skog. Däremot synes avsikten inte ha varit att stöd skall kunnautgå om jordbruksdelen relativt sett är så obetydlig - t, ex, deltidsjordbmk -att den endast med en mindre del bidrar till innehavarens sysselsättning ochförsörjning. Den här frågan har ju skogspolitiska utredningen attpröva, och den skall väl enligt sina direktiv utreda hur staten på bästa sättskall garantera eller medverka till en sund social och ekonomisk utveckling iskogsbm-ket. Vi får väl förvänta att utredningen lägger fram sinasynpunkter. Det huvudsakliga innehållet i reservationen 4, angåendevidgad rätt till driftslån åt jordbrukare, är att motionärerna föreslår ensådan ändring i kungörelsen om statligt stöd till jordbmkets rationalisering m,m, att exempelvis tioåriga driftslån skaU kunna erhållas utan de nuvarande kravenpå t, ex, förvärv eller arrendering av ytterligare arealer och att mindrerationaliseringsåtgärder skall kunna stödjas utan strikta krav på långsiktigalönsamhetskalkyler. Motionärerna, som åsyftar att stödreglerna skall kunnatillämpas på ett generösare sätt än som är möjligt, har som exempel anförtatt garanti för driftslån bör kunna beviljas utan den bindning tillbruknings-enhetens tillträde eller omgestaltning beträffande areal ellerproduktion som gäller, I motionerna har inte omnämnts den möjligheten att utansådan bindning få driftslånegaranti för kreditsanering som finns fr. o. m. den1 , Utan dylik bindning kan garanti på driftslån lämnas även vidstörre utökning av produktionen. Enligt motionärema borde garanti för driftslånkunna meddelas för mindre rationaliseringsåtgärder utan krav på långsiktigalönsamhetseffekter. För sådana åtgärder kan garanti för rationaliseringslåneller driftslån i princip utgå, I vad gäller lönsamhetskravet lär ettfrångående därav komma i konflikt med huvudprincipen att endast sådana åtgärderskall stödjas som bedöms vara lönsamma ur företagsekonomisk synvinkel och somhöjer jordbmksföretagets effektivitet. Enligt rationaliseringskungörelsen finns emellertidmöjlighet att bevilja stöd under andra villkor än som normalt krävs. Härigenomkan i det enskilda fallet om särskilda skäl föreliggerförfattningsbestämmelserna redan nu tillämpas på ett generösare sätt. betänkande ochreservationerna innehåller inga direkta nyheter för kammarens ledamöter. fråga ommotioner som har kommit igen utan att vinna något gehör. Jag vUl påstå att vårjordbmkspolitik ändock givit oss relativt sett effektiva jordbmk genom statligmedverkan i olika avseenden. Vi får dock inte ge för stora avkaU pårationalitet, för vi har också något som heter konsumenter i vårt land, och detär ytterst de som får betala det vi här gör. Jag viU bara som avslutning, herr talman, säga att det ärbönderna själva som med hjälp av staten står för utveckUngen avjordbmksnäringen. Därför är det oriktigt att, som ibland sker, krypa bakomregeringen. Det är ett spel som inga av oss i långa loppet är betjänta av. Viskall i stället öppet redovisa den problematik som förekommer inom vårjordbmks-näring. Jag tror det skuUe underlätta lösandet av många av de problemsom finns, tUl gagn både för våra bönder och för våra konsumenter. Jag ber med dessa kommentarer att få yrkabifall till utskottets förslag. HerrJONASSON (c) kort genmäle: säger att det inte är riktigtatt diskriminera vissa företag vid lämnandet av det aktuella stödet. Det ärjust det som vi inte vUl, . Vi viU inte diskriminera någonkategori när det gäUer att ge stöd till uppbyggandet av bärkraftigafamiljeföretag och KR-jordbmk, där så är passande. Men det passar inte överallt.Man bör då också kunna vara så smidig i bedrivandet av rationaUseringspoUtikenatt man kan ge stöd tiU deltidsjordbmk som också kan vara effektiva liksomtiU successivt uppbyggda jordbmk. Ute i bygderna finns många människor som är arbetslösa.Jag har fömt varit inne på deras medelålder, och det är inte lätt för dessamänniskor att flytta. Varför skaU man inte då kunna med relativt små anslag gedem en god hjälp? Jag erkänner vUligt och gärna att det Norrlandsstöd somgivits har gjort en del, och jag hoppas att den propositionsom kommit beträffande Stöd tUl mjölkföretag också skall göra en del.Men det räcker inte. Vi måste ge ett stöd också till innehavarna av de mindrejordbmken och tUl de människor som successivt bygger upp sin verksamhet. De ärinte ineffektiva, men driftslån kan de inte få under vissa omständigheter. sade att vi inte skaU göra avkaU pårationaUteten. Nej, det skall vi inte göra, och det behöver vi inte heller. Menman får inte ha en alltför stel syn när det gäller storleken. Vi får intestirra oss blinda på storleken, utan vi bör också ge de mindrejordbmksföretagen en chans. De är effektiva, och hjälper vi även dem så gör vibåde jordbmket och konsumenterna den största tjänsten. () kort genmäle: sade att jag anklagadelantbmksnämnderna för deras handläggning. Det gjorde jag inte, utan jagkritiserade de riktlinjer som lantbruksnämnderna har att följa.Lantbmksnämnderna följer nog så gott de kan de riktlinjer som finns förnärvarande, men vi vill från de borgerliga partierna att man delvis skaU ändradessa riktlinjer 6 protokoll 1972. så att detblir möjligt att ge stöd i andra faU än vad det nu finns möjlighet tiU. Jag lämnade några exempel som visar att lantbmkare som harvelat köpa en gård inte har fått det för lantbmksnämnderna till följd av deprinciper som gäller . Det finns också de som vill ha stöd för enrationalisering inom de jordbmk de har, men lantbmksnämnderna är förhindradeatt ge det stödet på gmnd av gårdens storlek. Vi anser att lantbmksnämnderna börfå riktlinjer som gör att de bättre kan tillgodose lantbmkarnas önskemål. Manbör lita Utet mera på dem som själva bedömer det möjligt att klara sig på engård och inte bara se tUl hur stor gården är. Många saknar ekonomiska resurserför att köpa en stor gård, men om de får köpa en ganska liten gård kan detkanske senare bli möjligt för dem att köpa en större. Jag tycker att det börskapas möjligheter för en sådan utveckling. sade att man skaU ta hänsyn tillkonsumenterna. Det är självklart att man skall göra det, men effektiviteten kanofta vara väl så god på en ganska liten enhet. Det beror nästan uteslutande påbmkaren och på den driftsinriktning som han väljer. Man kan ha en mycketintensiv odUng på ett litet jordbmk, som därigenom bUr i högsta grad effektivt. När det gäller hjälp från staten är det som regel småbelopp det är fråga om. I allmänhet gäller det över huvud taget inte någradirekta utgifter, utan det är fråga om att staten skaU ge kreditgarantier,alltså stå som borgensman vid långivning. Vi vet erfarenhetsmässigt att statenytterligt sällan åsamkas några förluster i den verksamheten. Det är som regelen ganska liten satsning från statens sida men för den enskilde mycketvärdefuU. HerrAUGUSTSSON (s) kort genmäle: