prot · FV09116 · 1972-12-31 00:00:00 — När regeringensatte i gång med den regionala trafikplaneringen gav jag ut ett meddelandedärom i börian av 1971, och jag vill citera för vad jag sade iden del som rörde återhållsamheten med nedläggningar av järnvägar; "Ianslutning till planeringsbeslutet uttalar kommunikationsminister , attregeringen fram till kommer att iaktta viss återhållsamhet ifråga om beslut rörande nedläggningen av ytterligare järnvägslinjer." Något senare bestämde regeringen att i avvaktan påtrafikplaneringens fullbordan skulle man också besluta rörande vissabusslinjer. Vi fattade därför ett beslut i konselj där vimeddelade; "I fråga om busslinjetrafik, som med hänsyn tilllinjesträckningen och trafikförhållandena i övrigt har en regional karaktärgenom att i icke oväsentlig utsträckning tillgodose behov av persontransportermellan centralorter i olika kommunblock, föreskriver Kungl. Maj:t med giltighettills vidare, att iakttar återhållsamhet i fråga ombegränsningar av trafiken som påtagligt försämrar resemöjligheterna mellansådana orter." Det beslutet, , byggde på att man mellanvissa kommunblock i landet, där man kanske har lagt ned järnvägstrafik,upprätthåller en väl dimensionerad och väl frekventerad busstrafik. I fråga omsådan busstrafik, som "i icke oväsentlig utsträckning" tUlgodo-sågpersontransporter, meddelade alltså Kungl. Maj;l SJ att viss återhållsamhetskulle iakttas. Det är beklagligt att inte ansett sig haanledning att bättre söka sitt underlag när han skrev interpellationen. Man kan avinterpellationens lydelse få uppfattningen att den trafik som omnämnes iinterpellationen skulle vara en trafik som "i icke oväsentligutsträckning" tillgodoser behovet av persontransporter mellan olikakommunblock. Vad är det då för trafik vi talar om, ? Jo,det är den trafik jag behandlat i mitt svar och som gått fram på en sträcka av13 mil mellan i norra och . Resanderäkningar somföretagits under har visat på det helt omöjliga i att försvara deunderskott i bussrörelsen som det är fråga om. Jag skulle gärna vilja höra ävenherr uppfattning om huruvida det kan vara riktigt att upprätthålla ensådan här busslinje som har gått med ett underskott påca och därmed göra det mer eller mindre ekonomiskt omöjligt atti stället sätta in en ordentlig trafik i regi anpassad efter de behovsom finns för människorna i dessa bygder. De resanderäkningar jag nämnde har gjorts vid inte mindreän nio tUlfällen under olika säsonger . Räkningarna av deresande i den här bussen har gällt i taget och har berört alla turer.Bara i rena undantagsfall har antalet betalande resenärer bortsett från enoch annan skolbarnsgrupp uppgått till två tre personer per tur på en sträckaav . Vissa turer har gått alldeles tomma, , från starten tUlslutpunkten i - inte en människa i bussen förutom chauffören. Det här, , är ett område av trafiken som maninte skall komma med felaktiga uppgifter om, utan som vi - som jag strax kommertill skall gå ut till landsting och kommuner och börja diskutera alternativalösningar för. Det hjälper knappast dessa människor i och attha en buss som går fram och tillbaka men som nästan inte kan betjänanågon enda människa. Vad har en patient som skall besöka förnytta av en tidtabellsbunden buss som går en gång , om han eller honhar fått för besök på detta lasarett som inte passar med bussenstidtabell? Ändra exempel skulle kunna anföras. Jag har vid en resa som jag för bara en månad sedanföretog i närmast i de västra och norra delarna av länet haft tillfälle till mycket ingående samtal med kommunalmän och landstingsfolki och . Vi satt en halv dag i och diskuterademed sjukvårdslandstingsråden i och , som hade kommitdit, med representanter för alla berörda kommuner , somhandhar Lesjöforsområdet, kommun, kommun osv. 1 flera timmardiskuterade vi kommunikationsfrågorna inom detta område, och självfallet komäven denna buss, som nu har interpellerat om, in i diskussionen. Vad ledde dä en sådan diskussion till, som fördes medutgångspunkt i både allvaret med det hela för de människor som blir berörda ochdet framåtsyftande i att försöka hitta något annat än en buss som ingen åkermed? Ja, naturligtvis sade jag, precis som jag alltid säger, att antingen detär fråga om sjuktransporter, resor till lasarettet eller andra resor, så måsteman försöka samsas om tagen och få en trafik som passar 2 protokoll 1972. Ang. busstrafiken pä sträckan Ang. busstrafiken på sträckan Och jag kan försäkra att ingen i sammanträdetdeltagande, oavsett partifärg, hade någon annan uppfattning än den som jag gavuttryck för. Alla var på det klara med att människorna i detta område intekunde betjänas på sätt som tidigare skett. Det sades klart ut att man vartvungen att gå hem var och en till sitt, såväl landsting som kommuner, ochresonera sig samman om vad man skulle göra åt problemet. Jag lämnade sammanträdet, , med en helt annaninställning till hur man tänkte lösa svårigheterna än vad här har gjort gällande. har bara ett recept för atl lösaproblemet, och det är att sätta in bussen i trafik igen. Jag har kanske tagit litet ännödvändigt för detta inlägg, men jag tycker atl detta är en principfråga. Jaghar nu på ort och ställe haft tillfälle att diskutera saken, och jag har dåfått klart för mig att man i båda länen nu är i färd med att resonera omsvårigheterna. Och trots interpellation är jag övertygad om kommer att fortsätta de resonemangen efter de hnjer som jag här har dragitupp. Såvitt jag förstår kommer man inte heller att fundera på attpå nytt sätta in en buss i trafik, som går fram och tiUbaka dag ut ochdag in utan att egentligen någon människa reser med den. Kommunikationsministern sade att jag har lämnat felaktigauppgifter i min interpellation. Men nog är det väl ändå så, herrkommunikationsminister, att regeringen har förklarat att man i avvaktan på attplanerna på regionalt och kommunalt håll blir klara skall iakttaga försiktighetmed att lägga ned busslinjer och annan trafik? Det löftet har människorna i deområden det gäller tagit fasta på. Skall man betrakta sådana utfästelser somtill intet förpliktande löften? I så fall måste jag säga att statens säll ärmycket glest, när så mycket av givna löften faller igenom. Då är det ju intemånga som får nytta av de löften som ges - och det var ju bra att vi fick vetadet! Vidare säger kommunikationsministern att en buss om dageni vardera riktningen inte lönar sig, när bara två tre personer åker med den.Men, herr kommunikationsminister, varför trafikerar man då sträckan med enbuss? Varför använder man inte i stället ett mindre fordon, som blir betydligtbilligare per mil? Den som lyssnade till kommunikationsministerns inläggkunde väl inte fatta det på annat sätt än att det inte föreligger något behovav persontrafik i det område det här gäller. Men varför gör kommunerna då såmånga uppvaktningar i frågan? Man får ju räkna med att kommunerna i framtidenmåste få statens stöd i sådana här fall. De kan inte klara av utgifternaannars. Och här har vi väl just ett område där staten tillsammans medkommunerna och landstingen måste lösa problemen. Slutligen förklarade kommunikationsministern att jag barahar ett recept, nämligen att återinsätta den här bussen i trafik. Nej, herrkommunikationsminister, jag tycker att man skall hushålla med resurserna påbästa sätt och försöka klara svårigheterna så enkelt som möjligt för berörda människor, till dess att planerna är klara på regionalt och kommunalthåll. Vi skall väl inte diskutera längre vad herrJonasson har skrivit i sin interpellation. Men det som står där i dessa delarär fel sedan må säga vad han vill. Kommer en gång till och påstår att Kungl. Maj:t har beslutat att icke gemöjlighet tUl nedläggning av busslinjer av den här typen, då har jag inte någonanledning att återkomma, för i så fall vet inte vad som harbeslutats trots att jag läste upp det från dennatalarstol. Visst skall vi, , se till att det finnskommunikationer även i de delar av landet där männsikorna är få. De människornaär lika mycket värda som några andra. De i dessa trakter som behöver resa koUektivtskall naturligtvis inte diskrimineras jämfört med dem som bor i ett tätbebyggtområde. Men det är en väsentlig skillnad mellan resonemang ochdet jag försöker föra. Jag anser att man både i tätort och i glesbygd skallanpassa trafiken efter människornas behov och inte dra fram förbindelser - varesig det gäUer bussar eller tåg eller något annat helt utan kontroll ochplanering. Naturligtvis skall man i det här området liksom i allaandra områden i vårt land sätta sig ned och resonera om vilken trafik som därbehövs. Vem kan göra det bättre än kommunstyrelserna i dessa trakter, vem vetbättre än de vart människorna i de olika kommunerna behöver resa för sinasjukbesök, servicebesök osv.? Det är bl. a. detta som ligger bakom regeringensinitiativ till den regionala trafikplaneringen, som pågår för fullt runt om ivårt land och som skall vara färdig 1974. Men det kan inte vara riktigt - ochdet är märkligt att vidhåller den uppfattningen - att som här harskett slösa med ekonomiska och andra resurser på ett sätt som inte har någotmotstycke. Jag talade om att denna busstur gått med förlust med per är. För dessa pengar kan man få en, även när det gällerdimensionerna, helt annan trafik. Nej, , bakom denna interpellation hgger andratankegångar. Möjligtvis vill man, just som försökte i sin repliknyss, kunna konstatera att statsmakterna lägger ned alltför litet tankemöda påoch ägnar för litet intresse åt just sådana här bygder. Det är tvärtom, herrJonasson! Jag refererade mina kontakter med de kommunalmän,landstingsmän och andra kvinnor med för den delen som brottas med problemeni dessa regioner. De gav mig jag upprepar det ett helt annat och mycketpositivare intryck av sin syn på möjligheterna att komma till rätta med dessaproblem än här försöker göra sig till tolk för. Man löser inte trafikproblemen för de enskilda människornaute i glesbygden genom stereotypa bussturer över länsgränserna utan kontrolloch utan planering. Man löser deras kommunikationsproblem genom sam transportermed taxi vissa sträckor, bussturer vissa sträckor och andra former förkollektiv trafik i andra sammanhang. Ang. busstrafiken på sträckan Ang. busstrafiken på sträckan Det skall vara en planerad trafik, , och detfår man inte genom att föreslå lösningar av det slag som håller fast vid. Hert (): Kommunikationsministern skall inte försöka läsa innågonting i interpellationen som inte finns där. Vad som står där är följande:"Indragningen av här berörda trafik är en åtgärd som direkt strider motden inriktning som måste prägla en trafikpolitik som syftar tilltrafikförsörjning i hela landet." Folk har bibringats den uppfattning som jag här redogjortför. Det är också felaktigt av kommunikationsministern att påstå att jag - tillskillnad från kommunikationsministern skulle plädera för en dyr lösning. Detbör ske en anpassning efter förhållandena; det har jag klart och tydligt sagtifrån. Hade det i detta fall skett tidigare skulle man kanske ännu ha haftdenna trafik kvar. Sedan säger kommunikationsministern att regeringensuppgift är att hjälpa folk i glesbygderna. Varför har vi då fått så många orterutan trafik? Jag skall med anledning av det allra sistaherr sade bara göra ett allmänt konstaterande, och det gäller intebara detta område mellan i och i , utan detgäller hela riket. Antalet privatbilar har ökat från ca 400 000 för 20 år sedantill 2 500 000 . En sådan utveckling kan inte undgå att påverka statensjärnvägar eller något annat trafikföretag. Det har varit statsmakternas sakatt år anpassa den kollektiva trafiken till de ändradeförutsättningarna. Jag utgår ifrån att delar den uppfattningenatt vi knappast haft möjlighet att bibehålla det kollektiva trafiknät som fannsför . Man gör sig skyldig till ett romantiskt betraktande avsvåra förhållanden om man går ut och lovar människorna i bygderna attingenting skall förändras när det gäller trafiken trots att samhället i övrigtförändras . Man tas inte på allvar och blir i varje fall inte undernågon trodd på sitt ord om man, såsom gjort ,säger att människorna i dessa trakter känner sig lurade därför att denna bussdragits in. framhöll i sitt första inlägg att han inte bor idessa trakter och därför inte känner till detaljerna. Jag misstänker därförinte att varit ute i dessa trakter och talat med människorna. Menjag anser att vi skulle göra en insats om vi efter denna interpellationsdebattkunde komma till den gemensamma uppfattningen och förde ut den till folketute i bygderna - att det gäller att göra det bästa möjliga av en svårsituation. Det skall vi göra i det här området, och det är man i kommuner ochlandsting i färd med. Vad vi inte skall göra det vore det farligaste av allt är att ge löften om att man i dessa områden, eller på andra håll, år efter årskall få behålla en trafikstandard som dels är förlegad, dels inte befiänar trafikanterna.Då lurar vi människorna, . Och jag har aldrig trott och kommerheller aldrig att tro att vill lura någon. Vi kan vara överens om att det är nödvändigt att göragemensamma insatser för att åstadkomma det bästa möjliga i varje situation det är helt klart. Det är också riktigt att man inte bör ge löften som man intekan hålla. Men i detta fall tycker jag och flera med mig att staten på någotsätt borde ha kunnat hjälpa till för att, i avvaktan på att planerna blirfärdiga, klara situationen. Ang. olycksfallsförebyggande åtgärder vid biltävlingar Överläggningen var härmed slutad. §10 Ang. olycksfallsförebyggande åtgärder vid biltävlingar Herr kommunikationsministern erhöll ordet för attbesvara () framställda interpellation, nr 169,och anförde: har frågat om jag är beredd attredogöra för de olycksfallsförebyggande åtgärder som vidtagits för genomförandeav biltävlingar, om jag anser att dessa åtgärder är tillräckligt effektiva ochom jag anser att tävlingar där enbart eller i varje fall i huvudsakhastighetsmomentet utgör ändamålet är motiverade. har i sin interpellation själv framhållit attden inom tillsatta banbesiktningskommitténfortlöpande utövar kontroll av de permanenta motorbanorna i landet. Kommitténskall även ha godkänt tillfälligt inrättade sådana banor innan de får användas.Att det därvid ställs alltmer långtgående krav på anordningar och åtgärder förpublikens och tävlingsdeltagarnas säkerhet har vitsordats i olika sammanhang.Rikspolisstyrelsen, statens vägverk och har vidaretillsatt ett samarbetsorgan med uppgift bl. a. att utarbeta föreskrifter ochanvisningar för motortävlingar. Jag förutsätter att detta samarbetsorgan nogakommer att följa utvecklingen på området och att nya erfarenheter tas till varaoch omsätts i kompletterande föreskrifter och anvisningar till förbättradsäkerhet för såväl publik som tävlingsdeltagare. Jag kommer också attfortlöpande följa utvecklingen genom bl. a. de gemensamma redogörelser förvunna erfarenheter och vidtagna åtgärder som de nämnda myndigheterna ålagts attinkomma med med början . Med vad jag nu har sagt torde jag ha besvaratinterpellantens två första frågor. I vilken utsträckning motortävlingar därhastighetsmomentet enbart eller huvudsakligen är avgörande skall ansesmotiverade kan det råda delade meningar om. Om tävlingarna genomförs undernoggrant kontroF lerade former och med ökat hänsynstagande till de faromomentsom kan finnas - något som får sägas vara fallet i - föreligger detenligt min mening inte skäl att förbjuda dem. Ang. olycksfallsförebyggande åtgärder vid biltävlingar HerrHENMARK (fp): Då budet gick genom pressen och massmedia attJoakim hade förolyckats på en fransk bana, tror jag hela vårt folk -åtminstone huvuddelen engagerade sig mycket djupt, inte bara de som i vanligafall är intresserade av motorsport utan även andra. läste jag i för den 30juli om 1955 som gick av stapeln i . Av de tioracerstjärnor som där deltog hade nu alla utom två dödats på racerbanorna;alltså hade åtta stycken fått ge sina liv. Det är klart att sådana här underrättelser på sitt sättskakar en och ställer en undrande inför om det finns tiUräckligaskyddsanordningar och säkerhetsanordningar eller om en sportgren verkligenskall behöva så starkt och djupt kräva offer bland de toppsportmän som det idetta fall gällde. Den allmänna åsikten har varit jag har fått denuppgiften mig given av att de svenska banornaäven tidigare bedömts såsom mycket säkra av det skälet att de har kommit till iett relativt sent skede och kunnat byggas med hjälp av erfarenheter sominförskaffats från annat håll. Trots den säkerhet som sålunda finns på desvenska banorna inträffade den svåra ,där en mängd tillfälligheter länkades samman så att det blev en fullbordadkatastrof. Ett flertal människor dog och andra skadades mycket svårt. Efter det att denna olycka hade skett blev det nya tag isäkerhetstjänsten i , och den s. k. banbesiktningskommittén har investerats i räcken, staket, flyttade publikplatseroch markarbeten. Det där säger mig att fastän man förut ansåg att de härbanorna var mycket välbyggda och gav god säkerhet åt förarna och gott skydd åtpubliken så var det inte bättre beställt än att man efter denna chockolyckamåste kosta på dem mycket stora pengar. När jag läste kommunikationsministerns svar, för vilketjag vill tacka, önskade jag att det hade varit något mer konkretiserat.Egentligen talar svaret om i stort sett vad jag har nämnt i min interpellation- dessa administrativa åtgärder som har vidtagits. Men vi vet att enadministrativ åtgärd i sig inte skyddar mot en olycka. Det är de konkretaåtgärderna som de administrativa åtgärderna kan leda till som kan innebäraett skydd. Jag tror det vore av betydelse att man informerade svenskafolket om de skyddsåtgärder som är vidtagna. Vanliga människor känner inte tilldem, om de inte är speciellt intresserade av motorsporten och studerar banorna.Jag tror att svenska folket behövde ha reda på detta. Det var väl en avavsikterna med min interpellation att vi skulle få en konkret redogörelse förvad som är gjort. De åtgärder som alltså vidtagits tror jag har varit mycketomfattande och kostsamma. har säkert varit energisk.Den har dömt ut en del banor - det har jag sett - och den har gjortansträngningar för att få bättre säkerhet på andra banor. Men trots detinträffar det alltjämt olyckor. I samma nummer av som jag citeradeur , alltså söndagen den 30 juh 1972, står det också om en tävlingsbilsom körde in bland publiken. "Ett tiotal åskådare var nära att köras överav en tävlingsbil som vurpade i Röforsbacken i . Bilenslungades av banan rakt in bland publiken. Avspärrningen ett rep var inget skydd när bilen komflygande mot åskådarplats." "Visprang för våra liv när vi såg bilen komma,------ ." kunnafortsätta läsa ur det dramatiska reportaget frän olyckan. Man kan sålunda ställa sig den frågan : Hur långt harde här skyddsåtgärderna framskridit och hur effektiva är de? Det var kanske detsom var anledningen till min andra fråga, som heller inte på något sätt harbesvarats konkret: Är de nuvarande skyddsåtgärderna tillräckliga eller är detnågot mer som behöver göras? Det finns en rätt omfångsrik bok som heter och reglerför biltävlingar i . Där finns säkert mycket av värde att läsa iden, men det som jag framför allt har funderat över är vilka skyddsåtgärdersom finns ifall det skulle inträffa en olyckshändelse. I ett litet stycke pånågon decimeter står omtalat vilka åtgärder man skall vidta för sjukvård. Detskall finnas en läkare det gäller såväl träning som tävling. Det skall finnassjukvårdare och ambulanser. Beroende på banans storlek krävs ett större antalsjukvårdare. Det skaU finnas minst två ambulanser osv. Det är nog bra. Det är alltså rena fältberedskapen vid banan. Men manbehöver nog också ha beredskap vid de omkringliggande sjukvårdsanstalterna. Jaghar fått mig berättat att då olyckan i inträffade var man på detnärmaste lasarettet knappast medveten om att det pågick en så farofylldverksamhet i lasarettets närhet. Under sådana förhållanden hade man självfalletinte den beredskap som är nödvändig för att ta hand om de olycksfall sommöjligen kan inträffa. Frågan är ju om det går att få till stånd sådanaskyddsanordningar och en sådan beredskap på olika håll att olycksfall helt kanundvikas. Vid tävlingarna förekommer höga hastigheter, och det är väldiga levandekrafter som är i rörelse. Om nu detta mål i fråga om säkerheten inte kanuppnäs, ställer man sig frågan om dessa tävlingar är nödvändiga och befogade. Bilsporttävlingarna har motiverats från olikautgångspunkter. Det framhålles t. ex. att de har varil av betydelse förmotorfordonens utveckling, och så har säkerligen också varit fallet. Jag hardock fått en del uppgifter från , där det bl. a. heter: Det hävdas ofta att bilsporten har stor betydelse för dentekniska utvecklingen av nya komponenter. Tveklöst har bilsporten verkat sompådrivare av utvecklingen, men med de tekniska hjälpmedel som stårbilfabrikanterna till buds har dock bilsportens betydelse för den tekniskautvecklingen minskats. Man menar också att bilsporten nog mera fiänar somett led i marknadsföringen än som underlag för rent tekniska åtgärder förutveckling av bilarna. Jag har inte med min interpellation velat riktauppmärksamheten på biltävlingarna som sådana utan det är framför allt en sortsbiltävlingar som jag vill ta upp, nämligen de tävlingar där fartmomentet är detenda Ang. olycksfallsförebyggande åtgärder vid biltävlingar Ang. olycksfallsförebyggande åtgärder vid biltävlingar eller dethuvudsakliga ändamålet. Jag tycker att det verkligen kan ifrågasättas om viinte är litet ologiska då vi tillåter att hastighetsmomentet premieras. I vårttrafiksäkerhetsarbete räknar vi med att hastigheten är ett av de störstafaromomenten. Vi har sänkt hastigheter-na, trots att det kan vara till förfångoch till irritation för många, och just har generaldirektören förtrafiksäkerhetsverket antytt att det kanske kommer ytterligare en begränsningav hastigheterna pä vissa ställen där speciell försiktighet bör iakttas. Allt under det att vi sålunda söker nedbringatrafikhastigheten och minska trafikintensiteten tillåter vi tävlingar, därhastigheten är det utslagsgivande och där man premierar den höga hastigheten.Jag har funderat över om detta inte är litet ologiskt, och det är därför jaghar velat ställa min interpellation. Kommunikationsministern medger ju ocksåatt det råder delade meningar på detta område. Då är frågan bara vilken meningman bör följa och vilken mening som möjligen kan ha majoriteten bland Sverigesfolk bakom sig. Jag är ganska förvissad om att det efter de händelser sominträffat finns en rätt kraftig opinion för att den av mig berörda typen avtävlingar borde försvinna från tävlingsprogrammet. Därmed är inte sagt att manskall avskaffa rallytävlingar, säkerhetstävlingar osv., som avser att prövaförarnas uthållighet och förmåga att bemästra olika trafiksituationer osv. Dessatävlingar tror jag har sin betydelse. Däremot borde man försöka inskränka detävlingar som direkt är inriktade på fartmomentet. Farten innebär i och för sig en tjusning, inte minst förunga människor. Det finns också, har jag låtit mig berättas, firmor som byggerbilar vilka ser ut som standardbilar men är försedda med kraftigare motorerosv. för att kunna komma upp i större hastigheter. Ett av försäkringsbolagenhar sagt att skadefrekvensen är högre för sådana bilar än för de vanligabilarna. Jag har ingen ny fråga att ställa tillkommunikationsministern, men jag vill vädja till honom att hålla de härproblemen aktuella, att undersöka de delade meningarna och ta reda på om maninte borde göra något för att få bort tävlingar som direkt bygger på fartmomentet. Jag skall fatta mig mycket kort och bara sägaett par saker till . Han ifrågasätter, om man inte borde sluta medatt bara vidta administrativa åtgärder och försöka se vad man kan göra merapraktiskt för att öka säkerheten i samband med motortävlingar. att banbesiktningskommittén, som jag också talade om i mitt svar påinterpellationen, naturligtvis gör sin nytta men att det kan behövas andraåtgärder också. Jag delar den uppfattningen.