prot · FV09144 · 1972-12-31 00:00:00 — Jag skallinskränka mig till några kortfattade synpunkter, och jag skall avstå från attge raig in på någon diskussion om planeringsramarna. För att vi skall nå en rättvis regional fördelning avvälfärden måste vi målmedvetet utnyttja våra resurser, så att vi i länen kanbygga upp orter och boendemiljöer som är av olika karaktär men som ändåinbördes kompletterar varandra så att arbete, service och god miljö kan bUtillgängliga och inom räckhåll för de människor som bor i regionen. Det ärkring dessa strävanden som hela det regionalpoliriska prograraraet kretsar. Vi vet att människor har ohka krav när det gällerarbetsmarknad och när det gäller service. Man skall naturUgtvis noga akta sigför att generaUsera - individer är olika. Men ora jag ändå skulle våga mig pädet, så vill jag säga att de något äldre ofta har ganska blygsamma krav och attderas anspråk när det gäller de problem vi nu behandlar kan tillgodoses på ettlättare sätt än de unga människornas. De har funnit sin plats i tillvaron. Devill stanna där, och de vill känna trygghet. De har förväntningar på att densamhällsservice som finns i bygden skall bevaras och att inte den egnaarbetsplatsen skall drabbas av sådana nedläggningshot som de läser om itidningarna. De yngre har krav som är annorlunda och som i många fallgår längre. De vill ha större valraöjUgheter, såväl på arbetsmarknaden sora ifråga om samhällsservice. Om vi vill hålla kvar ungdomarna och personer medlängre utbildning i de skilda länen, raåste vi sträva efter att utvecklaarbetsmarknader som svarar, mot dessa förväntningar och mot de nya möjUghetersora ungdoraarna har. Många ungdomar har fått en speciahserad utbildning, ochderas krav kan enligt de erfarenheter vi har gjort endasttillgodoses på de något större arbetsmarknaderna. En strävan att förkortaflyttningsavstånden har då varit vårt raotiv för att få till stånd ett primärtcentrum i varje län och försöka bygga ut arbetsmarknader som är sä väl differentieradenär det gäller sarahällelig och komniersiell service att de kan dra rill sigungdomen, så att inte ungdomarnas enda möjlighet är att söka sig tillstorstadsregionen. Problem av denna art, initiativ för att kunna bygga uppsådana regioner, komraer förvisso att bli en av 1970-talets viktigastesträvanden för osssom har ett poUtiskt ansvar. Jag raenar inte att fastväxandet i en bygd ärnågonting som särskilt skall prioriteras. En stark bygdegemenskap ochrotfasthet har positiva raen kanske också negativa drag. Att flytta, att prövanågonting nytt kan också ha sina fördelar. Men vad vi skall eftersträva är inteatt här ta ställning till detta, utan det är att skapa ett större raått avvalfrihet för raänniskorna i de här avseendena. När vi vill satsa påpriraärcentra och regionala centra inora länen är det inte i och för sig föratt åstadkomraa koncentration såsom det har hävdats här i debatten - utan detär för att vi skall kunna ge dagens och morgondagens generationer enarbetsmarknad och service i de ohka länen som verkligen innebär alternativ tillden flyttning sora förekoramit under de senaste årriondena. VisserUgen går kanske inte emot en sådan härcentralisering, raen raan säger i sin allmänna välvilja att vi naturUgtvis börsträva efter att föra ut dessa kvalificerade sysselsättningar till flera orter,att de inte bör koncentreras på det sätt som jag här beskrivit. Men hur detskall vara möjligt för att infria ett sådant löfte vet jag inte.Här gäller det en verksamhet som det har jag redan betonat i dagväsentligen är lokaUserad till storstadsorarådena. Primärcentra är med hänsyntill koraraunikationerna de enda tänkbara naturliga lokaUseringsalternativenför den verksamheten. Och raed vilka raedel skulle det vara raöjligt att föraut den typen av verksamhet också till mindre orter? Det väsentliga är att vihar den inom räckhåll - inte alltför långt borta. I det avseendet anser jag attregeringens förslag innebär ett väsentUgt framsteg när det gäller attåstadkomraa en utjäraning. Slutsatsen blir att , raed sin aUraänt deklareradedecentraUse-ringspoUtik, tycks ha sopat det här probleraet under raattan medformuleringar i stället för att verkligen analysera vilka faktiska möjlighetersom kunde föreUgga. När jag läste riksplan och motion tyckte jag attorden "decentraUsering" och "centraUsering" förekom säofta, att jag tog mig före att räkna dera. Inte raindre än 82 gånger användsdessa ord. Det ger ett intryck av att raan upprepat de orden så ofta att raansaknat utryrame för att gå in på en analys i det här sararaanhanget. Jag tycker inte att raan kan förenkla frågeställningarnapå det sätt som här skett. Om vi skall fä en seriös behandling av dessa problemär det nog nödvändigt att vi raer ägnar oss åt att göra riktiga värderingar. man inte förstår att i de olika länen anpassa serviceoch arbetsmarknad efter den moderna tidens krav komraer förvisso ungdoraen attfortsätta att flytta bort. Men naturUgtvis - det vill jag betona - kan vårtregionalpoUtiska arbete inte inskränkas till ungdomens situation. Även demedelålders och äldre har rätt att få sina intressen tillgodosedda. I degrupperna möter vi kanske också det största misstroendet mot centraUseringen,såsom denna nu korarait till uttryck i raarknadshushållningen, ikonkurrenssamhället. Människor är ängsUga för sin sysselsättning, och det är som vi vet konkurrensen som driver fram nedläggning av arbetsplatser ute i bygderna. Under den här debatten har det förekommit ett intressantmeningsutbyte mellan statsrainistern och . Regional utveckling och hushållning med mark och vatten Regional utveckling och hushållning med mark och vatten kooperationensinsatser i näringslivet beträffande centraUseringen. badstatsrainistern att ge ett exerapel på en näring, som är mer bygdeankruten änjordbrukskooperationen. Jag vet inte ora det var av tidsskäl som statsministernavstod från att ta upp ett i varje fall raycket näraliggande exempel som jagtror att vem som helst av kammarens ledamöter skulle ha kunnat ge dessa sararaanhang. Jag tänker då på sågverksrörelsen sådan den är gestaltadi vårt land. Det finns i inte mindre än 4 000 sågverksföretag,som sammantaget sysselsätter 25 000 människor. Men det är en näringsgren sombefinner sig i en press, och många av de mindre sågarna håller på attförsvinna. Inora denna näringsgren finns en stark oro . Dennaoro härleder sig frärast till risken för att bondekooperationen skaU slå bortunderlaget för dessa småindustrier och genom stora anläggningar vid kusternasamt med leveransplikt för skogsägarna bygga upp sina egna företag. Jag tar upp denna fråga därför att den är högst aktuellför oss, när vi har att ta litällning rill olika ansökningar om lokaliseringsstöd.NaturUgtvis det vill jag betona skall vi inte gå emot en rationaliseringav sågverksröielsen. Men här kan dock finnas, raenar jag, goda alternativ så våldsam centraUseringprocess som skett i fråga om förädlingen av deegentliga jordbmksproduktema. Låt oss nu verkligen undersöka ora vi inte kan tatill vara de tekniska raöjUgheterna att rationalisera även inom de mindreenheterna, så att vi sUpper den koncentration som varit så utmärkande förmejerihanteringen och för slakten. Jag har haft kontakt med många sågverksägare, sombeskrivit sitt dilemma. Jag har bUvit uppvaktad från kommuner som säger; Nikommer väl inte att ge stöd till denna etablering vid kusten. Slå vakt ora våraintressen så att vi kan ha kvar sysselsättningen här i inlandet. Jag kan försäkra er att vi här står inför ett sådantproblem att vi, om vi inte gör ett allvarUgt försök att korama rill rätta meddenna struktur-omvandUng, löper risk att förlora många tusentalarbetstillfällen i inlandet, där vi har raycket små förutsättningar att genågonting annat i stället. Jag skulle gärna vilja fråga, inte bara centernsrepresentanter utan också er andra här: Är det riktigt att agera på det sättsom vi gör? Kan inte den tekniska utvecklingen ge oss möjUghet att bevara sysselsättningeni de mindre och medelstora företag som löper risk att slukas upp av enobönhörUg rationaUsering, såvida den skall ha såsom målsättning att de storaenheterna alltid skall betraktas som överlägsna? Jag ställer denna fråga, men jag vet att jag inte kommeratt få något svar på den. Jag har raärkt under denna diskussion att deborgerUga representanterna inte koraraer att delta i denna debatt på detseriösa sätt som man skulle föreställa sig vara naturUgt i en riksdagsdebatt omen stor fråga. Jag märkte av partiledarnas ordbyte att man tydUgen bör avhållasig från att kritisera någonting sora kan vara obehagligt för ett annatborgerUgt parti. Därför har jag inte föreställningen att de kommer att handla iriksdagsstadgans goda anda, där det sägs att ledamot äger att fritt tala ochutlåta sig i alla frågor som under överläggning korama. Här kommer i stället partiintressena och de taktiska intressena att utåt markeraenighet även om det är ett aldrig så undergrävt gemensarat ställningstagande.Det gör att man avstår från att ge sig i den debatten. Låt raig , ärade ledaraöter, också ta upp tilldiskussion en annan aspekt på ortsstrukturen och knyta an till de motioner sorahär föreUgger! De resurser sora vi kan avsätta för regionalpolitiken ärbegränsade. Det gäller för oss att inora givna ramar försöka tillgodose oUkamål för vår samhällspoUtik. Det gäller också att avväga intressena hos dennuvarande och den koramande generationen, något som kanske alldeles specielltkoramer till uttryck i den fysiska riksplanen men som också gäller vissaelement i den regionalpoUtiska planeringen. Allt i fråga om planering skulle emellerrid vara lugnt ochvälbeställt, om man bara kunde planera utan kontakt raed verkligheten, raen deteorier och raodeller som har tillhandahållits av vetenskapsmän raed fleraskall vi ju föra ut i en verklighet sora inte alltid passar utan erbjudersvårigheter vid rillärapningen. Länen är så olika befolkningsraässigt och på andra sätt,att det med en viss typ av planering inte är möjligt att nå samma resultat ialla län. Vi har med hänsyn tiU resurserna inte vågat räkna med att ha mer änett priraärt centrum i varje län. Planeringsproblemet i raeddess 380 000 invånare är av lätt förståeliga skäl andra än problemen i t. ex.Jämtlands län, där man har 125 000 invånare och en fem gånger så stor yta.Sådana skillnader återspeglas också i länsprogramraen. Vid avvägningen mellan oUka orter har länvarit ett särskilt problem. 1 kustlandet finns två dominerandebefolkningscentra, och . Jag tror vi såg bilder, som herrNordgren visade, därifrån eller var de kanske från detegna heralänet? De pårainde i alla fall mycket om en bild från sorajag har sett nyUgen. gjorde i länsprogrammet en åtskillnad mellandessa båda orter och gav vid klassificeringen ett visst försteg åt . Ipropositionen hänförde vi, bl. a. med hänsyn till den totala befolkningen ilänet, till gruppen regionala centra. De sraå skillnaderna raellande båda orterna gjorde naturUgtvis att det fanns skäl både för och eraot dennaskillnad. Det förvånar raig inte att raan vid utskottsbehandUngen har föreslagitatt skall hänföras till gruppen priraära centra. Jag kan försäkraatt regeringen inte tar illa vid sig av detta, lika Utet sora vi har någoninvändning att göra raot att utskottet anser att Avesta- och Hederaorablockenbör föras till stödorarådet. Jag vill betona - och denna uppfattning har jagkunnat utläsa hos dem som talat för utskottet att även ora raan delar uppdetta län på två priraära centra, kan det självfallet inte innebära att länetkan påräkna nämnvärt större resurser än det skulle ha fått, om det varit frågaom ett primärt centrum. Därför måste det bli rätt så intrikata avvägningarmellan dessa båda kommuner. Jag förutsätter att i saraarbete raedrespektive kommuner får ägna dessa avvägningsfrågor en särskild uppmärksaraheti framtiden. Ser vi till ortsstorlek och funktioner finns det i andradelar av landet orter, sora är ganska jämförbara med . Redan i detangränsande finner vi sådana exempel. 9 protokoll 1972. Regional utveckling och hushållning med mark och vatten Regional utveckling och hushållning med mark och vatten sorabefolkningsunderlag inom sitt komraunblock är ett priraärt centrum ilänsplanen. Men norr om ligger längs kusten , ochÖrnsköldsvik, sora alla tre är betecknade som regionala centra. Dessa komrauner har ganska olika befolkningstal. Skulleraan enbart gå efter en jämförelse mellan befolkningsunderlagen, kan raankanske i säga: Här har vi lika många människor sora det finns iSkellefteå. Vi befinner oss ett trappsteg över Krarafors ocU . börockså vår ort betecknas sora ett primärt centrum. Jag vill då erinra ora att länsplanen och planen för denregionala strukturen över huvud taget skall ge underlag för planering av oUkasarahällsaktiviteter, men givetvis raåste anpassning ske så att problem av oUkaslag får en rationell lösning oberoende av till vilken region en ort här hör.Jag vill Uksora utskottet erinra ora att den regionala utvecklingsplaneringenär en rullande planering och att vi därför kan få anledning att seöver vår plan, registrera de erfarenheter man har gjort och söka oss framkanske till andra värderingar, om så är nödvändigt. Det kan, fru talman, inteupprepas ofta nog att vi i regionalpolitiken måste ha en helhets.syn påförhållandet raellan oUka tätorter och raellan tätort och landsbygd. Jag tycktedet var syrapatiskt att i , som vanligtvis eftersom hanär vald i sysslar med Norrlands-problemen, nu ägnade så stort intresseåt förhållanden. Men låt oss inte enbart därför att vi funnit att länetsprimära centra i vissa avseenden fyller en funktion för arbetsmarknad ochservice beteckna dessa orter som någonting forraer än de övriga som finns inoraregionen. Alla regiontyper har ju sina uppgifter i vårt korapUceradesamhällssystem. De är delar i en region, i vilken människorna skall verka,finna rekreation och avkoppling, och vi skall se detta sora så att säga engeraensara tillgång. Jag vill understryka att det regionalpolitiska handlingsprograrametinte innebjir ett underkännande av kommunreforraen, sora det antytts på vissthåll. Vi koraraer 1974 att ha fullbordat den här bitvis ganska smärtsammasammanläggningen, raen vi har då skapat kommuner med bättre förutsättningar attge likvärdiga förhållanden för raänniskorna. Vi kan dä också räkna med attprimärkoraraunen bättre än tidigare kan fylla en uppgift både för arbetsmarknadoch för service. Den planering som vi nu diskuterar och det prograra somriksdagen komraer alt fatta beslut om som vi hoppas åtminstone någon gångunder morgondagen - är det första prograra av den här karaktären sora vi antar.Det bUr en fortsatt planering som måste gå ut på att vi försöker att ytterUgareförbättra våra kunskaper ora de regionalpolitiska probleraen och förbättra dehjälpmedel sora vi skall använda oss av för att åstadkoraraa en bättre regionalbalans. Vi går alltså ut med detta program. Jag vill gärna Uksoraherr i understryka att det gäller att engagera de raångamänniskorna i detta land i dessa problem. Själv skall jag gärna försöka ta varapå det uppslag som utskottets ordförande gav, att vi i någon form skall geinformation om det riksdagsbeslut sora jag uttrycker förhoppningen om skall blipositivt i den bemärkelsen att följer regeringsförslaget i alltväsentUgt. Jag tror att en sådan information betyder ökad förståelse för dessaproblem Uksora att vi skall kunna diskutera dem utan att missförstå varandra iså hög grad sora kanske har förekommit i den här typen av debatter. Under detta anförande övertog fruandre vice talmannen ledningen av kararaarens förhandlingar. Regional utveckling och hushållning med mark och vatten HerrFÄLLDIN (c) kort genraäle: Jag tycker nog att inrikesministern tar på sigbekymmer i onödan när han står här i talarstolen och säger att han är ängsligför att vi vanliga riksdagsmän inte skulle efterleva riksdagsstadgan. Jagundrar om inte statsrådet med fullt förtroende kan överlåta åttalraans-kretsen att avgöra när vi bryter mot den stadgan. Några ord om det här med jordbrukskooperationen. Det är pånågot vis avslöjande att statsråd och andra socialdemokrater inte har någotannat att exemplifiera raed än jordbrukskooperationen när ni diskuterarlokaliseringspoUtik och regionalpolitik. Ni skulle kunna åstadkomma långt merdramatiska effekter. Låt mig ge ett Utet tips. Nöj er inte med att i broschyreroch handhngar som ni skickar ut tala om hur många mejerier det fanns 1929. Gågärna något ytterUgare antal år tillbaka, när det i varje jordbruk fanns enseparator och en kärna och då smör- och osttillverkning utfördes i varjelantbmkarhera. Se efter hur många mejerier det då fanns och jämför med antaleti dag. Effekten bUr ju så raycket raera draraatisk ora ni väljer den raetoden. Så några ord beträffande sågverken. Ja, verkligen herrinrikesrainister; från raitt eget lokala område vet jag hur småsågverksägarna ioffentUga sararaanhang har förklarat det vara positivt och bra attskogsägarrörelsen har garanterat dera virke så att de kunnat fortsätta driften.De har också uttryckt sin tillfredsställelse över att skogsägarrörelsen harsvarat för krediter, vilket också bidragit till att de kunnat fortsätta sinverksarahet. Jag vet att i lokaliseringsärenden i sen tid är det justbondekooperationen, skogsägarrörelsen, som i områden jag känner till hargaranterat virke till dessa småsågar. inrikesministern ser till attdomänverket och bolagen gör samraa prestation så finns det ett underlag fördenna sågverksrörelse, som också jag tycker skall ligga så nära virkesområdetsora raöjUgt. Det visar sig att den flis raan får av avfallet med fördel kantransporteras rill en massafabrik, den tål ganska långa transporter. Det här är ingen ny tanke från vår sida, och jag är gladöver att inrikesministern nuraera är inne på att försöka raedverka till ensådan utveckling. Sedan hela resoneraanget ora ortsklassificeringen! Förstfrarahåller inrikesministern i början av sitt anförande hur viktigt det är i varje län får en kraftig koncentration genora ett priraärcentrura, ochhan bygger upp ett resoneraang orakring det. I slutet av sitt anförande sägerinrikesministern att nu innebär inte det här att de andra orterna skulle kommai ett sämre läge. Det är inte särskilt förenliga ståndpunkter. Däremellan sägerinrikesministern att när raan nu gör två primära centra i Regional utveckling och hushållning med mark och vatten ,koraraer det att raedföra ett intrikat problera därför att några raer resurserskall man inte få. Sedan gör inrikesministern en jämförelse raed ,och i mitt eget län och visar att det finns skäl i ochför sig att bygga ut i Örnsköldsviksområdet eller Kramforsområdet - ja visstgör det det och frågar: Vad har för raöjUgheter att föra utverksaraheter till sädana oraråden? Ja, i alla de fall där vi kan fattapolitiska beslut ora det går det ju bra. Vilken inställning hade inrikesministern när det gälldemyntverkets utflyttning till ? Visst hade det gått bra att genom ettbeslut här i föra ut den aktiviteten till fastän detta inte är klassat sora priraärcentrura. vill jag fråga dem sora avstyrkteden gängen: Var det därför att Söderharan inte är lokaliseringsvärdigt? Eller vadär det för filosofi som Ugger bakom? Inrikesministern visar hur komplicerat dethär är. Jag kan ta upp , där majoriteten i föreslog sjuorter och en minoritet föreslog fera orter. Statsrådet föreslår tre orter. Naturligtvis har inrikesministern tillsamraans raed allasina sakkunniga i departementet - det vill jag gärna säga skaffat sig godkännedom ora situationen i alla län. Därvidlag får det inte vara någotmissförstånd. Jag känner situationen rätt bra i . Men jag skärasinte för att tillstå att jag inte har motsvarande kunskaper om norra län eller vilket annat län man tar. När det nu är så kompUcerat i sorainrikesrainistern visade, är inte det resoneraanget i och för sig ett skäl attsäga: Vi ställer den här resursen till läns förfogande? Sedanfår människorna där fördela de resurserna och lösa de här mycket knepigaavvägningsfrågorna. Enkelt uttryckt: det finns ju förnuftigt folk kvar i varjelän trots att raan har skickat några stycken hit till riksdag. () kort genraäle: Jag är litet överraskad av attinrikesrainistern anser sig nästan behöva ta till turaskruvar för att få uppbåde och raig i talarstolen. Det är ju bara orasorg om kararaarenstid sora gör att vi är Utet försiktiga. Annars skulle vi med förtjusning ochglädje diskutera de här frågoma med inrikesministern raycket . Jag skall gå direkt in på frågan om sågverksnäringensställning och om statsmakternas ansvar i det läge där enomstruktureringsprocess är alldeles nödvändig. Jag tror Uksom attinrikesrainistern överdriver det här med leveransplikten. Jag har själv sutritsom ordförande i en stiftelse som ägde skogsmark på ett par tusen hektar. Ochjag har förhandlat med skogsägarföreningen. Det fanns inget sora helst krav påleveransplikt när raan skulle gå in sora medlem. Men viktigare än så är ju frågan: Hur skall man klara ettrimUgt antal av de här småsågarna? Vi var i ett läge där detgällde att få upp dera till en nivå över 5 000 standards. Det gällde att setill att de alla hade sin barkningsmaskin. Företagarföreningarna kunde möjUgenraed direktlån klara just detta. Men att sedan ge pengar till envidareutveckling så att sågverket kunde utvecklas och tävla raed de störreenheterna, t. ex. dera sora finns inora skogsägarföreningarna, och åstadkoraraaen exportkapacitet som verkligen var konkurrensdugUg, det hade vi icke resursertill. Jag skulle i detta sararaanhang vilja ta upp en fråga sorajag har grunnat mycket över. Varför har socialdemokraterna och regeringen så benhårtår motarbetat utvecklingen av företagarföreningamas resurser? Varje århar ni nödtorftigt ökat anslagen raen aldrig i relation till vadföretagarföreningarna och deras riksorganisation har begärt. Tänk om vi underdessa viktiga omstruktureringsår hade haft de administrativa resurserna atthjälpa dem med kalkylering och marknadsföring. Tänk om vi hade haft raöjUgt attge direktlän, inte raed de snäva gränser sora gäUt utan upp till ett par trehundratusen, så att vi hade kunnat sätta in lånen i det rätta ögonbUcket ochinte behövt vänta i månader på koraraerskolle-gii behandUng av dessa ärenden! Jag tror faktiskt, herr inrikesminister, att vi skulle hakunnat genomföra denna strukturoravandling mycket mjukare inte rainst i deberörda skogslänen och därraed ha räddat åtskilliga arbetstillfällen - intebara för stunden genora att hålla tillbaka den omstrukturering som varnödvändig utan genom att verkligen ge ett underlag för näringen. Det skulle t.o. under de svåra år när valutareserven gick tillbaka som värst ha varitmöjligt att få ett icke föraktUgt tillskott av valuta, om vi hade lyckatsupprätthålla leveranserna på av sågat och hyvlat virke i störreutsträckning än vad sora blev fallet. Den helhetssyn på näringslivet sora inrikesministern såriktigt anlägger hade alltså kunnat komraa till uttryck på ett helt annat sättinom denna näring, om regeringen hade varit mera positiv, satsat påföretagarföreningarna och inte sora nu låtit sig släpas fram till att ge dessaföreningar större resurser. I detta sammanhang har också det vill jag framhålla -affärsbankerna betytt oerhört raycket för raöjUgheterna att vidraakthålla enviss utveckling i ett kritiskt läge. Med tanke på vad man kan läsa exempelvis iprotokollet från om hur fruktansvärda dessa affärsbanker är,hur illa de beter sig, hur Utet ansvar de känner och hur Utet de gör för attunderlätta näringsUvets utveckling tycker jag, att detta är ett naturUgttillfälle att konstatera, att det faktiskt bedrivs ett raycket värdefulltsamarbete mellan kreditinstituten och det utövande näringslivet. Regional utveckling och hushållning med mark och vatten HerrNILSSON i (c) kort genraäle: Statsrådet hänvisade till att den nuföreliggande propositionen vilar på en säker grund; bara fera länsstyrelser haranfört erinringar och avgivit reservationer. Man skulle alltså vara enig ute ilänen. Jag är själv ledaraot i en länsstyrelse och känner något tillplaneringsprob-leraatiken.