prot · FV09114 · 1972-12-31 00:00:00 — Sä uttryckte sig inrikesministernvid presentationen av det regionalpolitiska handlingsprogrammet som harförelagts . Målsättningen kan, beroende pä vad man jämför med, ansesbåde negativ och positiv. För en västerbottning som har erfarenheter avsvårigheterna att behålla eller helst öka befolkningen i ett län - 1960-taletmedförde ett flyttningsunderskott på drygt 19 000 människor kan dennamålsättning ändock betraktas som positiv. Skulle utvecklingen leda till ettuppnående av den övre planeringsgränsen med en god sysselsättningsnivä föralla, är detta sä mycket mera välkommet. Arbete åt alla är en utomordentligthög målsättning. Trots detta och väl medveten om de svårigheter som måsteövervinnas för att nå detta mål ställde sig den socialdemokratiska partikongressenbakom en sådan målformulering. Några av de verktyg som skulle användas i detarbetet var regionalpolitiken, arbetsmarknadspolitiken och den fysiska riksplaneringen.Lät mig uttrycka den tillfredsställelse som jag anser finns hos stora grupper ivårt samhälle inför den klara målinriktning som vuxit fram i och medproposition 111. Men ingenting är så bra att det ej kan göras bättre. Jagåterkommer strax till detta. Först vill jag bara spegla några reaktioner i Västerbottensom kanske kan vara värda att registrera och helst också reagera pä.Stekenjokkfrågan har fått sin positiva lösning, beslut om igångsättning kanförväntas sedan bedömning av offerter från och slutgiltigtprövats. viktigareän själva gravdriften anser jag beslutet om att samhällsekonomiska och inteföretagsekonomiska bedömningar skulle få vara avgörande för projektets genomförande.Knäsättande av denna princip mäste oftare än kunna användas där detuppenbarligen för med sig positiva verkningar för både samhället och denenskilde. Låt samma princip hgga till gmnd för fortsatt drift av gruvor ellergruvfyndigheter som ägs av staten men bearbetas av annan part. Lokaliseringspolitiken har betytt utomordentligt mycketför den industrieUa utvecklingen i länet. Industristrukturen i är påmånga sätt unik för och har stor betydelse längt utanför den egna regionen.TiUkomsten av lUC, industrieUt utvecklingscentrum, i kommerytterligare att positivt påverka denna industris möjhgheter att hävda sigtekniskt i en allt hårdare konkurrens. Men detta är inte tillräckligt för atttillgodose det längsiktliga behovet av tekniskt kunnande. Beslutet omhögre teknisk utbildning i måste genomföras. För attinnehåUet i den utbildningen skall få samma kvaliteter som på övrigahögskoleorter måste forskningsresurser tillföras, förslagsvis inom områden somt. ex. finmekanik, elektronik och mätteknik. Ändra betydelsefulla satsningar på den industriellasektorn i länet är beslutet om ett industricentrum i och, i ett senareskede sedan erfarenhet vunnits, prövning av en liknande enhet i Vilhelmina.Dessa två orter är av utomordentligt stor betydelse för att en hög servicenivåskall bibehållas i inland. Klassningen som regionala centraunderstryker att denna uppfattning delas av regeringen. Samma värdering bordeha gjorts beträffande , som i sin del av länet som en länk mellanTärna, och har en stor betydelse för kontakterna kommunernaemellan. Satsningen pä en ny industri i med ca och100 anställda understryker det riktiga i en sådan värdering. Men detfinns också kvarstående problem. Kvinnosysselsättningen är i lika väl som i deflesta skogslänen otillfredsställande. Upprepade krav har ställts på regeringenom åtgärder för att förändra denna situation. När nu regeringen kraftfulltmedverkat till en industrietablering till tre orter i den del av länet som harde största svårigheterna, en satsning som ger ca 1 000 personer arbete, är detpå sin plats att ge regeringen ett erkännande för denna insats. Låt mig tUl sist beröra några frågor som har betydelselångt utanför länets gränser, frågor som direkt påverkar den regionalautveckhngen. Fraktstödet har positivt förändrat industrins villkor iNorrland men kan behöva en översyn för att än bättre svara mot de varierandevillkor som föreligger för olika företagstyper och produkter. På samma sätt somfraktstödet påverkar kostnaderna för produkter frän företag i norr, pä sammagrunder bör en översyn av persontransportkostnaderna komma tiU stånd. Dettagäller såväl järnväg som flyg. En översyn av teletaxorna pågår, enligt uppgiftmed inriktning pä att först och främst minska kostnaderna för långväga samtalmen också samtal tiU kommuncentra. Det är min förhoppning att dessa översynerav taxepolitiken skall leda till snara ochpositiva resultat. Sluthgen vill jag understryka betydelsen av den inriktningsom näringspohtiken nu får, där målet är att människorna i de olika regionernaskall erbjudas likvärdiga sysselsättningsmöjligheter och en hkvärdig social,kommersiell och kulturell service samt en god miljö. I detta anförande instämde () och (). FruTHEORIN (s): Antalet sysselsatta är trotskonjunkturnedgången större än , framför aUt beroende av attkvinnorna gått ut och krävt sin rätt till arbete, men sysselsättningen vartotalt sett oförändrad jämfört med . Antaletdeltidsanställda har ökat, men antalet heltidsanställda var lägre änett år tidigare. Trots kraftiga stimulansåtgärder från samhällets sida kvarståren betydande arbetslöshet, främst bland ungdom och kvinnor. Hur ser det då ut för kvinnorna? Min avsikt är att härredogöra för hur arbetslösheten ser ut ur kvinnornas synvinkel, var kvinnornafinns i arbetsmarknadsutbildningen och i beredskapsarbeten, och jag skalldärefter söka visa var det är angeläget att sätta in resurser pä kort och päläng sikt. Antalet till arbetsförmedlingen anmälda arbetslösa kvinnorhar ökat väsentligt . De siffror som jag här nämner är hämtadefrån arbetsmarknadsstatistik och gäller endast de tillarbetsförmedlingen anmälda arbetslösa. De kommer alltså inte frånarbetskraftsundersökningen, som ger helt andra och väsentligt högre tal. Dessabestyrks för övrigt också av , som pekar på beräkningar avsysselsättningsbehov pä uppemot 200 000 arbetstillfällen för latent arbetslösaeller dolt arbetslösa utöver den registrerade arbetslösheten. Det är allmänt bekant att arbetslösheten sjönk något undervårmånaderna men ökade , som visade drygt 6 300 flerarbetslösa än motsvarande månad 1971. Jämför man månaderna maj 1971 ochmaj 1972 finner man, att den vid arbetsförmedlingen anmälda kvinnoarbetslösheten ökade med ca 5 600 från 14 853 till 20 446. Kvinnoarbetslösheten utgjorde av de anmälda arbetslösa. De som inte var arbetslöshetsförsäkrade utgjordes tiU väsent ligt större del av kvinnor. Ser man på fördelningen inom näringsgrenar finner man, att av de arbetslösa kvinnorna hade 1972 varitsysselsatta inom tUlverkning, varuhandel och offentlig förvaltning. Ändelen kvinnor av samtliga arbetslösa var störst inom yrkesområdet servicearbete, där av de arbetslösa var kvinnor. Cirka hälften av personerna i arbetsmarknadsutbildning ärkvinnor, men när man närmare granskar fördelningen på olika utbildningsområdeninom arbetsmarknadsutbildningen finner man, att kvinnorna utgör endast 17,4procent inom utbildning för industri och inom utbildning förtekniskt arbete. Däremot utgör de inom utbildning förkontorsarbete och inom utbildning för vårdarbete, dvs. traditionella kvinnoområden och därmed läglöneom- råden.Fördelningen visar hur angeläget det är att få in kvinnorna iarbetsmarknadsutbildning för den traditionellt manliga arbetsmarknaden och atten sådan förändring måste stimuleras fram. Hur ser det då ut bland beredskapsarbetena? Den 15 maj1972 fanns det 39 514 sysselsatta i beredskapsarbete. Äv dessa utgjorde 7,8procent eller drygt 3 000 kvinnor. Detta kan jämföras med förra höstenssiffror, där knappt 900 kvinnor återfanns i de ca 20 000 beredskapsarbeten somdå var i gång. Alldeles uppenbart är att samhället ännu inte hunnit vänja kvinnornas inträde på arbetsmarknaden och att kvinnorna inte accepterar attbetraktas som en arbetskraftsreserv utan liksom männen kräver samhälletsinsatser med beredskapsarbeten vid arbetslöshet. I propositionen 125 signalerar regeringen åtgärder för denarbetslösa ungdomen, vilket naturligtvis är angeläget då ungdomsarbetslöshetenoroar. Men självfallet måste också beredskapsarbeten med inriktning på attskapa sysselsättning för arbetslösa kvinnor igångsättas. Och tydhgt är atttraditionellt manliga beredskapsarbeten som byggnads- och anläggningsarbeteninte är till fyllest. Servicesektorn är personalkrävande och skulle därförlämpa sig väl som sysselsättningsobjekt i en lågkonjunktur. I kommunernasplanering av beredskapsarbeten bör kunna förberedas åtgärder inom värd- ochservicesektorn, där det finns uttalade otillfredsställda behov somvi har en hög arbetslöshet. Nya arbeten borde kunna organiseras och kombinerasmed utbildning inom den sociala hemhjälpen, inom fritidsverksamheten för barnoch ungdom liksom ocksä inom barntillsynsomrädet, där uppgifterna skulleinnefatta tillsyn av sjuka bam i hemmet och medhjälp i arbetet pä daghem ochfritidshem. Det är givetvis angeläget att de konjunkturpolitiska insatsernafrämjar en långsiktig utveckling mot de på politisk väg uppställda målen. Detär självfallet inte bara angeläget att industrin utnyttjar en lågkonjunktur föruppbyggnadsarbete. Även samhällets organ, stat och kommun, bör utnyttja enlågkonjunktur för uppbyggandet av den samhälleliga servicen. Primärkommunernahar numera en ekonomisk långtidsplanering som sträcker sig . Normaltvisar den en successiv höjning av ambitionsnivån beträffandeserviceutbyggnaden. Vid en konjunkturdämpning ser sig mänga kommuner tvingadeatt begränsa utgifterna, vilket drabbar delar av servicesektorn i olika grad.Det förefaller vara ett kortsynt tillvägagångssätt som kommunerna tvingastillämpa. 1 stället borde det för samhället vara angeläget att använda konjunkturdämpningentill att stä väl rustat inför den konjunkturuppgång som förr eller senarekommer. När konjunkturen vänder uppåt igen, bhr trängseln om resursernaerfarenhetsmässigt hård. Det borde enligt min mening vara möjligt att i enkonjunkturdämpning dels tidigarelägga kommunala investeringar och ge statligastimulansbidrag utöver vad som förekommer, normalt, dels också ge ekonomisktstöd till driften av servicen pä ett sätt som är anpassat till varje kommunslångsiktiga ambitioner och resurser. Det finns anledning påpeka att ettinvesteringsstöd till kommunerna knappast får avsedd effekt om det intekombineras med driftstöd, dä driftkostnaderna är särskilt kännbara förkommunerna i ett visst konjunkturläge och innebär långsiktiga bind- ningar viden högre kostnadsnivå. Det torde vara möjligt att med statliga bidrag underperioder av konjunkturdämpning lyfta en kommuns servicenivå. Lyftningen kangöras olika hög och anpassas till det aktuella behovet avsysselsättningsstiniulans. När kommunens planerade servicenivå överensstämmermed den genom statsbidraget åstadkomna, upphör det statliga bidraget att utgå,och driftkostnaderna får därefter öka i den takt som kommunens egna resursermedger, varför nägon förändring av utbyggnadstrenden inte sker. De här tankarna är jag inte ensam om. 1 LO-rapportenEkonomiska utsikter påtalas att kommunernas åtstramning får slagsidaåt den sysselsättningsintensiva service- och sociala sidan. Där sägs:"ArbetsmarknadspoUtiska sysselsättningsåtgärder med inriktning på densociala sidan och serviceverksamheten kan utnyttjas för att överbryggasysselsättningssituationen. Det fordras emellertid en sammankoppling med kommunernasegna rekryteringsätgärder i ett senare skede och framför allt en medvetenregionalpolitisk inriktning av beredskapsarbeten av detta slag. Eftersomindustrisysselsättningen inte kan beräknas öka sä väsentligt att det ökadearbetskraftsutbudet kan sugas upp, måste även den offentliga sektorn beredasvisst utrymme för sysselsättningsökning. Kommuner och landsting kan beredasmöjligheter till detta eftersom utrymme för särskildasysselsättningsstimulerande åtgärder från statens sida alltjämt finns." påpekade i går att det nu och i framtidenkommer att krävas betydande insatser för att öka kvinnornas sysselsättning. har antagit en näringspolitisk rapport ochjäinlikhetsgruppens andra rapport och ställt målet "arbete ät alla"som den centrala arbetsuppgiften framför sig. Arbete skall erbjudas inte baradem som efterfrågar det, utan förhållandena skall ändras så att alla kanefterfråga arbete och därmed bli delaktiga i det egenvärde som tillgången till ettarbete ger. Det kan synas vara djärvt i det kärva arbetsmarknadsläge vi nubefinner oss i att anta ett sådant mål men, som sade i gär,"att ge upp ambitionen att ge t. ex. kvinnorna en likvärdig ställning iarbetslivet med hänsyn till dagens svårigheter skulle vara ett nederlag ochbetyda sämre välfärd för individen och för samhället". Alldeles uppenbart är att ökningen av sysselsättningen iframtiden kommer att ske inom servicesektorn och att en fortsatt snabbutbyggnad av den offentliga sektorn blir nödvändig. Detta framgår bl. a. av enöversikt från . Trender och prognoser - befolkning,utbildning och arbetsmarknad, som publicerades och variredovisas en beräknad utveckling inom olika sektorer . Denprognosen säger att vi inom tioårsperioden förlorar en kvarts miljon jobb inomindustri, jord- och skogsbruk, samfärdsel och varuhandel. Prognosen pekar på enökning inom privat service och offentliga tjänster med 317 000 nya jobb på tioår. En sädan ökning förutsätter en snabb ökning inom den offentliga sektorn.Man kan ifrågasätta om det kommer att ske med tanke på kommuners och landstingsåtstramningar . Men även om en sädan ökning skulle ske med över 300000 nya arbeten inom privat och offentlig service över entioårsperiod visar prognosen därmed endast på en total ökning av antalet jobbmed 67 000 eUer 6 700 , något som inte kan motsvara kvinnornaskrav på rätt till arbete. Det socialdemokratiska kvinnoförbundets programunderstryker just det egna förvärvsarbetet som en förutsättning för ekonomisktoberoende för kvinnan, och därmed en förutsättning för kvinnans frigörelse. säger ocksä i sitt program att det skall vara möjhgt att förenaarbete och familj. 1 de beräkningar som gjorts med hjälp av statistiska centralbyrånhar man funnit att om arbetstiden för föräldrar med barn under elva årbegränsas till och för övriga till fler människor, eller över 700 000 fler än , kunna förvärvsarbeta.Lösningen på problemet arbete åt alla kan kanske finnas där. sade att samhället enligt programskulle garantera arbete och att det skulle inskrivas i grundlagen. Ja, det ären mycket hög ambitionsnivå, och tyckte att det var roligt att det socialdemokratiskapartiet nu hade kunnat sälja sig till . Jag vet inte vem som var förstoch inte om jag kan acceptera att program frän 1970 skulle vara merlångtgående än socialdemokraternas krav pä full sysselsättning, som funnitssedan 1930-talet. Men jag kan glädja med att socialdemokraterna iFinland sedan mänga år har samma ambitionsnivå inskriven i sitthandlingsprogram, så man kan kanske däri läsa vem som hämtat kunskaper ochintryck från vem. Jag tror inte på recept att sänkapensionsåldern med tvä är för att klara sysselsättningen. I ett akutsysselsättningsläge skulle man med recept möjligen kunna åstadkommakanske 50 000 fler arbetstillfällen. Men jag har försökt visa med minbeskrivning att det inte är fråga om att klara sysselsättningen i ett akut lägeom man menar något med att kräva rätt till arbete åt alla, och det menar alltsåsocialdemokraterna. Hur mycket som ligger i målsättning vet jag inte,och jag vet inte vilken kraft vill sätta bakom orden om att samhälletskall garantera arbete ät alla, för därtill krävs verkliga styrätgärder frånsamhällets sida. Hur skall man kunna nå målet garanterat arbete åt alla, somuppställts från sida, när det kan röra sig om mellan 700 000 och 1 000000 människor? Det är annoriunda än att klara ett akut konjunkturläge för ca 50000 människor. Det gäller, , inte att klara sysselsättningen i dagallenast, det gäller att skapa arbeten för framtiden! Kvinnorna har kommit ut pä arbetsmarknaden för att stanna,och de kommer inte längre att acceptera att bli betraktade som en arbetskraftsreserv.Åtgärder från samhällets sida måste därför vidtas både på kort och på längsikt. En medveten plan för hur sysselsättningen skall utvecklas ochför hur den skall fördelas över landet blir nödvändig. Vi mäste veta i vilkasektorer jobben skall finnas och efter vilken tidsplan de skall skapas inom denoffentliga sektorn. Med utgångspunkt i en sädan plan kan vi ställa krav på näringspolitiskainsatser när det gäller kapitalförsörjning, teknisk förnyelse,utbildningsinsatser m. m., som blir nödvändiga för att kunna förverkligaplanen. Avstår man från en sådan plan, överiåter man på marknadskrafterna attbestämma vad som skall ske - däblir det kapitalavkastningen och lönsamheten som blir avgörande för vad somskall ske pä arbetsmarknaden, inte människornas behov av arbetstillfällen. Fröken (); Jag vill ägna åt trafiksäkerhetsfrågorna. Det stora antalet olyckor pä våra vägar inger allmän oro.Olika åtgärder har vidtagits från myndigheternas sida för att begränsa antaletolyckor, men åtgärderna har inte varit tillräckliga. dödadesungefär 1 200 personer per är och 30 000 skadades. Enligt en annan uppgiftomkom 300 personer och 4 000skadades, en del så svårt att de mäste tillbringa resten av sitt liv i rullstoleller på sjukhus. Förutom de rent mänskhga lidanden som trafikolyckornaåstadkommer har de samhällsekonomiskt stor betydelse. Olika beräkningar avproduktionsförluster, sjukvårdskostnader, materieUa kostnader och administrationvisar pä en samhällsekonomisk förlust pä på gmnd avtrafikolyckor. Belastningen på sjukvården är mycket stor, och kostnadernatenderar att öka. Därför mäste åtgärder sättas in för att begränsa utgifterna.Snabba och kraftfulla insatser är nödvändiga för att hindra svära olyckor påvägarna. Pä så sätt kan vi medverka till att minska sjukvårdskostnaderna. Vägsektorn måste ägnas stor uppmärksamhet. Bättre vägar ärav största betydelse för trafiksäkerheten. Tyvärr är en stor del av vägnätethårt nedslitet, och medlen för underhåll och förbättring är obetydliga ävenom jag är medveten om att kommunikationsministern gör sitt bästa för att fäfram medel till vägarna. Jag kan nämna några siffror frän som belyservägstandarden. Av riksvägarna hade fullgod standard, 31procent godtagbar standard och icke godtagbar standard. Avgenomgående länsvägar hade fullgod standard - alltså bara enfiärdedel - godtagbar standard och -nära hälften avlänsvägarna icke godtagbar standard. Med sä dåliga vägar förstår var och en atttrafiksäkerheten inte alltid kan tillgodoses pä ett betryggande sätt. Även omsituationen påverkas positivt genom de beredskapsarbeten som genomförs somvägarbeten räcker inte det. Ett förstärkt vägunderhåll är ytterligt angeläget.På de här dåliga vägarna färdas tusentals barn till och frän skolan.Enhgt min uppfattning behövs skärpta åtgärder för att öka säkerheten i sambandmed skolskjutsar. Jag vill också nämna några andra faktorer som är viktiga itrafiksäkerhetshänseende. Trafikundervisningen i skolan bör om möjligt få ännustörre plats pä schemat, och undervisningen bör ges till alla barn och i allaåldrar. Smä barn bör i för- och lekskola ges undervisning i trafikkunskap. Ökat forskningsanslag är ytterligt angeläget; det är enannan väg att arbeta förökad trafiksäkerhet. Samhällsekonomiskt kostartrafikolyckorna per mil, men det statliga bidraget tilltrafiksäkerhetsforskning uppgår till per mil. Vill man minska olyckornamäste ökad satsning Äv de omkomna var 15 cykel- ellermopedförare. Kunde vi fä fram fler cykel- och mopedbanor, gick det kanske attkomma ifrån en del av de här olyckorna. Gångtrafikanternas säkerhet bör också tillgodoses. Mängaolyckor sker på övergångsställen och i mörker. En tillfredsställande belysningvid övergångsställen och skyldighet för gångtrafikanter att bära reflexanordningareller lykta borde kunna begränsa antalet olyckor av det härslaget. Det finns andra trafikfaror på våra vägar. Jag tänker påde långa lastbilarna. uppvaktade kommunikationsministernoch framförde vissa krav, som man menade borde beaktas för att ökatrafiksäkerheten. a. påpekade man att de långa lastbilarna kan utgöra trafikfara, och man föreslog en begränsning i fråga om längd och vikt förstora lastfordon. Statsrådet var vid det tillfället inte vidare intresserad förde begränsningar som föreslogs, men , ett är senare, har han aviserat attåtgärder av det slag som förordades av vårt förbund kommer att aktualiseras. En bidragande orsak till många trafikolyckor är direktabrott mot gällande trafiklagar. Hastighetsgränser mäste vi kanske ha även iframtiden, åtminstone i tätorter och på vissa farliga vägavsnitt, och har vi dennatrafiklagstiftning som begränsar hastigheten, då är det nödvändigt med enintensifierad övervakning. En lag som inte efterlevs har knappt någon uppgiftatt fylla. Ökad trafikkontroll och övervakning tillsammans med intensifieradinformation och upplysning om trafik-faroma skulle enligt min mening ha storbetydelse för trafiksäkerheten på våra vägar. En utbyggnad av den kollektiva trafiken så att den passarden enskilda människan vore dessutom önskvärd. Statistiken har visat attolycksrisken för kollektiva transportmedel är endast en tiondel av olycksriskenför de enskilda trafikmedlen. Jag har den uppfattningen atttrafiksäkerhetsfrågorna mäste ägnas mycket stor uppmärksamhet, och enligtriksdagens beslut delas denna uppfattning av ledamöter. Jaghoppas därför att detta intresse medverkar till att vi får fram ensamordnad satsning i syfte att åstadkomma en ökad trafiksäkerhet. HerrNELANDER (fp): I höstens remissdebatt har som väntat huvudsakligenberörts de stora och allvariiga sysselsättningsproblemen och de ekonomiskaaspekterna i samband därmed. Beträffande arbetsgivaravgiften och höjningen avdensamma har i några anföranden också förts in löneskattensbetungande verkningar på ideella organisationer och frikyrkliga samfund. Jagskall i remissdebattens slutskede inte ta upp arbetsgivaravgiftens inverkan pånäringslivet - mänga talare har berört densamma utan endast säga några ord ombeskattningen av trossamfunden och invandrarkyrkorna. 1 går kväll ställde till finansministern enfråga, som berörde detta område: Vad tänker regeringen göra för att kompenserade ideella organisationerna med hänsyn till arbetsgivaravgiftensverkningar? herrSträng svarade: Det får svar på - vad regeringen tänker och vad detblir om det blir någonting - en fram , närstatsverkspropositionen i vanlig ordning läggs fram. Ett sådant svar var väl väntat av en finansminister - isynnerhet av en sä slagfärdig finansminister som . Ändå skulle jagvilja vädja tUl att än en gång fundera pä detta problem. Jag harförvisso en överväldigande majoritet bland frikyrkofolket och i de ideellaorganisationerna bakom mig, när jag framför en sådan vädjan. Dessa trossamfund och organisationer bedriver, som säkertherr Sträng väl vet, en för hela värt land och inte minst dess ungdomsynnerligen värdefull och gagnande verksamhet. Den är värd statsmakternas uppmuntranoch inte, som man tyvärr uppfattar det, något slags bestraffning. Arbetsgivaravgiften infördes ju för att kompensera enskatteavlastning för det svenska näringslivet i samband med övergången frånallmän värdeskatt till mervärdeskatt. De trossamfund som här nämnts kan bedrivasin verksamhet tack vare de medlemsavgifter och de friviUiga offer sominflyter. En pålaga som löneskatten kan inte kompenseras som i vissföretagsverksamhet. Den fär tUl resultat antingen att verksamheten mästeinskränkas eller att de frivilliga offergåvorna mäste öka. frikyrkorädberäknar att den fyraprocentiga löneskatten på de fria trossamfunden jämtemervärdeskatten kommer att röra sig om ett belopp på 13 miljoner kronor.Vi har begärt en utredning om denna specialfråga och kräver att de friatrossamfunden och invandrarkyrkorna kompenseras för dessa avgifter respektivebefrias frän desamma. Det är, herr talman, en rättvis sak att så sker.