prot · FV09146 · 1972-12-31 00:00:00 — Regional utveckling och hushållning med mark och vatten Regional utveckling och hushållning med mark och vatten en frågaav stor vikt inte bara för oss som är bosatta i ; det iir enövergripande fråga av vikt för samhällsutvecklingen i stort attstorstadsområdena inte får ensidigt inriktade arbetsmarknader. Detta är tillslut, oavsett var vi bor och verkar, en fråga ora solidaritet. Vi vill ett starkt samhälle, har flera talare påpekat. Ja,det är riktigt. Vi vill ett samhälle sora oavsett var vi bor i tätorter ellerglesbygder kan garantera människorna trygghet, sysselsättning och en riraligservice. Med tillfredsställelse har vi motionärer konstaterat attinrikesutskottet delar vår mening, såsora den har korarait till uttryck imotionen 1272. Detta är så pass viktigt att jag raed instämmande vill citeranågra meningar i utskottsbetänkandet. framhålleri likhet raedpropositionen "att det vid en därapning av tillväxten inte kan bli frågaoin att generellt hålla tillbaka utvecklingen av näringslivet i dessa oraråden.Dämpningen får inte ske på sådant sätt att det går ut över kravet på endifferentierad arbetsraarknad. Det är inte önskvärt att industrisysselsättningenfortsätter att gå tillbaka på det sätt som skett t. ex. i under desenaste åren." Jag slutar raed detta citat från inrikesutskottet sora välger uttryck för den mening raotionärerna företräder. I detta anförande instärade herrPalra, , särat herrar i Södertäljeoch i (samtliga 3). Fm andre vice talmannen tillkännagav att anslag utfärdatsora sararaanträdets fortsättande . HerrHYLTANDER (fp): Den riksplan för regionalpolitiken ochhushållning med mark och vatten som vi nu diskuterar kan självfallet inte blimer än en ramplanering men är som sådan nog så viktig. Att den i detalj skullekunna reglera utvecklingen inora kommuner och regioner har väl ingen på allvarvelat göra gällande, och även beträffande länen är den mera ett uttryck förmålsättning än för preciserat aktivt handlande. Detta blir en senare fråga itakt med utvecklingen och de behov som gör sig gällande för att kunnaförverkliga målsättningen. En del sådana behov finns redan, och det äi väl ihuvudsak dessa sora motiverar det iraponerande uppbådet av talare i debatten,vilkas inlägg fyller dessa båda dagars riksdagprotokoll och vilka .representerarvårt lands olika bygder. Ser vi på behandhngen av första etappen när det gällerutlokalisering och placering av universitetsfilialer verkar det onekligen soraora raan helt glömt bort som jag företräder och som dock ärrepresenterat här i kararaaren av elva raandat. Skälen för utlokaliseringen kandiskuteras. Att Skövderegionen inte kommit i fråga förefaller sakligt underligtbeträffande flera av de aktuella objekten. Jag skall emellertid främst avtidsskäl - inte gå in härpå utan hänvisar till tidigare motioner och framstötarfrån länsföreträdare i den frågan. Men att man sä helt nonchalerar över en kvarts miljonmänniskors behov av utbildning på universitetsnivå är upprörande efter allauttalan- den frånföreträdare för regeringen om allas Uka rätt till utbildning och så mycket mersom länets centrala tätort fyller alla krav på avstånd - i genorasnitt - frän nuvarande och planerade utbildningscentra samt ligger inom en halv timmes resväg förungefär 200 000 av länets ca 260 000 invånare. Man har helt obekymrad av dettakriterium på den centrala tätortens ändamålsenliga läge förlagt nyautbildningscentra inom en tredjedel av det aktuella avståndet, eller inom från befintligt universitet, vilket torde kunna räknas sora ett ganska bekvämt pendelavstånd.Det är ju också ett avstånd som i föreliggande proposition ochutskottsbetänkanden inte räknas som synnerUgen besvärande ur servicesynpunkt. Jag vill starkt understryka att en sådan nonchalans intefår förekomraa och vill uppmana regeringens ledamöter att se till att dennaunderlåtenhet blir tillrättad och det helst med det snaraste. Det gäller ävenatt länet inte koraraer bort i nästa utlokaUseringsoragång. 1 övrigt kan jag med tillfredssfällelse notera att bådepropositionen och utskottsbetänkandena i stort sett har följt Länsprogram 70för , med ett dock relativt viktigt - undantag. Det gällerVararegionen, sora i Länsprograra 70 betecknats som ett regionalt centrum påsikt. Och, fru talman, vad bör koraraa raed i ett prograra för regionalutveckling ora inte just det sora komraer att ske ! Det har av riksdagsledaraöter från länet väckts intemindre än fyra motioner i sammanhanget, och tre av dessa tar upp justVararegionen som ett regionalt centrura. Det är raotionerna 1779 av herrSignell ra. fl., 1790 av raig själv och särat 1882 av herrarLeuchovius och Virgin. Dessa tre motioner har i stort samma yrkande, och jagber, fru talman, att få yrka bifall tUl motionen 1779, motionen 1790 i dessförsta del i heraställan samt motionen 1882. Man kan som en kuriositetkonstatera att motionernas yrkanden har något olika ordalydelse. I densocialdemokrariska raotionen heraställs ora att hos Kungl. Maj:theraställer att koramun upptas sora s. k. regionalcentmra. 1folkpartiraotionen, som jag själv har undertecknat, heraställs att ianledning av propositionen 1 11 uttalar att koramun klassificeras soraregionalcentrura. I inoderatmotionen heraställs att vid behandlingenav propositionen 111 raåtte besluta att skall klassificeras sora regionaltcentrum. Där är det alltså någon skärpning i tonfallet. Jag vet inte om manskall fästa någon särskild vikt vid skillnaden i ödmjukhet i framställningen.Hur som helst vill jag här yrka bifall till motionerna i dessa delar. Avtidsskäl skall jag avstå från att ingå på motiveringen härför. Den är välkändbl. a. frän Länsprograra 70. Vararegionen är en del av länet sora inte fårglöraraas bort. Den bör få de utvecklingsmöjligheter som ligger i att blirklassificerat som regionalt centrum. I raotionen 1790 av och raig yrkas ocksåatt såväl det utvidgade sora skall tillförsäkras den service soratillkommer kategorin korarauncentra. Jag är glad över att civUrainistern nu ärnärvarande i karamaren, eftersom han är den sora koraraer att handlägga dettaärende. Det har gjorts en fraraställning ora att de två nuvarande koramunerna i varje fall tills vidare - skall få fortleva som självständiga Regional utveckling och hushållning med mark och vatten Regional utveckling och hushållning med mark och vatten komrauner,främst därför att deras karaktär av tätorter är sådan att de mycket väl kanklara sig som självständiga komrauner, att detta innebär ekonomiska fördelarsamt att de frågor sora raåste lösas geraensarat -speciellt då skolfrågan redan har lösts pä ett tillfredsställande sätt. Jag konstaterar att utskottet har gjort en liten elegantförbigång, när utskottet har behandlat yrkandet i denna del av raotionen 1790,i det att utskottet säger att statliga stödåtgärder är påkallade endast om deär nödvändiga för att bibehålla lokal service eller om långa avstånd föreUggersamt att tryggandet av serviceförsörjningen inom en koraraun i första hand ären uppgift för den koraraunala planeringen. Det är inte utan att jag vid denläsningen känner lust att citera den garale Skaralektorn, som talade ora denrunda cirkeln, då en klyftig elev frågade ora inte alla cirklar var runda ochfick till svar: "Ja, rain käre , ja' ska' säga dek att idenhäringa klassen kan ingen uttala sek teräcklit' tudelit'." Det verkarnästan som ora utskottet avsiktligt hade försökt missförstå bakgrunden tillmotionen, sora alltså är att dessa tätorter, ora de inte kan tillförsäkras denservice sora tiUkoramer koraraunala centra, skall få utgöra särskilda kommuner. Jag vill lägga ledaraöterna i regeringen och särskiltstatsrådet varmt på hjärtat att positivt överväga den här frågan ide sararaanhang som den kommer upp och yrkar, fru talraan, bifall även till densenare delen av yrkandet i motionen 1790. HerrBLOMKVIST (s): Målsättningen för regeringens regionalpolitikskall vara att förena ett effektivt resursutnyttjande på kortare och längresikt och ökad ekonoraisk tillväxt raed förbättrad järavikt i dennäringsgeografiska utvecklingen. Genom sådana strävanden kan det skapas ökadjäralikhet ekonoraiskt, socialt och kulturellt raänniskorna emellan i landetsolika regioner. Sammanfattningsvis anförs också i propositionen attregionalpoUtiken bör syfta till en sådan geografisk spridning av de tillgängUgaresurserna att människorna i de olika regionerna kan erbjudassysselsättningsraöjligheter och likvärdig tillgång till social, kommersiell ochkulturell service och en god railjö. Inom de olika regionerna bör resurserna koncentreras i denutsträckning det är nödvändigt för att skapa så differentieradearbetsmarknader och sådan servicekvalitet som motsvarar medborgarnas önskemåloch behov. De mål som sålunda i allraänna termer angivits för regionalpolitikenkan jag helt ansluta raig till. Jag har tidsmässigt inte några som helst raöjligheteratt göra en raer ingående koraraentar rill inrikesministerns regionalpohtiskaförslag i propositionen 111. Det är glädjande att den har fått ett så positivtmottagande, såväl inom sora utanför . Det beror främst på att detförberedande arbetet har förankrats i verkligheten ute i länen. Jag kan därförhelt sluta upp bakora regeringens regionalpoUtiska program för landet.Programmet må gälla befolkningsramar eller utvecklingen av den regionalastrukturen - det blir i sig självt ganska värdelöst om inte ett tillplaneringsarabitionen väl anpassat åtgärdsregister kan ställas till sarahällsorganensförfogande och utnyttjas. UtveckUngen koraraer i första hand att påverkas av direktakonkreta åtgärder. I den regionalpolitiska propositionen har också regeringenrill vårriksdagen aviserat förslag om ganska omfattande åtgärder. a. på förslaget om fortsatt utlokalisering av statUg verksarahet. Jag villuttala förhoppningen att det här koramer att utvecklas ett nödvändigt saraspelraellan berörda statUga verk och utlokaliseringsorterna. Jag har endast uppehållit raig vid de allraännaregionalpolitiska utvecklingsUnjerna. Jag skall nu övergå till att säga någotom det regionalpoUtiska handlingsprogrammet i - mitt heralän,sora tidigare talat om. Jag skall först ta upp sysselsättningsläget och sedanbehovet av åtgärder för att om möjligt säkra det länspolitiskahandlingsprograraraet. Jag vill dock börja raed att deklarera att jag i stortsett kan godtaga departeraentschefens och utskottets behandling av dettaprograra. Jag vill gärna här frarahålla att vår länsstyrelse enhälligt antagitplaneringsnivån när det gäller befolkningsantalet. Saratliga ledaraöter istyrelsen, så även , ställde sig bakora beslutet. För hela länetuppgår planeringstal för till 276 000 personer. Den ipropositionen och inrikesutskottets betänkande föreslagna befolkningsraraenkan jag tills vidare godkänna. Det finns dock anledning att utgå ifrån attplaneringstalen vid koraraande översyn blir justerade uppåt. När det gällerutveckligen i skall vi korama ihåg att strukturrationaliseringenrent arbetsraarknadsraässigt naturUgtvis satt de djupaste spåren ilandsbygdsnäringarna, dvs. skogen och jordbruket. Genora folkräkningarna kan raan lätt avläsa dennautveckling. De visar att sysselsättningen inora länets jordbruk rainskat med 70008 000 personer eller med inte mindre än 1 500 per år.Sysselsättningsmässigt raotsvarar denna utveckling nedläggningen av två storaföretag . Även beräknas en fortsatt avfolkning fråndenna näringsgren. Det är således naturligt att sysselsättningen inora länetallvarligt måste påverkas av strukturomvandlingen. Liksom koraraerresultatet att bli en fortsatt obalans i den ekonomiska utvecklingen och ävenojäralikhet för raänniskorna på skilda platser i länet. 1 järaförelse raed genorasnittet för riket har vi flermänniskor i arbete inom jord- och skogsbruk och i tillverkningsindustrin.Dessutom har vi i jämförelse med hela riket raycket färre människorsysselsatta inora servicenäringarna. En konsekvens av den nuvarandenäringsstrukturen är att medelinkomsten är betydligt lägre än genomsnittligt iriket. Jag har i ett annat sararaanhang läranat uppgift ora att raedelinkomsten1970 i var 19 364 raot 20 923 i riket sora helhet. Det lågalöneläget inora industrin och den höga andelen sysselsatta inora jord- ochskogsbruk kan naturligtvis ses sora en förklaring till denna inkorastbild. Tilldetta koraraer att sysselsättningsgraden för kvinnor ligger klart underriksgenomsnittet. För att komraa upp tillsarama sysselsättningsgrad som iövriga riket skulle det behövas 3 000 fler arbetstillfällen för den kvinnligaarbetskraften. Motbakgrunden av den hittillsvarande och den väntade utvecklingen Regional utveckling och hushållning med mark och vatten Regional utveckling och hushållning med mark och vatten krävsfortsatta regionalpolitiska insatser. Saratliga dessa arbetsuppgifter utgör ioch för sig ingen nyhet raen är däremot av avgörande betydelse för den framtidaregionalpolitiken. Det ger bl. a. besked ora att länet raåste klarasysselsättningen inora industrin, att länet raåste utveckla servicenäringarna,att länet raåste öka antalet sysselsättningstillfällen för kvinnorna och attlöneläget måste förbättras inom hela näringslivet. En sammanfattning av den regionalpoUtiska situationen handen att väsentliga instruraent i detta arbete återfinns i proposirion nr111. På s.| 52 och 53 i inrikesutskottets betänkande har raan tagit upp fråganom utlokalisering av statlig verksarahet. Utskottet säger här bl. a. att detinte kan komma i fråga att riva upp eller redan nu ta ställning till deomlokaliseringsförslag som aviserats till nästa års riksdag. Jag vill heltansluta raig till utskottets uppfattning. Mot bakgrund av vad jag tidigareanfört om behovet av nödvändig utveckling inom viktiga delar avservicenäringarna, anser jag, liksom , att det är angeläget attSkaraborgs län, närmare bestämt Skövderegionen, kommer i fråga vid nästautlokalisering av statUga verk och eftergymnasiala utbildningsanstalter.Enligt min mening borde det finnas goda förutsättningar för lokahsering avstatlig central förvaltning och andra statliga verksamheter i länet, interainst raed anknytning till jordbruket. Tillsamraans med har jag väckt motion nr 1774,vari föreslås att beslutar att gränserna för det yttre stödorarådetborttages. Utskottet har vid sin behandling av raotionen uttalat att raanförutsätter alt Kungl. Maj:t även i fraratiden tar till vara möjligUeten smidig tillämpning av bestämmelserna utanför det allmänna stödområdet. Jagtror säkert att statsrådet , om så skulle behövas, komraer attutnyttja lokaUseringsstödet för att lösa uppkomna sysselsättningsproblem ikorarauner utanför stödorarådet. I finns det kommuner som till följd avstrukturomvandlingen kan komma i fråga för lokaliseringsstöd. Efter vad som nukan bedöraas tillhör väl en av de orter som bör ges skildaraöjUgheter atf expandera och göras till förmån för eventuella lokaliseringspolitiskainsatser. Det är också i detta sammanhang man skall se motionsförslagen om attklassificera som regionalt centrura. Eftersom bl.a. koramer att tala ora raotionens syfte, skall jag här nöja raig raed att yrkabifall till densamma. har bl, a. nämnts tidigareunder debatten, nämligen när herrar från Stockholra ochBörjesson i Glörarainge hade ett replikskifte. påtalade attde stora jordbrukskooperationerna hade stora kontorsenheter i storstadsorarådena,1 det sammanhanget pekade på att raan i hadesysselsättning för raellan 3 500 och 4 000 personer. Jag har alltid haft den största respekt för deproducentkooperativa jordbruksorganisationerna. Jag uppskattar deras arbete ochliksom kan jag vittna om att de har raycket stora anläggningar ivårt län. Jag kan också försäkra att vi är tacksamma över att ,och Västsvenska lantmän har enheter i , ochGötene. Det är naturligt, eftersora är en mycket stor producentav råvaror till livsraedelstillverkningen. Det var med denna utgångspunktsom jag antog att det ändå inte finns så bärande skäl för en annanlokalisering, eftersom de ansvariga inom jordbrukskooperationerna självfalletförlägger dessa enheter så att det ekonomiskt sett ger den bästa lönsaraheten.Eftersora produktionen i tillgodoser avUvsmedelsindustrins råvarubehov i vårt land, men inte förädlar mer än 34procent, skulle jag vilja uttala den förhoppningen att jordbrukskooperationernai fortsättningen komraer att förlägga flera förädlingsindustrier tillSkaraborgs län. Jag har också ett annat önskeraål om lokalisering. 1samband raed den stora sammanslagning som ägt rura raellanslakteriföreningarna i , har man haft en engagerad debatt omlokaliseringen av huvudkontoret. Man hade beslutat att tillfälUgt förläggadetta kontor till . Men det beslutande organet insåg attdet bland medleraraarna troligen också av andra skäl fanns en så starkopinion att man fick riva upp beslutet. skall man ompröva frågan och fattaett definitivt avgörande . 1 detta sararaanhang tycker jag personligenatt det vore naturUgt att man förlägger huvudkontoret till ochtill . Jag räknar med att de inser att det finns fullgoda skäl för ettsådant beslut. Regional utveckling och hushållning med mark och vatten Idetta anförande instämde (). HerrLOTHIGIUS (ra): Jag hade tänkt att i denna debatt koncentreraraig på bara två oraråden: det rörliga friluftslivet och lokaliseringen av vissskogsindustri. Det vore naturligtvis frestande att replikera en rad talare,raen det skulle kanske inte tjäna så raycket till att göra det enbart för attdet skall koraraa in i karamarens protokoll. Jag vill eraellertid först göra en deklaration. Fränregeringsbänken har raan försökt måla det ärende som vi behandlar dehär-dagarna i alltför mycket enbart svart och vitt. Kanske har raan även häroch där på oppositionssidan raålat det i onyanserade färger. Värdet av en riksplan och en planering är sä uppenbart attdet knappt behöver diskuteras . Behovet av att slå vakt ora kustområden,sjöar, vattendrag och naturområden är också så uppenbart att det knappastbehöver uttalas. Att trycket på dessa våra tillgångar till följd av samhälletsutveckling fordrar en helt annan uppmärksarahet än har också sagts avraig och andra . Att påstå att moderata saralingspartietskulle hysa en annan uppfattning anser jag vara felaktigt. Frågan är hur man skall kunna genomföra planen så, att maninte förändrar de principer på vilkas grund vårt rättssamhälle vilar och så attvarje person Uten eller stor tomtägare, fastighetsägare eller jordbrukare skall kunna känna en viss grad av trygghet. Vi har i det här landet inte råd att ännu hårdare pröva demänniskor som ur svensk jord och skog skall producera råvaror till industri ocharbete. Känslan att ha äganderätten, vetskapen om att bli rätt behandlad, tronpå framtiden och på att det är raeningsfullt att arbeta raed de här tingenraåste finnas kvar hos hundratusentals sraå och stora raarkägare. Regional utveckling och hushållning med mark och vatten sora istor utsträckning verkar raed knappa marginaler, om detta arbete skall kunnafortsättas. Kritiken mot företagare, det sätt på vilket den harfraraförts och de pålagor sora belastat företagarna har rainskat företagslusteninom viss industri. Kritiken mot markägare och urholkningen av äganderättengör, eller kan göra det meningslöst för dera att fortsätta sin gärning. såsker komraer planen för hushållning raed raark och vatten att definitivtmisslyckas. Varför uppstår oro på denna punkt? Jo, därför att det gångpå gång koramer frara socialiseringsförslag och anslag mot raarkägare på olikahåll.-Det är inte nog med den diskussion vi har fört i denna kamraare om ersättningsfrågor,utan vi koraraer - kanske - att få diskutera om att mark under plogdjup skall tillhöra det allraänna. Det har hävdats att det skulle vara fult att äga något,och det intrycket ges - utan ansvar! - att ägandet handhas på ett sätt somstrider mot allmänhetens intressen. För raan frara sådana påståenden måste detleda till ett misslyckande. Jag tyckteatt jag först borde redovisa min syn pä den frågan. Skyddet för friluftsliv och känsUga naturområdenmåste än mer utvecklas; det är min uppfattning. Men frågan är: Disponerar vi pårätt sätt de tillgångar vi redan har? Kan vi utnyttja vår allemansrätt, som viär sä stolta över? Jag tänker på möjUgheterna att utnyttja den natur som finnsrunt omkring oss det är bara att gå utanför stadsgränsen. Att döma av vad endel talare har uttryckt sora sin mening i denna debatt skulle vi inte hasärskilt mycket natur att vistas i, och läget skulle vara ytterst kritiskt. Såär det sannerUgen inte. Jag håller raed om att man i vissa kusttrakter, sjöområdenosv. måste göra alldeles särskilda insatser. Men låt oss i all rimlighets namnse verkligheten i ögonen! Landsbygdens avfolkning har skett successivt under hela1900-talet. var landsbygden kraftigt befolkad genomalla dessa smågårdar och torp. Så befolkades exerapelvis mina områden, desraåländska skogsmarkerna. Allemansrätten kunde då utnyttjas på ett helt annatsätt. har en stor del av landsbygden tömts på folk. Jagvägar påstå att jordbrukets och skogsbrukets rationaUsering i viss månhindrar allemansrättens utnyttjande. Det raoderna skogs- och jordbruket gör attvi drar en grön gardin ända ned raot vägarna där folk färdas. Men det ärsvårt för människor att nå innanför den. De områden inom vilka människor skullekunna vistas har blivit oändligt raycket större än tidigare, dvs. de områdensora är fria ytor. Alla sraågårdar och torp har försvunnit. När vi nu har dessa jätteoraråden, är det att användastörre kraft än nöden kräver att inte på ett vettigt sätt utnyttja dem för attge människor möjlighet att komma in. 1 stället avsätter vi vissa stora områdeni närheten av städerna, där människor skall kunna ha sitt rörliga friluftsliv.1 verkUgheten har vi ett jätteområde att ta vara pä, dit människan frånstadsområdet kan ge sig ut med bilen och vidare i terrängen. fråga omhur hon, när hon väl komraer dit, också skall kunna lärana sin bil och gå ut ivår svenska härliga natur inora dessa oraråden. Här ligger hos varje fastighetsägare och raarkägare ettansvar att medverka till stadsmänniskans möjUgheter att få tillgodogöra signaturen. vi fått ansvaret att äga en bit jord, skall vi också på ettvettigt sätt ställa denna bit till andra människors förfogande. Jag har då försökt att skissa något som jag kallarplanerad allemansrätt. När allemansrätten inte fungerar som den egentligen varäranad att göra, skulle raan raed enkla stimulansmedel kunna förmå Sverigesmarkägare att på ett helt annat sätt öppna olika områden än de för närvarandegör. Jag har, fru talman, försökt att göra detta på det småländska oraråde,sora jag har förtroendet att ta hand ora. Jag har satt upp ett 70-tal skyltarför att vägleda folk på vandringsleder och för att hitta de gamla torpställena,och jag har vidtagit särskilda anordningar för att människor skall kunna nåutsiktspunkter och kunna hitta vattendragen. Det är inga konstigheter detgäller, och det är inte dyrbart att göra. Förutsättningen är att myndigheternaär raed ora att stiraulera till detta. På det viset skulle vi i praktiken kunnafå tillgångar som är oändUga men som Ugger av friluftsUvet oanvända. De som är lantbrukare vet - tyvärr hur Utet allraänhetenrör sig ute i naturen. Detta gäller även de småländska sjöområdena. Jag vet hursällan man över huvud taget möter folk där. Jag vet också hur få människor medskridskor på fötterna som man möter när man färdas över dessa sjöar om vintern.Det beror på att raänniskorna är rädda för att de inte kan komma frara påsådana ställen där de borde kunna korama fram. Det borde vi kunna hjälpa tillmed. Jag har personligen fått kritik från enskUda markägare för dessaaktiviteter, men jag har en absolut känsla av att skall vi välja mellan å enasidan att stiraulera till aktiviteter för att raarkägarna skaU ta hand oramänniskor frän tätorterna och å andra sidan att man socialiserar områden ochtar raarken raer eller mindre från markägaren, så väljer jag det förra. Vårtavlånga land skulle kunna utnyttjas på ett helt annat sätt under dessaförutsättningar.