prot · FV09136 · 1972-12-31 00:00:00 — Jag tror att det hos en yngre generationfinns ett nytt tänkande. Jag har väl också drag av gamraalmodighet i raig, somjag försöker bekämpa - jag tUlhör ju en mellangeneration. Eftersom vi är såfast i könsroUstänkandet vågar jag väl inte säga att jag tillhör en något yngregeneration än de värderade damerna, men det bör man egentligen kunna säga. Jag har upptäckt att den här frågan är väldigt svår. Viägnade ofantligt intresse åt den i de år jag var där,och man fortsätter med det. Det är segt och trögt och svårt, och man möterfördomar, man möter formella svårigheter, man möter allt möjligt annat. Därförhar jag kommit till det resultatet att man når ingenstans, om man inte utifrånen helhetssyn försöker sätta i gång saratidiga åtgärder på alla samhällslivetsfält. Det är detta jag försökte ge uttryck åt på partikongressen. som är så partipolitiskt argsint - jagbeklagar det -kände sig tvingad att stå upp och säga att jag söver folket medvisioner och gör aUt möjligt annat ont, i stället för att säga: "Det ärbra att ni tog det här initiativet. Vi skall hjälpa till för att fullföljadet." Jag tror inte att ett parti ensamt kan göra det. Det behövs stödfrån alla goda krafter i sarahället för att på olika områden bekämpa orättvisormot kvinnorna, motverka fördomar, sprida förnuftiga och riktiga värderingar.Ett av de områden man kan ta itu med - och det tycker jag är utmärkt att fruNettelbrandt har tagU upp - är utredningsväsendet, men det är ett delproblembland väldigt många andra. Man har en lång, mödosam väg att gå om man vill skapalikställighet för kvinnorna, raen det hindrar inte att det förbUr en av1970-talets vUctigaste sarahällsuppgifter, och den skall vi försöka att bådemålmedvetet och systematiskt gripa oss an med. Ang. könsfördelningen inom det offentliga utredningsväsendet Fru andrevice talmannen (): Herr talman! Jag är tacksam mot fruKristensson för att även hon har gått emot statsministern när det gäUer denväldigt enkla uppläggningen Ang.könsfördelningen inom det offentliga utredningsväsendet att manskuUe vända sig till olika organisationer och säga att nu vUl vi ha en kvinna,och far vi inte det så får ni ingen representant. Jag tror att jag har exakt samma syn på den punkten. Det skulle vara ytterligt förnedrandeför kvinnorna om man skulle behöva ta dem bara därför. Men när man har en vissöverblick och ser områden där det finns så många verkhgt dugande kvinnor, välså dugande - herrarna i utredningarna må ursäkta det - som raånga av dera somdär ingår, så tycker man att det skuUe väl falla något även tiU dem några flergånger än vad som hittUls har skett. TUl herr statsministern vUl jag säga att det här omgrundskolan som jag närande om faktiskt var det officiella informationsmaterialsom spriddes över hela landet för att informera om hosföräldraföreningar och i skolan på elevsammanslutningar. (Herrstatsministern : När då?) Beslutet togs ju 1962, så jag förmodar att detta materialvar färdigt /1964, men det användes fanns distribuerat långt in motslutet av . Det har enligt mitt förmenande haft en förödande verkan ifråga om att låta de garamalkonservativa attityderna genomgående bli beståendevid yrkesvalet. Det är detta vi möter . har man inte kunnat noteraatt utveckUngen därvidlag så snabbt har kunnat förändras. Några ord, herr talman, om skattedebatten för två årsedan. Det är klart att om jag hade blivit kaUad till föratt hjälpa finansministern att svara inför Täbyfruar och vUka det var, så hadejag naturligtvis infunnit mig och gärna instämt. Men jag tror inte attfinansministern någonsin skulle vilja ha någon hjälp av det slaget. Sedan vill jag faktiskt upplysa statsministern om att dethär med lönefrågorna löser man aldrig för kvinnorna om man inte löserbefordringsfrågorna och karriärfrägorna. Ännu upptäckte jag inomden statliga förvaltningen att man har speciella utbUdningsgångar för"kvinnliga operatriser" för att vara riktigt övertydlig och sä fårde manUga komma in i andra och bättre karriärgångar. Jag skulle kunna nämna enrad av sådana områden. Men jag är väldigt glad om statsministern kanske villeägna sig åt en översyn av sådana frågor. Det ger mer än fagert tal. Då tror jagockså att lönefrågorna för kvinnornas del indirekt kan bli lösta. I fråga om servicekommittén skulle jag gärna ha hörtstatsministern något kommentera de strUct traditionella tUlsättningar avutredningar som jag berörde i raitt första anförande. Och varför blevbarnstugeutredningen en så exklusivt kvinnlig utredning? Jag vet inte hur mjukt man skaU tala till herrstatsministern för att han skall känna sig helt nöjd och förvissad om att maninte är argsint, inte ens partipolitiskt. Men statsministern surnade redanunder mitt första anförande därför att jag inte bara utan vidare tackade försvaret, uttryckte min glädje över att det nu skall bli skärpt uppmärksamhet ochsedan satte mig ned i tysthet. Det hade naturligtvis varit mera tilltalande urregeringens synpunkt. Men jag tycker det är viktigt att den här frågan tiU siständå får en offentlig belysning. Till allrasist, herr talman! Vi skall hjälpa till för att genomföra det här - detuttryckte statsministern ett önskemål om att jag skulle säga. Ja, alldelessjälvklart. Vi har i mitt parti sedan långt mer än tUlbaka haftett särskilt krav om rättvisa åt kvinnorna, och under det huvudkravet har visamlat en rad av yrkanden som gäller just att åstadkomma detta likaberättigandeför kvinnorna. Jag betraktar det som glädjande att landets statsminister nu ärberedd att ansluta sig tUl det kravet och att vi gemensamt kan verka för dettalikaberättigande, bl. a. i den fråga som vi diskuterar. Det var egentligen det som statsministernsade om lönepoUtiken sora jag tyckte att jag viUe replikera på. Det föreföll mig som om herr statsministern gjorde gäUandeatt det är socialdemokratin som skulle vara garantin för att Ukalönsfråganskulle få sin lösning i det här landet. Men hur är det inom det område därstaten verkligen har någonting att säga till om, nämligen den statliga sektorn?Där är det ju så att den stora andelen personer i de låga befattningarna ärkvinnor. Man har alltså inte haft förmåga eller vilja att se om sitt eget huspå ett tUIfredsställande sätt. Och ingen skall få mig att tro attarbetstagarorganisationerna inte skulle ha varit intresserade av att hjälpakvinnorna fram i lönehänseende. Det kan jag själv vitsorda att man har varitnär det gäller de förbund sora jag har haft någonting att göra med. Men det viktiga är väl ändå, herr talman, att vi politikerförsöker vara opinionsbUdare. Och det är klart att regeringen har de allrastörsta möjligheterna att fungera som opinionsbUdare, eftersom den har regeringsmakten.Då menar jag att skaU man vara opinionsbUdare skall raan också göra aUt vad mankan för att lösa de här frågorna. Jag kommer därför tillbaka tUl den fråga somjag stäUde förut tiU statsministern. Man har diskuterat en konkret fråga på densocialdemokratiska partikongressen, som i det här fallet gällde flexibelarbetstid och reducerad arbetstid där det är motiverat av familjesituationen.När man sedan kommer tUl för att behandla den frågan - låt vara attden har aktualiserats genom borgerliga motioner röstar man emot förslaget. Ärinte det att vara partitaktisk om något? Om jag minns rätt i den här frågan, fruKristensson, så vUle vi inte lagstifta om flexibel arbetstid. På den härpunkten pågår ju förhandlingar mellan ochpersonalorganisationerna, och det är en gammal princip att man inte genomuttalanden eller lagstiftning lägger sig i de förhandlingar som pågår. Det var förklaringen tiU det, och det innebär inte allsnågon negativ inställning till den flexibla arbetstiden som sådan. Det är alldeles riktigt att vi på den offentliga sektornhar många av de lågavlönade kvinnorna, och det är precis motiveringen för denstora låglönesatsning som den senaste statliga avtalsrörelsen innebar. Deninnebar ett mycket stort lyft för många, många tusen kvinnor i offentligförvaltning. Och det fanns ju från andra grupper, och även i detta hus, ett Ang. könsfördelningen inom det offentliga utred- ningsväsendet Ang. könsfördelningen inom det offentliga utredningsväsendet motståndmot denna låglöneprofU till gagn för kvinnorna i den offentliga avtalsrörelsen.Jag tolkar nu välvUligt inlägg som ett godkännande av - ochmed kännedora om person också som ett varmhjärtat stöd för -denna uppläggning av den statliga löneuppgörelsen. Då kanske vi kan fortsättapå den vägen att just ta hänsyn till låglönegmpperna och därigenom, somverkUgheten är, ta hänsyn tUl kvinnorna. Det är inte så enkelt som sade att dethär bara är fråga om karriärer. Många textilarbeterskor i det här landet ochmånga kvinnor som jobbar som sjukvårdsbiträden, städerskor och annat tänkerinte i första hand på karriären, utan de vUl få Utet bättre betalt för det jobbde har och som de vUl stanna i. Det skall vi inte glömma. Detta hindrar inteatt befordringsfrågor också är vUctiga, men det finns en tendens ikvinnodebatten att göra gällande att det här är fråga om kvinnliga karriärer,när många av de stora problemen i själva verket är dålig betalning för ett jobbsom kvinnor gör och vill stanna kvar i. exempel är ofta ganska gamla, om man serpå dem ett efter ett. Till att börja med var jag mycket förvånad och kände migträffad av vad sade om , till dess att jag fann attvad hon sade var . Det hände säkert en hel del mindre bra sakerför , men det sker inte längre på område. Man bördatera sina exempel, om vi här skaU kunna fä en förnuftig debatt. Sedan vill jag inte hålla med om att jag surnade, när jaglyssnade på utomordentligt länga replik. Jag blev snarareledsen över att inte kora en enda centimeter över den vanligapartipolitiska marknivån. Det senaste anförandet var väl ett paradexempel på det.För 10 år sedan antog ett program som hette Rättvisa för kvinnorna,sade , och det är en seger för oss när statsministern , 10 årsenare, ansluter sig till vad som stod i det programmet. Men mitt tal påpartikongressen var ju ingenting som jag höll bara därför att jag hade råkatläsa program om rättvisa för kvinnorna. Det är istäUet någonting som jag så länge jag verkat i det politiska arbetet harförsökt slåss för efter fattig förmåga. Och det kommer jag att fortsätta med. Vi politiker gagnar säkert inte oss själva införallmänheten, om vi säger att nu har du läst vårt program, och nuansluter du dig äntligen tUl det. 1 stället vill jag säga att i dagens samhälleär det en väsentlig svaghet att det inte finns likställighet för kvinnorna. Detär en orättvisa, och det måste vi genom att påverka den allmänna opinionen ochgenora att arbeta med lönepoUtik och lagstiftning och arbetsmarknad och alltdet andra försöka rätta tUl. Och där har alla partier sitt ansvar för att seframåt i stället för att tjata om program. Jag tror att vi hos allmänheten skapar större respekt förde politiska partierna, om vi hanterar frågorna på det sättet, och i dettabehjärtade syfte, som rättvisa åt kvinnorna är, har jag ingenting emot att värtarbete också leder till att får litet bättre respekt hosallmänheten. Inte gör det någonting i det goda syftet att genomföra vettigareformer! Men ora man för en debatt av utpräglat partipolitisk karaktär trorjag att man skadarsig själv i första hand men även de andra partierna. vi däremot har rejälaåsiktsskillnader, så skall vi slåss om dem, men vi har ingen anledning attliksom något argsint ta upp det förflutnas förträfflighet eller ickeförträfflighet. (ra): Jag vill klargöra att det herr statsministernvoterade om inte var förslag för eller emot en lagstiftning om flexibelarbetstid. Förslaget gick ut på att man som grund för en senare bedömningskulle få till stånd en viss försöksverksamhet på det statliga området, och detvar det som herr statsministern inte ansåg befogat. Det är klart att det är bra att kvinnolönerna lyfts. Mendet är inte det enda problemet i sammanhanget. Det gäUer också att få en riktigvärdering av de jobb som kvinnorna gör. Även de skall haavancerings-möjligheter. Detta är alltså ett mera komplext problem än vad herrstatsministern vUl göra gällande. Fru andre vice talraannen NETTELBRANDT (fp): Även om man är landets statsminister tror jagatt det är vUctigt att man hör upp så att man inte drar helt felaktigaslutsatser av vad motståndarna säger. Det är väl självklart att jag inte tror att statsministernär mspirerad av något folkpartiprogram. Men jag har velat påpeka att det inteär några svårigheter för statsministern att få anslutning tiU ett krav pålikaberättigande, eftersom vi har arbetat för det i massor av år. Dennainställning låg bl. a. tiU grund för våra mångåriga strävanden i attfå till stånd en ratificering av Ukalönskonventionen, som vi här har talat omoch som utan tvivel haft sin betydelse för lönesättningen. Det skuUe ha varit klädsamt om statsministern lyssnat ävennär det gällde frågan om gmndskolan. Jag är ledsen, herr talman, att jag kommertUlbaka tUl den, men även på den punkten åberopade statsministern något heltannat än vad som hade sagts. Om statsministern hade lyssnat hade han hört attjag sade att grundskolebeslutet fattades 1962, att det här materialet kom långtdärefter men att det är det som ända fram påverkat det yrkesvalsom vi ser resultatet av . Eftersom jag i TCO arbetade meddenna fråga vet jag vad jag talar om. Jag hoppas att statsministern inteåterkoramer och åberopar något som definitivt inte har sagts. Statsministern säger att det inte är så enkelt attförändra lönesättningen som man gör gällande när man bara talar om karriäreroch befordringsgångar. Nej, det är klart det inte är. Men det är inte heller såenkelt att förändra lönesättningen som man gör gällande när man bara talar omen låglönesatsning och sedan låter kvinnorna vara kvar pä de mycket storaområden där, trots förändringarna, de mest lågavlönade kommer att finnas. Det ärinte minst den verkligheten som behöver förändras. Man kan inte låta bli atttycka att det skorrar något när statsministern talar med sådana brösttoner oradessa lönefrågor och raan vet att representanter för hans egenregering vid förhandlingsbordet om lönesättningen pä den statUga sidan harbromsat och bromsat Ang. könsfördelningen inom det offentliga utredningsväsendet Ang. aktualisering av religionsfriheten i internationellasammanhang när detgällt kvinnornas möjligheter att höja sin lön. Vid ett tUlfälle minns jag attde lyckades förhandla sig till att de "redan" efter tolvoch skuUe nå den manliga bottenlönegraden. Det finns inte aUtförstor anledning för regeringen att framhäva sina egna förtjänster, när man hararbetat på det sättet för kvinnorna. Till vUl jag säga att om minminnesbild är riktig var skillnaden i frågan om flextiden enormt liten. Det enaförslaget var att skuUe göra ett uttalande om försöksverksamhet; idet andra förslaget konstaterades att förhandlingar om en försöksverksamhetpågick meUan avtalsverket och personalorganisationerna, naturligtvis med siktepå att den skulle komma till stånd. Om rain rainnesbild av den debatten ärriktig var det aUtså en formell, icke en reell skUlnad i synen pä dessaproblem. Överläggningenvar härmed slutad. aktualisering av religionsfriheten i internationella sammanhang Herr utrikesministern ordet för att besvara () den 5 aprU framstäUdainterpellation, nr 105, och anförde: har frågat mig ora den svenskaregeringen planerar att inom FN och i andra internationella sammanhangaktualisera frågan om religionsfriheten och dess tillämpning. Jag viU först erinra om att reUgionsfriheten redan ärskyddad genom vissa internationella överenskommelser. Inom ram har vi sedan mer än 20 år tillbakaen konvention om de mänskUga rättigheterna som garanterar bl. a. varjemänniskas rätt till tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet. TiU dennakonvention är och flertalet övriga Europarädsstater anslutna. Även inom FN har behovet av skydd för religionsfrihetenuppmärksammats. Enhgt FN:s allmänna förklaring av om de mänskligarättigheterna skall envar ha rätt till tankefrihet, samvetsfrihet ochreligionsfrihet. Förklaringen är emellertid inte ett juridiskt bindandedokument. Även i om medborgerliga och politiskarättigheter av finns det en bestämmelse som garanterar rätten tiUtankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet. Konventionen om medborgerligaoch politiska rättigheter har ännu inte trätt i kraft. Den har ratificerats av17 stater, bland dera . För att konventionen skall träda i kraft krävsemellertid att 35 stater ratificerat den. Som själv nämner i sin interpellation, harFN dessutom haft på sin dagordning ett ärende som gälleravskaffande av religiös ofördragsamhet. Dagordningspunkten är baserad påförslag som har framlagts av komraissionen för de raänskliga rättigheterna. emeUertidinte varit föremål för någon sakbehandling . Man kan i och för sig fråga ora ett särskiltinternationellt instrument om avskaffande av religiös ofördragsamhet verkligenskulle förmå erbjuda ett effektivare skydd mot de kränkningar avreligionsfriheten som förekomraer på olika håU i världen än t. ex. den redanantagna men ännu ej ikraftträdda om medborgerliga och politiskarättigheter. Det arbete, som i FN redan utförts på ett konventionsförslag iämnet men som legat nere , visar att det finns risk för att en sådankonvention kommer att innehålla en del politiskt kontroversiella element, somgör den oacceptabel för många stater. Arbetet på en internationell reglering av denna fråga inomFN:s ram är emeUertid även ett uttryck för en internationell opinion. Och mankan hoppas att genom ett dylikt arbete även de stater som interespekterar religionsfriheten skall påverkas i rätt riktning. Med hänsyn härtill har jag ansett det önskvärt att FN såsnart sora raöjligt återupptar behandlingen av ämnet. Som kännertill har de svenska ombuden vid FN:s nu pågående tjugosjunde generalförsamlingerhållit instruktion att verka för att ärendet på nytt blir föremål förbehandling. Tyvärr har det ej visat sig möjligt att under innevarande sessionfå en sakbehandhng till stånd. Men tack vare bl. a. egnainsatser som ombud i svenska FN-delegationen har ärendet åtminstone blivitföremål för en procedurdebatt tystnad. Under denna har ,stött av och , i tredje utskottet lagt fram ett förslagsom går ut på att frågan ges hög prioritet vid nästa års generalförsaraling ochatt en deklaration på grundval av ett tidigare utarbetat utkast då antas.Försaralingens tredje utskott antog det svenska förslaget, ochvår förhoppning är att det även skall antas av generalförsamlingen. Ang. aktualisering av religionsfriheten i internationellasammanhang HerrWIKSTRÖM (fp): I går firades årsdagen av de mänskligarättigheternas dag med demonstrationer och opinionsmöten på många håU ivärlden. Därvid stod - bl. a. vid mötet här på bristen påreligionsfrihet i centrum. Detta är ett viktigt sätt att aktualisera denreligiösa ofördragsamheten. I en interpellationsdebatt diskuteradeutrikesministern med och i frågan omreligionsfrihetens tUlämpning i ett enskilt land. Detta är en andrabetydelsefuU metod att aktualisera den religiösa ofördragsamheten.Framställningar tiU ett enskilt land är önskvärda och nödvändiga i lägen dåreligionsfriheten har kränkts på ett särskilt upprörande sätt. börnaturligtvis ständigt vara berett till sådana framstötar om de kan bedömas hapositiva effekter. När jag aktualiserade frågan om religionsfrihetenoch dess tUlämpning i en interpellation, valde jag en tredje utgångspunkt,nämligen frågan om detta ämnes behandling i intemationeUa sararaanhang, frärasti . Det är raöjligt att det finns människor som uppleverdenna tredje angreppsmetod på problerakoraplexet sora något av en oraväg. Ändåär jag alldeles övertygad om att det är nödvändigt att 3 protokoll 1972. Ang. aktualisering av religionsfriheten i internationellasammanhang aktualiserafrågan i , om vi skall komraa till rätta med den religiösaofördragsamheten i hela dess vidd. Kommissionen för de mänskliga rättigheterna sysslademycket med detta ämne . års generalförsamlingägnade tredje komraittén hela 28 sammanträden åt ett försök att skapa enkonvention mot religiös ofördragsamhet. Alltsedan dess har en fortsattbehandUng av frågan varit blockerad av en rad politiska skäl. ParalleUt meddetta har tyvärr nya och ofta brutala utslag av religiös ofördragsamhet visatsig. Jag tänker på områden som , , , , enrad öststater och åtskilliga länder i . Utrikesministern påminner i sitt interpellationssvar - förvUket jag ber att få tacka om att religionsfriheten redan är skyddad genomvissa intemationeUa överenskommelser. Den allmänna förklaringen om de mänskligarättigheterna är dock ännu inte juridiskt bindande, och konventionen ommedborgerliga och politiska rättigheter har ännu inte trätt i kraft. Jag såg det som angeläget att skulle göraett försök att i FN bryta dödläget och aktuahsera detta ämne på nytt. Jag villvarrat tacka utrUcesrainistern för det tUlmötesgående han visade när han iinstmktionen tUl den svenska FN-delegationen inkluderade en uppmaning tUldelegationen att verka för att ärendet om religiös ofördragsamhet på nytt skuUebli föremål för behandling. Det främsta skälet till mitt engagemang i dettaärende var de önskemål som finns inom både Kyrkornas världsråd och andraekumeniska organ om att denna fråga skuUe väckas tUl liv i FN. Det har inom denekuraeniska rörelsen väckt en mycket positiv uppmärksamhet att den svenskaregeringen och FN-delegationen har tagit ledningen i detta ärende. Mina egna erfarenheter från höstens generalförsamlingbekräftar emeUertid att lUca stor sora tacksamheten för inUiativ harvarit inom ekumeniska och kyrkliga organ, lika pinsamt berörd har man varit imånga av FN-delegationerna inför att frågan över huvud taget skulle tas upp pånytt. Det länder den svenska FN-delegationen till stor heder och vittnar gottom delegationens energi och diplomatiska skicklighet att den lyckats med uppgiftenatt få en så pass stor majoritet i det tredje utskottet för det svenskaförslaget, som innebär att frågan skall ges hög prioritet vid nästa årsgeneralförsamUng och att frågan skaU förberedas av genom kontakt raed raedlerasstaterna på ett sådant sätt att endeklaration eventuellt kan antas . har i raånga sararaanhang varit aktivt inom FN föratt föra fram nya ärenden eUer frågor som av skilda skäl har blockerats. Dettaär ännu ett exempel därpå, och jag vill uttala ett tack till regeringen liksomtiU medlemmarna i den permanenta delegationen i för det engagemang ochdet intresse man visat för detta ämne. Bakom det tacket vet jag att Kyrkornasvärldsråd och dess politiska kommission står. Jag vUl idet sammanhanget ställa ett par frågor. Kan vi räkna med atf också tar ledningeni behandhngen av detta ärende i FN? Anser utrikesministern det möjligt attgenom underhandskontakter med andra regeringar förstärka möjlighe- terna föratt en sakbehandling av frågan verkligen kommer till stånd 1973? Kan vislutligen från svensk sida göra något utöver detta för att påskynda en positivutveckling av denna fråga? Utöver detta vUl jag ge några synpunkter på den fortsattabehandlingen av ärendet. I de diskussioner som har ägt mm ochäven under denna generalförsamling har det visat sig att väsentligen fyra ohkaproblem är knutna till temat Religiös ofördragsamhet. Det första gäller de bestämda önskemålen framför allt frånvissa socialistiska stater att deklarationen och konventionen inte skall skyddabara rätten att ha och utöva en viss religion utan också rätten att avstå frånvarje religionstillhörighet och religionsutövning. Därvidlag torde det numeraråda enighet ora att till en tillämpad religionsfrihet hör rätten att ha bådeteistiska, icke-teistiska och ateistiska övertygelser. Ett annat problem har gällt önskeraålen för åtskUligastater att utveckla innebörden i begreppet religionsfrihet in i minsta detalj.Sålunda står det i utkastet till konventionen bl. a.: "freedom to practicebis religion or belief by establishing and maintaining charitable andeducational institutions and by expressing in public life the iraplications ofreligions belief, freedora to observe the rituals, dietary, and other