prot · FV09131 · 1972-12-04 00:00:00 — Det ökande antaletanmälningar till radionämnden behöver i och för sig inte tyda på attprogrammen är sämre. Det kan tolkas främst som en ökad medvetenhet om attradionämnden existerar som granskningsorgan. Men många av anmälningarna ärnyttig läsning för både riksdagsmän och radiofolk. Där uppenbaras många av detsvenska folkets vanligaste fördomar. Men där ställs också berättigade, om äninte alltid så välformulerade, anspråk på opartiskhet och saklighet i avtaletsanda. Parallellt med detta måste Anebyaktionen och andraproteströrelser ses som allvarliga symtom på ett allt vidare missnöje medSveriges Radios programsättnuig. Framför allt drar de uppmärksamheten tillbehovet av ett öppet och allsidigt samtal mellan radion och allmänheten. Vi harfrån sida föreslagit ett programråd som ett forumatt vidga och fördjupa debatten kring programfrågorna, och vi bygger därvid påförslaget års radioutredning. 1 längden kan man inte förvägra svenskafolket möjlighet till en ansvarig och faktainriktad dialog som tvingar SverigesRadio att ge argument för sin programpolitik och lyssna till kritik ochförslag. Ett programråd skulle kunna reducera många människorskänsla av vanmakt inför det gigantiska . Herrar KäUstad och i Lane-Herrestad har haft enanimerad debatt om programrådet. Jag måste faktiskt ta litetgrand i upptuktelse. Visserligen var , om jag inte minns fel, medi den gmpp som utarbetade kulturavsnittet i mittenprogrammet 1970, men, herrKällstad, alla kan vi ju ändra oss! Den politiska debatten går vidare. sade sig inte veta hur ett programråd skulle se ut eller fungera, ochjag ber då att få rekommendera radioutredning som ett intressantstudieobjekt. Men jag skulle vUja offerera tre skäl tUl att herrMattsson kan ha ändrat ståndpunkt. Han kan anse att programsedan 1970 kvalitativt har blivit så bra att alla klagomål är obefogade. Ellerhan kan anse att kontakterna mellan och aUmänheten sedan 1970har förbättrats så väsentligt att ett programråd är överflödigt av det skälet.Eller han kan anse att både programmen och kontakterna mellan Radiooch allmänheten har blivit bättre. Jag har egentligen bara ett endabekymmer, , och det är de många anmälningarna till radionämndenfrån olika kvinnoorgan, och jag vet mig ingen annan råd än att jag fårsvara med att hänvisa till att numera är nöjd på de härpunkterna. I interpellationsdebatten i går passade jag på attbrännmärka den ofördragsamhet som visas i den offentliga debatten, framför alltmot författare som sitter i radiostyrelsen och radionämnden. Apropåför-fattargmppens påhopp på : Hur skall kunnafungera som ett "folkets företag", om man hårdrar censur- ochpåtryckartermerna så att varje inlägg från dem som har utsetts att förvaltaföretaget anses som en obehörig inblandning i det som enligt författargmppenskulle vara journalisters och andra skapande andars egen lekstuga? Det är naturligtvis nödvändigt att vi får en ännu bredarediskussion om både programpoUtiken i allmänhet och programserier och enskildainslag. LUca vUctigt som det är att vi får ett programråd som ett organiseratkontaktfomm med folkrörelserna och de stora organisationerna, lika önskvärt ärdet att vi får en bredare allmän debatt om . Radioehefen självefterlyste detta i en artikel i årsbok, där han skrev:"Vad jag allvarligt skulle önska är en vidgning och fördjupning av denseriösa debatten kring programfrågorna." Som jag antydde har i centmm för debatten under senare åri växande utsträckning stått frågan om hur tillämpar kravet påopartiskhet och sakjighet. Det betyder naturhgtvis mycket för bedöm-nmgen avdetta, om rösterna i är många och utrymmet stort. En tidningskall förvisso inte vara opartisk i kontroversieUa frågor men bör naturligtvisvara fair i nyhetsförmedling och saklig i faktaupplysningar. Ett radiomonopol måsteovUlkorUgen underkasta sig större krav och kan tvingas offra det goda - t. ex.roliga och argt ensidiga ställningstaganden för det bästa, dvs. Men det blir onekUgen litet större svängrum när man har mångakanaler till sitt förfogande. Om det inte gäller belysning av speciellaföreteelser utan en mera allmän samhällsdebatt, borde det finnas utrymme förprofileringar 7 protokoll 1972. av enskUdaprogram, eftersom dessa sedan kan balanseras med andra. Men det är en maktpåliggandeuppgift att se till att totalintrycket blir balans. Få arbetsuppgifter är såbetydelsefulla för den gruppen radio-och TV-kritiker i landet som attskapa sig överblick över programinriktningen på en viss sektor. har ett bestämt och påtagligt ansvar föratt föra en progressiv programpolitik. Men detta ansvar bryter sig också motbalanskravet. Om eterrösterna i ett samhälle är många, kan de sinsemellandebattera på samma sätt som tidningarna. RedaktioneUa inslag av samma typ som förekommerpå tidningarnas ledarsidor skulle då vara naturliga. Finns det, som i detsvenska samhäUet, bara en röst, är den öppna debatten om denna enda röst såmycket viktigare. Det är nu nödvändigt att diskussionen om balans- ochansvarsfrågorna för breddas och fördjupas. Inte minst önskvärtvore att ägnade fler program i både radio och TV åt dennadiskussion, gärna med en större öppenhet mot kritik av de egna programmen änman normalt visar. Vad är det då vi letar efter? Sannolikt efter ettbalanssystem, som inte kan fungera som en våg med mUlimeterrättvisa åt alla mensom i varje fall kan medge en möjlighet till dialog och tankeutbyte, till denfeed-back-effekt som är så viktig i all massmedieproduktion. Normalt fårmassmedierna detta gensvar genom andra massmedier. Pressens uppgift är därföroerhört viktig för kontroUen av etermedierna. Men tyvärr begränsar sig densvenska pressen i aUtför stor utsträckning till att haussa upp vissa programeUer vissa TV-personligheter i stället för att kritiskt belysa programurval ochsöka stimulera allmänheten till ökad medvetenhet om de problem som ärförknippade med etermedierna. I det nya partiprogram som landsmötehäromveckan antog i finns ett avsnitt också om radio och TV. Iförhållande tUl program har en icke oväsentlig modifiering gjorts.Folkpartiet ser det som angeläget att både slå vakt om Radiossjälvständighet och lyssna tUl de berättigade önskemålen om en närmarekontakt med aUmänheten och folkrörelserna. Några punkter ur programmet kanbehöva understrykas: Kraven på programkvalitet, på saklighet och opartiskhet iprogramsättningen behöver aktualiseras på nytt. Ett programråd bör inrättassom ett forum för en allsidig och saklig dialog med , dessstyrelse, direktion och producenter. Den av regeringen sä sorgligt försummademassmedieforskningen behöver stimuleras. De alltmer vidgade möjligheterna förlokal radio och TV bör tas till vara mer effektivt än . Destimulerande möjligheter till undervisning, nyhetsförmedling och underhållningsom kassett- och kabel-TV öppnar måste utnyttjas. förordar programkonkurrens i etern, i förstahand genom att ett från fristående företag tUlskapas för attsvara för en av TV-kanalerna. Programkonkurrensen är nödvändig, menfinansieringen av ett nytt TV-företag kan ske antingen genom licensmedel ellergenom försäljning av reklamtid. Det nuvarande systemet - monopol i etern -haricke garanterat programkvalitet eller ett tillräckligt varierat program- Nuär det för nya konkurrensformer. Två skilda företag gör också att det intesom nu finns bara en arbetsgivare på massmediesektorn - ingen vågar nu stötasig med . Möjligheterna för djärva och okonventionellaprograminslag borde därigenom komma att öka. nya program gör emellertid en betydelsefuUreservation på denna punkt. Frågan om man skall välja reklam som finansieringsmetodmåste bh beroende av det läge pressen befinner sig i. Om systemet medför gravarisker för pressen, måste en annan finansieringsmetod väljas. Det nu gällande avtalet mellan staten och Radiolöper ut den 1 juh 1977. Men det skall sägas upp , om enrevision anses påkallad. För min del bedömer jag det som ofrånkomligt attrelativt snart påbörja en översyn av det system vi har, i syfte att i varjefall på vissa punkter justera det nu gäUande avtalet mellan ochstaten. Utgångspunkten bör därvid i första hand vara att skapa ökad frihet bådeför djärva och avvUcande inslag i samhäUsdebatten och för en fördjupad kvaliteti den allmänna programsättningen. måste en möjhghet tUl insyn iSveriges Radio för allmänheten skapas, antingen genom det programrådfolkpartiet förordat eller genom någon form av regelbundet återkommandeoffentliga hearings med företrädare för eller genom utvidgadeoch delvis offentliga styrelsesammanträden, där en programdiskussion kan förasi offentlighetens ljus. Det kan inte anses orimligt att svenska folket vill haett ord med i laget när det gäller utformningen av programverksamheten i demedier som tränger in i varje svenskt hem och som svenska folket betalar. HerrMATTSSON i Lane-Herrestad (c) kort genmäle: Det förefaller som om menar attom man fick ett programråd var det bara att säga simsalabim och allt var bra.Så enkelt är det nog inte, därför att vi har en radiolag och vi har ettradioavtal. Men när nu uppmanar mig att läsa 1960 årsradioutredning, som föreslog programråd, viU jag säga att den utredningenskissade ett förslag vars huvuduppgift var så som den skisserades, attprogramrådet skuUe diskutera riktlinjerna för programverksamheten medinriktning på allmänna snarare än på speciella problem. Jag tycker att förvränger vad som är sagtbåde i utskottsbetänkandet och i mitt anförande. Utskottet är ju enigt om attframföra synpunkter då det gäller programverksamheten. kallade detför en förmaning till . Det är väl onödigt att här läsa upp detsom står i utskottsbetänkandet - det är redan gjort. Men jag kan ju ändårekommendera att läsa vad som står på s. 5 i betänkandet. Det geren klar och tydlig anvisning om att vi från utskottets sida understrukit måste beakta vad som krävs av dem som arbetar inom radio och TV de skallarbeta i känslan av ansvar och de skall i övrigt iakttaga objektivitet ochsaklighet i det samlade programutbudet. Det är de ålagda att göra. Och attutskottet framhållit detta och understrukit det är en klar anvisning, såvittjag kan förstå. är det för nya konkurrensformer, säger herrWikström. Ja, det är ju tidigare diskuterat hur man skall ha det närdet gäller Men jag har här ändå sagt att frågan är om det blir bättreprogram i anledning av att man har betalt dem - aUtså om det är kommersiellaprogram. "Djärva programinslag" önskar också herrWikström. Ja, andra anser att många av programinslagen redan är för djärva! () kort genmäle: i Lane-Herrestad avvisade deförslag tUl ståndpunkter som jag anvisade honom . Vi tycks alltså varaöverens om att det finns en del att göra både när det gällerkvalitetsförbättringar i programsättningen och när det gäUer kontakterna mellanSveriges Radio och allmänheten. Då skuUe den enda skUlnaden mellan herrMattsson och mig vara att jag har ett förslag tiU att förbättra dessakontakter, medan inte har det. Programrådets främsta funktion skulle vara att vi där ficken dialog i vUken två parter deltar. Att allmänheten får ringa tUl SverigesRadio och framföra sina klagomål, det är en sak, men skall ju hamöjlighet att inför offentligheten argumentera för sin programsättning. Även omriksdagen uttalar sig mycket bestämt, kan inte gå i svaromål idenna kammare. Vi tror faktiskt på dialogens möjligheter i detta sammanhang,och jag tycker att den ståndpunkt vi skrev in i mittenprogrammet 1970 ändå intevar så dum. HerrMATTSSON i Lane-Herrestad (c) kort genmäle: Herr talman! Som har framställt saken gäller det ju här ett rådgivande programråd. Det kaninte bli fråga om censur, och inte heller kan det bli fråga om att rådetbestämt säger ifrån att nu gör ni så, eUer nu gör ni inte så. Det är en dialogman för. Det blir ett stormöte, där man diskuterar fram och tillbaka och därtalesmän för en mängd oUka intressen får tillfäUe att framföra sina synpunkter.Men ansvaret ligger ju ändå där det ligger enligt det avtal vi har förnärvarande, och om man tar hänsyn till vad som står där och arbetar i en starkkänsla av ansvar, så kan man enligt min bedömning få fram bättre program än vihar nu i många fall. HerrADOLFSSON (m): Jag konstaterar att utbUdningsministern inteär närvarande i kammaren under denna debatt om , och jag uttrycker förhoppningenatt utbUdningsministern i efterhand måtte ta del av kammarens protokoll. Fram tUl har radionämnden fåttmottaga 542 anmälningar. Det är i det närmaste två anmälningar per dag, och detär en stark öknmg , då antalet var 413. Några effektiva åtgärderfrån Radio-TV:s sida med anledning av den våldsamma kritik som de mångaanmälningarna utgör har inte vidtagits. I de aUmänna programreglerna för , utgivnaden , sägs bl. a. under mbriken Övriga allmänna regler: "Enavgörande skUlnad mellan rundradio och pressen är, att i stortsett är ensam på sitt område, medan det på pressens område förekommer ett stortantal organ som företräder de mest skUda åsUctsriktningar. Inom pressenregleras balansen mellan olika åsiktsriktningar genom diskussion och konkurrensmellan olika pressorgan. Inom rundradion måste denna balans skapas genomsärskUda åtgärder från sida. Med hänsyn härtill bUr kravet på opartiskhet avfundamental betydelse, en huvudregel för all programverksamhet och en nödvändigförutsättning för att aUmänhetens förtroende tUl skaU kunnabevaras. Som tidigare angivits måste , trots sin opartiskhet,ta en bestämd ställning i vissa frågor. Detta gäller först och främst dedemokratiska värdena." Ett grundläggande uttalande gjordes också av Radiotjänstsstyrelse . Uttalandet gjordes i skuggan av det kommunistiskamaktövertagandet i . Världen fick då en påminnelse om den fara som denkommunistiska infiltrationen i förening med sovjetryska trupper utgör. Det har gått dess, och minnet avhändelserna i och andra östeuropeiska länder har bleknat. Detverkar som om vi i har glömt att kommunisterna fortfarande hållersitt järngrepp kring halva . Jag citerar vad Radiotjänsts styrelseuttalade : "Styrelsen beslöt på förekommen anledning uttala,att Radiotjänst uppfattar försvaret av de demokratiska värdena som en av sinafrämsta uppgifter. I praktiken innebär detta, att upplysning om tanke- ochyttrandefrihetens betydelse har sin givna plats i programmet.Opinionsriktningar, vUkas verksamhet riktar sig mot demokratin, sådan dennauppfattas inom västerländsk kultur, får icke ensidigt komma tUl tals och fåricke lämnas oemotsagda. Vidare bör tUlses, att försåtlig propaganda motdemokratin icke insmyger i till synes opohtiska programpunkter." Ett praktiskt resultat av dessa gjorda citat kommer tillsynes inför de allmänna valen, då kraven på balans meUan olikameningsriktningar inom politiken beaktas mycket noga. Då utmäter i samarbete med partierna rättvist den tid och sekunder som får förfogas av varje parti. tycks alla regleroch krav på balans vara satta ur spel. Regeln att "de odemokratiskarUctningarna endast i undantagsfall får komma till tals och att derasuttalanden därvid icke får lämnas oemotsagda" tillämpas uppenbarligen ej.Någon annan förklaring står inte att finna till varför man låtericke-demokratiska meningsriktningar få fritt spelrum. UtveckUngen har varit så tydlig att manhär liksom på andra områden kan tala om manipulering och indoktrinering. Folkhar numera bUvit så vana vid den politiska vänstervridningen att de sannoliktfinner det lönlöst att reagera mot den. När det gäller underhållningsprogramså skall det till särdeles utmanande inslag innan den s. k. vidSveriges besväras. Icke desto mindre är dessa företeelser oacceptablaför den stora men kanske tysta majoriteten i vårt land. KrUUcen mot Radio-TV har riktatsig mot ohka avsnitt i programutbudet. När det gäUer nyskriven svensk TV-teater har under senareår givits föreställningar som antingen varit tUl den grad politiskt radikalaatt de väckt harm och avsky bland stora grupper eller i fuU frihet och införlandets största publUc visat handlingar och beteenden som vanligtvisförbehålles privatlivet. Revyer, kabaréer och dylikt i radio och TV innehåUerockså ofta hämningslöst vänstervriden politik eller inslag som bara för någraår sedan ansågs såra tukt och sedlighet. De politiska lustigheterna skulle tUlnöds kunna uthärdas om de präglades av humor och verkligen var underhållande,men så är det ej i regel utan endast undantagsvis. Televisionen och radiontycks i ökande utsträckning bli en arena för en ganska stor grupp författareoch artister som ej skulle kunna samla publik på andra scener. bUrSveriges försörjningsinrättning för en grupp människor som utantiUträde till dessa media skulle bli tvungna att livnära sig på samma sätt somden svenska aUmänhet som de och stundligen retar. Det är också anmärkningsvärt att denpornografilagstiftning vi har i ej är tillämplig på . Detförhållandet har påtalats här i men utan att någonförändring åstadkommits. Radio-TV.s nyhetsförmedhng bedrivs heller inte i enlighetmed avtalets bokstav och anda. Radio och TV förtiger exempelvis att reguljäranordvietnamesiska kommunisttrupper invaderat och talar aldrig om demassavrättningar som förekommit i och som aUtid följer i spåren påett kommunistiskt maktövertagande. I finns enligt baraen bov: . Man angriper systematiskt den ena parten och tar ställning förden andra. Ensidigheten har åstadkommit en USA-fientlighet i vårt land som detkommer att ta att reparera. Utlandsreportage innehåUer direkta felaktigheter och återgerinte en sanningsenlig bUd av de förhållanden som skall skUdras. Det allvarligaste problemet när det gäller radiooch TV är den ensidiga politiska propaganda som kommer tUl uttryck dag efterdag, den s. k. vänstervridningen. Jag citerar vad en chef för ett av våra statliga verk sadei tidskriften nr 1/1972: "Inte ens ägarna, de styrande, utövarnågot som helst inflytande på vad som sänds i dessa etermedia, utan det är enproducent, en här och en där, som är sig själv och ser att han kan tjäna pengarpå det. Det är verkligen en nackdel som man bör komma åt, som det nu är att enenskild människa som kallar sig producent på Radio-TV har fuUkomligmakt att använda detta dyra media att informera människor om vad som helst somhan tycker är lämpligt. Även lögner får de föra tUl torgs utan att samhället,demokratin har någon möjlighet att gripa in." har vissa vänsterextremisters agerande bl.a. på industrier och regementen väckt stor uppmärksamhet. Man har från denutgångspunkten orsak att ställa frågan; Återfinns dessa vänsterextremisterockså på Radio-TV? Svaret blir tyvärr ja. Från utomordentligttUlföriitligt håU verifieras att i vardera och finns 25-30vänsterextremister, som producerar film, reportage, näringslivsprogram och bl.a. barnprogram. Detta innebär självfallet att i svenska hem serveras varjedag uppgifter som inte överensstämmer med sanningen, program vars syfte ytterstär att ändra människors grunduppfattning och självfallet söka påverka våra barnmed politiskt färgade barnprogram. Det här är en allvarlig anmärkning som tas tUlprotokollet. Jag förutsätter att både styrelsen för ochradiochefen drar vissa konsekvenser av vad här har sagts. Med de förhållanden jag här beskrivit sombakgrund finns det verkligen orsak att skapa ordning inom Radio-TV. Enav de vägar som bör vara mest framkomlig är att avtalet mellan staten ochSveriges underkastas en allsidig omprövning. Jag yrkar bifaU tUl dereservationer som moderata samlingspartiets utskottsledamöter står bakom. i (vpk) kort genmäle: När man hör finner man attvänsteråsikter och tukt- och sedlighetssårande handling tydligen är hkartadeting för honom. Jag noterar detta därför att det är betydligt reaktionärare änvad författaren till den bok jag har åberopat har kunnat åstadkomma. säger vidare att det enligt radio-TV iVietnamdramat finns bara en bov, . Ja, , så var det också ivåra grannländer och . Även då var detangriparmakten som ådrog sig avsky. () kort genmäle: Jag har inte graderatpornografin kontra vänsterextre-misternas agerande i radio-TV. Jag anser attbåda inslagen är ovärdiga vårt land och vår demokrati. HerrRICHARDSON (fp): TiU de paradoxer som vi lever med i en iövrigt relativt upplyst tid hör det förhållandet att det svenska folket i stortsett saknar möjhghet att utöva inflytande på det utan varje jämförelseviktigaste kulturutbudet, nämligen radio-TV-programmen. De är viktigast därföratt de når de flesta människorna, därför att de kvantitativt betyder mest ochdärför att de drabbar oss mest närgånget, nämligen i våra egna hem. Och dennamaktlöshet upplever det svenska folket i då alla i de flesta sammanhangkräver mera av insyn och medinflytande Detta är i sanning paradoxalt. Det är likaså något av en paradox att så Utet görs för attta reda på effekterna i fråga om bl. a. opinionsbUdningen, då vi kännerutbudets omfattning. Med benägenheten att sätta etiketter och klassificera harman börjat tala om vår värld som ett informationssamhälle. Med detta menar manatt vi översköljs av intryck och informationer från massmedier av oUkaslag - press, radio, TV, film etc. - och att aUt detta i hög grad styr ochpåverkar den dagliga tillvaron. I massmediesamhället intar ännu sä länge radio och TV en särställning.De har en genomslagskraft som tidningar och film saknar. De finns hemma hos ossi vardagsrummet och tränger sig på med nyheter, med underhåUnmg. Att dettabetytt mycket för att vidga våra vyer, öka vår kunskap om främmande länder ochfå oss att inse vårt beroende av skeenden som ligger långt borta skall öppeterkännas. Men det ger också radio och TV en dominerande stäUning när det gälleropinionsbildning och formande av attityder. som man tecknar den här bUden tvingas manemellertid konstatera att vår kunskap om de långsiktiga effekterna påmänniskorna och på hela livsmiljön av en daglig exponering för ettmassmedieskval är högst bristfällig. talar man om t. ex. den s. k.Sukarnoeffekten. När den numera störtade och avlidne indonesiske diktatornSukarno en gång träffade några amerikanska fUmproducenter, skällde han ut democh sade; "Ni har skapat större problem för mitt land och mitt folk ännågon -ism, än någon av landets fiender. Ni har infört förväntningarnasrevolution i mitt land." och i början av 1950-taletkom filmbussarna tiU den indonesiska landsbygden. Folk kunde konstatera attlycka å la var att ha hus, bil och swimmingpool. Förväntningarna stegsnabbt och dramatiskt, mycket snabbare än det var möjligt att höja standarden. Detta är bara ett exempel på de oförutsedda effekterna avett vidgat massmedieutbud. Det understryker hur angeläget det är med en ökadsatsning på massmedieforskning. Jag beklagar att år avvisatfolkpartiets framstötar i den riktningen. Det är mot denna bakgrund som man skall se den aktuellaradio- och TV-situationen i vårt land. Det som framför allt intresserarallmänheten är programverksamheten. Grundvalen för utformningen av denna -bestämmelsernai avtal med staten är emellertid så aUmänt hållna att de gerföga vägledning. Det heter t. ex. att programmen skall "i skäligomfattning" tUlgodose olika intressen, att de skall ge "godförströelse och underhåUning", att mindre och särpräglade gruppersintressen "i görlig mån" skall tillgodoses. och dessproducenter har således en mycket betydande frihet vad gäller programverksamheten. AUmänhetens inflytande inskränker sig till att i efterhandvia pubUkundersökningar framföra sina synpunkter. Detta är menar jag - ett otUlfredsställande förhåUande. Detta är det paradoxala i en tiddå man på alla sätt söker stärka det folkliga inflytandet. Ett aktivt samspelmellan dem som producerar programmen och dem som tar emot programmen ärnödvändigt och önskvärt. Vad som saknas är ett organ som kan fungera sornforum för såväl enskilda som sammanslutningar av ohka slag, ett forum därsynpunkter och önskemål om den framtida programverksamheten kan framföras.Sveriges Radio bör med andra ord få en bredare och djupare förankring ibefolkningen. Denna paradox belyses effektfullt i kulturrådetsbetänkande "En ny kulturpolitik". Där behandlas på fyra sidor avnärmare 600 frågan om radio och TV. Detta vittnar så gott som något om deninställning som man har.