prot · FV09135 · 1972-12-31 00:00:00 — Men det innebär att de svagarei det här faUet, nämligen de som inte har tillräckligt stor rörelse för attbilda bolag eller möjUghet att konsultera juridisk expertis, får de ekonomiskapåfrestningarna, medan de som är bättre ställda klarar sig genom att sätta sigsjälva på bolag, som det brukar heta. Jag har angett några rent konkreta mål som man skullekunna ställa upp. Jag undrar om instämraer i dessa målsättningaroch ora gör det. I andra fall är den formella behandlingen lika när manutgår från den faktiska situationen. 1 praktiken blir det orättvist därför attmänniskor inte följer reglerna utan uppger att den faktiska situationen är enannan än den verkligen är - t. ex. att de är ensarastående - och därmed får deen förmånUgare behandling. Här har enligt min uppfattningtagit upp ett mycket besvärligt problem, och det är befogat att göra det. Vad skall vi göra för att undvika vad sora kan uppfattassora orättvisor och för att undvika att människor hindras att skaffa sig deträttsskydd som äktenskapet kan ge? Vi kan inte avskaffa allt särskilt stöd åtde ensamstående. I vissa fall, t. ex. när det gäller ensamstående med godinkomst, kan detta stöd te sig omotiverat högt och kanske hindra två människorsom har barn, men inte med varandra, från att gifta sig och t. o. m. från attflytta ihop. Dessa fall är kanske inte så många , men de kan komma att blifler med den nuvarande utveckUngen av skilsmässofrekvensen och den fria samlevnaden. A andrasidan håller säkert med om att de Om åtgärder mot diskriminering av äktenskapet Om åtgärder mot diskriminering av äktenskapet ensamstående,som har låga inkoraster, verkligen behöver allt det stöd de kan få. Mankan fråga sig om vi borde gå in för någon form av inkomstgraderat stöd tillensamstående. Jag tror att i varje fall och jag kan varaense om att ett sådant system också har avigsidor om vi vill göra det lönandeatt arbeta och satsa på att ta ansvar, vilket även bör fä gälla deensamstående. Det är klart att allt stöd som går tUl ensamståendeinte är heligt i just den utformning det nu har. Man får försöka diskuteravilka ändringar man viU åstadkomma. På den punkten har jag inte lyckatsuppfatta något som helst förslag från , trots att hanonekligen raed aU rätt har brett ut sig en hel del i debatten. Det finns naturligtvis också en gräns för hur mycket mankan rota i folks privatliv för att konstatera, ora de sammanbor raed någon somde inte har talat om att de sammanbor med. Den gränsen är svår att dra, intebara i praktiken. Det är också teoretiskt besvärligt att säga hur längemänniskor skall ha bott ihop för att man skall räkna dera sora sammanlevande,ora de inte har barn tUlsammans. Jag har ingen lösning på detta problem. Det är sannerligeninte lätt, och det löses inte av att man så där litet allmänt svepande sägeratt äktenskapet är diskriminerat, eller att vi skaU ha en neutral instäUning.De måste lösas genom praktiska åtgärder. Slutligen: Vad skaU samhället ha för attityd tUl familjoch äktenskap? Jag kan på den punkten nöja mig med att citera ur detpartiprogram som vid landsmötet i alldeles antog.Vi säger där: "Familjelivet skall främjas. Föräldrarna harhuvudansvaret för barnens vård och fostran. Familjens situation har förändratsavsevärt. Genom urbanisering och ökad rörlighet har kontakten mellangenerationerna minskat. De gifta kvinnorna förvärvsarbetar i långt störreutsträckning . En stor del av de uppgifter som tidigare utfördesinom familjen har övertagUs av stat, kommuner och näringsliv. Även om mångaväljer att leva tillsammans utan att ingå äktenskap, ser de flesta äktenskapetsom den naturliga formen för en samlevnad byggd på trohet och ansvar. FaraUjepolitiken skall underlätta för familjen att fyllasin viktiga roll i denna nya situation. Radikalt förbättrade möjligheter attförena familjeansvar och yrkesinsatser utanför hemmet måste skapas för bådemän och kvinnor. Inom famUjerätten bör reformer genomföras som även iframtiden bevarar äktenskapet som en för det stora flertalet lämpliglevnadsform." - Och sedan går vi in på olika punkter när det gällerfamiljerätten. Den sista meningen jag citerade tycker jag ger situationenhär i ett nötskal. 1 och med att man önskar bevara äktenskapet som en juridiskinstitution vill man självfallet göra denna så praktisk som möjligt för detstora flertalet. Därför bör samhället, t. ex. genom skolan och genominformation på olika sätt, tala om för människor vad det innebär att gifta sig- vUka fördelar och vUka skyldigheter och förpliktelser det medför. Självklartkan detta - i den mån man har lyckats utforma äktenskapet som enpraktisk och värdefull institution komma att uppfattas som ett förord från samhälletssida för äktenskap. Jag kan inte se att det behöver vara ett duggkontroversiellt. Det är då vUctigt - där vUl jag också citera vadfolkpartiets styrelse har sagt i sitt yttrande över ett antal motioner på dettaområde - att man inte väljer formuleringar som "verkar sårande för dem somvalt en annan samlevnadsform, för dem som funnit skilsmässa vara lösningen påsina familjeproblem eller för de barn som vuxit upp tillsammans med endast denena av sina föräldrar ". Vi har, bmkar raan säga, ett pluralistiskt samhälle. Detfinns många ohka uppfattningar och mänga samlevnadsformer. Vi har på senare årfått in stora grupper av människor i vårt land som har vuxit upp i helt andrakulturer än den svenska traditionen. Därför måste de här frågorna behandlasvarsamt, särskUt när samhället staten och kommunerna genom skolan möterbarnen. Det bör vara vägledningen för en liberal och tolerant attityd frånsamhällets sida. Detta hindrar naturligtvis inte att man skapar förutsättningarför ett harmoniskt familjeliv och ger rättsligt skydd åt de svagare inomfamUjen. Herr talman, jag skaU be att få sluta med att ställa någrafrågor till : 1. vUl fruOdhnoff, raot bakgrund av vad jag nu har sagt, medverka tUl att dendiskriminering som den faktiska sambeskattningen innebär avskaffas? 2. vUl till att de nuvarande änkepensionerna ersätts genom uppbyggnad av ettsystem med allmän egenpension, barnpension och eventueUt försörjarpension ochatt en utveckling i den rUctningen påbörjas möjligt? I den börsjälvfallet också ingå möjlighet att få ATP-poäng för dem som är hemma ochvårdar sina barn. 3. vill fruOdhnoff medverka till att inkomstprövningen mot makes inkomst när det gälleroraskolningsbidragen avskaffas? 4. vUl till en utveckling av studiemedelssystemet i riktning mot denindividuella principen? har tagit upp detta ämne och medstyrka utvecklat den diskriminering som här råder. Vad vUl själv göra för att komma tiU rätta med dessa problem? Utöver denna raeraallraänna fråga vore jag naturligtvis tacksam, om även kommentera de frågor jag ställde till . Om åtgärder mot diskriminering av äktenskapet FruSUNDBERG (m) kort genmäle: Jag vill bara göra en kommentar till herrRomanus' anförande. När man anger en tabell som avser taxerad inkomst,beskattningsbar inkomst, daghemsavgift, bostadstillägg, barnbidrag, bidragsförskottm. m. och kommer fram till en disponibel inkomst, då är det inte vanligt i det sararaanhanget gör en uppskattning av heraarbetets värde. Det är också svårt att faststäUa värdet av det hemarbetesom förvärvsarbetande föräldrar utför. Även ora man skuUe begränsa sig tillfastställande av värdet av det arbete som den hemarbetande föräldern gör, dvs.ett tillskott av ekonomiskt värde i betydelsen sömnad av kläder. Om åtgärder mot diskriminering av äktenskapet bakning av bröd osv,, torde denna summa ändå inte uppgå tilllevnadskostnaderna för en hemmavarande person. Eftersom jag i min kommentar sade att slutsumman vardensamma trots att i det ena faUet tre personer skaU leva på den, i det andrafallet fyra får man väl ändå anse att standardskillnaden mellan vad dessamänniskor kan tillåta sig klart framgår. () kort genmäle; Jag bestrider inte detta. Jag fäste mig vidfru formulering att hemmafrun inte var värd ett enda öre ellermöjligen . Jag tror att man skaU undvika sådana uttalanden. Det finnssannerligen ingen anledning att lägga sten på börda för de många hemmafruar,som anser att deras arbetsinsats inte är tillräckligt uppskattad. () kort genmäle: Givetvis håller jag med oradetta, men tabellerna är ju uppgjorda på basis av gällande regler. Av demframgår att hemmafrun inte är värd mer än några . Detstämmer givetvis inte med min egen uppfattning om värdet av hemarbetet, framförallt inte, när det gäller barnavården. HerrSVENSSON i (s): Att denna fråga engagerat människorna, harman nogsamt kunnat konstatera. ochBroderskapsrörelsen har antagit famiUepolitiska program. Många av landetstidningar har i rubrUcer och artiklar gått till attack mot dessa och ävenförvrängt innehållet. Detta beror på att raan gärna vUl komma åt en politiskmeningsinrUctning. Man vet att detta är ting som engagerar människorna, som vUlslå vakt om äktenskapet. Man säger då att socialdemokraterna är ute efter attriva undan grunden för denna institution och tycker sig därigenora ha fått inen femetta. Grunden för en familjepolitik utgöres självfallet avsträvandena att skapa säkerhet och trygghet för barnen. Det raåste vara grundenför äktenskapet och för samhällets familjepolitik. Man har sagt sig attfamiljen utgör den bästa tryggheten, och man vill därför försöka införa sådanaregler och få tUl stånd sådana ekonomiska och sociala reformer, att de stöttarupp denna samlevnadsform. Men det är klart att man då kommer in på denproblematik, som varit uppe under debatten här; Hur skall man se på demänniskor som bor samman utan kyrklig eller borgerlig vigsel? Det är klart att många då säger att nu måste vi prioriteradet traditionella äktenskapet. Men kan samhället, eUer den enskilde, ta ensådan ställning? De raänniskor som väljer en annan sammanboendeform måstesjälvfaUet också ha samhäUets stöd om man utgår ifrån att detta skall skapasäkerhet och trygghet för barnen. Man kommer alltså fram tiU att samhället måste visa enneutralitet tiU samlevnadsformerna. Det är ingen enkel reform - det framgår juav debatten här. Den ingriper i så många förhållanden. individualister.Vi har ohka inkomster och olika sociala förhållanden och annat, och varjesocial reform måste passa de enskilda individerna i denna krets. Det är dåinte så svårt att förstå att resultatet självfallet kan slå på både minus ochplus. Jag viU understryka att vår utgångspunkt inomBroderskapsrörelsen är att vi vUl hjälpa tUl att frän sarahällets sida stöttaupp människors samlevnad - vare sig den bUvit legaliserad genom kyrklig eUerborgerlig vigsel eUer på annat sätt eller inte legaliserad alls utan innebärett sammanboende under äktenskapsliknande former för att barnen skall fåsäkerhet och trygghet. Då kommer självfallet nästa fråga: Hur gör man med deensamstående, de som får barn utom äktenskapet eUer som skiljer sig och lämnarvarandra? Det vore obarmhärtigt av samhäUet att skapa sådana lagar i det häravseendet att dessa människor kommer i kläm. Jag kan inte fatta annat av den diskussionsom förts och av det som också säger i sitt interpellationssvar änatt man måste knyta så många olika former av socialt stöd som möjligt tUlbarnen. Vi har ju nogsamt blivit bekanta med det här problemetunder årens lopp. Den som var ordförande före mig i Broderskapsrörelsenupplevde som präst att äldre människor ibland kom till honom ochsade: Vi skulle gärna vilja legalisera vårt samboende, men vi kan inte det,eller det är besvärligt av ekonomiska skäl, därför att den försäkring som vihar då faller undan. Så kom de i en viss samvetsnöd. Vi har haft problemet vid bestämmande av underhållsbidragtill barnen vid upplösningen av ett äktenskap, men också vid bestämmande avunderhållsbidrag tUl modern för omvårdnaden av barnen. hon har velat ingåett nytt äktenskap, bortfaller detta stöd, och då ställs hon igen i en svårsituation: Skall hon på nytt gifta sig och förlora dessa pengar, eller skalldet bli fråga om ett samboende utan legalisering? Det finns alltså åtskUliga sådana härförhållanden som är svåra att klara upp för den enskilde men som vi idiskussionen och i lagstiftningsarbetet måste ta hänsyn till och försöka kommatill rätta med. Det vore självfaUet underbart om vi kunde betrakta man ochkvinna i ett äktenskap eUer ett äktenskapsliknande förhållande utifrån densynpunkten att var och en står för sitt. Men så är det ju inte. Deras ekonomioch andra sociala förhållanden är gemensamma. Detta är ju orsaken tUl att manhar olika ekonomiska förmåner för ensamstående och sammanboende. Här talas om den allmänna lagstiftningen sora finns påområdet. Men ora man går tUl socialhjälpen t. ex. i en koraraun som Stockholmsä finner raan att socialhjälpsnormen var förensamstående och för två makar. Skulle dessa raänniskor betraktassom ensamstående fastän de sararaanbor skulle de få I 020. Det får de inte utanraan gör skUlnad här. Anledningen till det är naturligtvis att det är dyrareatt bo ensam på två håll. var inne på det i någon mån, men hon drogtyvärr inte de rätta konsekvenserna. talar om att raan förlorar såraycket på att gifta sig och han använder hårda och stora ord. Han har suttithemma och Om åtgärder mot diskriminering av äktenskapet Om åtgärder mot diskriminering av äktenskapet plockatihop uttryck som han tycker passar bra i debatten: Det är de sluga och inte desvaga som vinner; vi kan ha skattespioner raen inte sängkaramarspioner osv. Detär klart att man kan svänga sig raed sådana uttryck i en debatt, men jag tyckerfaktiskt att de inte hör hemma i en sådan här debatt. Jag vUl knyta an till några uttalanden som gör i sm interpellation. Han säger att daghemsavgiften blir högre,daghemsplatsen mera svåråtkomlig och att det bhr svårare att få socialbidrag,om man gifter sig eller flyttar samman. Varför uppkommer det här förhållandet?Det är ju därför att vi har sagt oss att vi måste hjälpa och stödjaensamstående med barn. Vi måste ge dem företräde t, ex, till daghemmet. Vimåste sänka deras daghemsavgift. Här har varit mycket av sifferexercis. Man kan räkna påmånga olika sätt. Men om man går till socialhjälpsförhällandena så finner manatt barnfamiljerna, i synnerhet ensamstående med barn, är klart överrepresenteradebland hjälptagarna. Det var drygt 130 000 barn som erhöU hjälp1969, dvs. mer än en tredjedel av samtliga hjälptagare, och då är det deensarastående som dominerar den här statistiken. Skilsmässor har uppenbart en negativ effekt. 1 hardet visat sig att var tredje frånskUd raan och var fjärde frånskild kvinnaerhåller socialhjälp. Jag vill fråga och ni att dessa personer får mera pengar därför att de är ensamstående,eftersom ni menar att det ger så väldiga förtjänster att vara ensamstående?Nej, de får naturligtvis sina bidrag därför att de har det besvärligtekonomiskt. Det är ju dessutom frågan om en individuell prövning. Även om detkan förekomraa felaktigheter i sådana sammanhang, får vi således utgå från har synat omständigheterna i de individuella faUen. Jag vill stryka under uttalande, att deresonemang som förekommit kan bli om de inte redan är det ett angrepp på deensamstående, på dem som redan har det besvärligt. Hur skall man annars tolkadet hela? I annat fall får man ju höja hela bidragsskalan för de gifta och desammanboende, och det kostar åtskUligt med pengar. Jag förmodar att moderatasamUngspartiet inte är så intresserat av att öka de statliga och kommunalabudgetarna med så stora utgifter. Jag vill aUtså för min del stödja familjen somsamlevnadsform och hoppas att den kommer att vara bestående, saratidigt får maninte i denna önskan trampa på andra kategorier, så att dessa inte får sin rättoch sina möjligheter att leva under någoriunda likvärdiga ekonomiska ochsociala förhållanden. Man kan naturligtvis diskutera äktenskapsstatistiken. Detär självfallet så att många unga människor sammanlever under former somur rättslig synpunkt, inte minst när det gäller barnens intressen, är mindrelyckade. Man frågar sig ibland om de riktigt har tänkt igenom den sidan avsaken, eftersom konsekvenserna för dem själva juridiskt kan vara ganskaingripande. Men jag undrar ändå om unga människor som tycker om varandra ochvUl leva tillsammans - jag talar nu om den helt dominerande delen av dem sätter sig ned med papper och penna och ser efter vad de vinner och förlorar påohka samlevnadsformer. Jag tror att det är andra faktorer som påverkar derasval i detta avseende. FruSUNDBERG (m) kort genmäle: Det ställdes en direkt fråga tiU mig. Men låtmig börja med att säga att jag önskar att det vore så som iKungälv sade, nämUgen att de unga inte gjorde dessa ekonomiska beräkningar. JagvUl bara hänvisa till det stora antal studerande kvinnor, som är medvetna om,att om de gifter sig med en förvärvsarbetande går de i många fall miste om sinastudiemedel och som därför föredrar att inte gifta sig. Men det intressanta och det som föranledde mig att begäraordet var frågan om de ensamstående. Här gäller det jag viU upprepa denmeningen - att inte trampa på andra människor. I fråga om de handikappade, somherr verkligen har mycket att göra med, kommer det ofta fram krav påsmå extra förmåner, t. ex. befrielse från skyldighet att betala TV-licens. Dåär svaret alltid nej, och det tycker jag är riktigt. Det gäller i stäUet att gede handikappade sådana ekonomiska förutsättningar att de själva kan göra sittkonsumtionsval. Det är precis den form av stöd som gäller för de handikappadesom jag önskar skulle gälla också för de ensamstående. Alltför ofta har man i debatten om de ensamstående glömtbort att det är två personer som är ekonomiskt ansvariga för barnen. Bidragsförskottenär beräknade att vara per barn. Det är ett löjligt litetbidrag som den förälder som inte handhar vårdnaden betalar. I stället tyckerman att samhället skall gå in med olika hjälpinsatser på flera olika håll subventionering av dagherasplatser osv. Vore det inte riktigare att följa denprincip som gäller för handUcappstödet, nämligen att föreskriva ett sådantbidragsförskott att den icke vårdande föräldern svarar för hälften avbarnkostnaden? Men raan vUl gärna bortse från det snsvaret, vad det nu kan beropå, och framställa den ensamstående kvinnan som ett aUtid beklagansvärtsocialfall som skall ha stöd på flera oUka områden. Visst gäller behovet av extra stöd åtskilliga av deensamstående föräldrarna och jag viU erinra om att jag i mitt anförande inte pånågot ställe berörde det mycket rättmätiga behovet av socialhjälp. Det var degenerella insatserna och utformningen av dem - observera inte höjden somdiskuterades. Så länge inte den andra föräldern fuUgör sin rättmätigaförsörjningsplikt eUer samhället i stäUet träder in blir det ett skevt förhållande. Om åtgärder mot diskriminering av äktenskapet HerrSVENSSON i (s) kort genmäle; Det är ju detta som är problemet, fruSundberg. Man försöker med generella åtgärder hjälpa de ensamstående, därföratt de kommer i en besvärlig situation när de skiljer sig. Då raåste samhälletträda in för att stötta upp dem. Man kan ju säga att detta är att diskrimineraäktenskapet. Om människor myglar - för att nu använda - och flyttar samman utan att tala om det för samhället, så får desamma förmåner som de haft sora ensarastående, och det blir mycket mer när debor tillsammans. Om man vUl privilegiera äktenskapet så som vill, måste man ju dra upp inkomsterna för dem som lever inomäktenskapet och dra ner dem för ensamstående. Om åtgärder mot diskriminering av äktenskapet Jag viU säga några ord med adress tUl ,eftersom hon talade om att de ensamstående har så stora disponibla inkomster.Hon anförde också ett exempel på att personer sammanlever men har två bostäder.Erfarenheten från socialhjälpen visar emellertid - och det var därför jag togfram statistiken - att det är dessa människor som har det mest besvärligt. Detmåste vara fel på resonemang och på grundförutsättningarna bakomhennes siffermaterial. () kort genmäle: Siffermaterialet är utarbetat av riksdagensupplysningstjänst och rör i det här fallet en på heltid förvärvsarbetandeförälder raed en taxerad inkorast på . Men det intressanta var vadherr i drog upp, nämligen utformningen av stödet till denensamstående. Om man ökar underhållsplikten låt oss säga att vi hade ettbidragsförskott på per barn - skulle den verkligt ensamståendemodern få en kraftig förstärkning. Men faktura är att det är just när det gällerunderhållsplikten mot barnet respektive bidragsförskottet som samhället harverkliga möjligheter att kontrollera om föräldrarna är sammanboende ellerinte. I första hand föreligger ju en underhåUsplikt från fadern, och manupplever att samhället får träda m och ge bidragsförskott till denverkligt ensamstående modern, men jag vågar påstå att fäder inte gärna går sålångt i sitt agerande att de låter samhället betala underhåll till ett barn medvars mor de praktiskt taget sammanbor. Om vi alltså kan bU ense om att läggastödet på den sidan kommer det verkligen dem som behöver det till godo. Än en gång: det är inte de verkligtbehövande den arbetslösa modern eUer den outbildade - som vi diskuterar här:det är utformningen av det generella stödet, inte höjden av det. HerrSVENSSON i (s) kort genmäle; Jo, , det är just vad vi håUerpå att diskutera. Det är summan av hela den kardemumma som talar ora. Om man skall gå på hans hnje hamnar man i den härsituationen. säger att hennes material är hämtat frånupplysningstjänsten och att det säkert är riktigt. Jag betvivlar inte det. Detfinns många sådana utredningar, som moderata samlingspartiet och andra hargjort. Men enstaka sifferberäkningar slår fel om raan sedan drar generellaslutsatser. Om uppgifter vore helt riktiga även som genomsnittskulle inte människor behöva gå tiU socialhjälpen i så stor utsträckning som defaktiskt gör. Jag är också på det klara med att det behövs sådanakontrollmöjligheter som det finns t. ex. när det gäller bidragsförskottet. Närtvå föräldrar flyttar samman efter att ha levat åtskilda skall myndigheterna fåkännedom om det så att de inte kan lura samhället. Vi kommer aldrig ifrån attsådana kontrollmöjligheter behövs. Det är brottsligt att bryta raot lagen i dethär avseendet precis som det är brottsligt att mygla raed skatten. Men herrBurenstam säger att vi inte skall ha några kontroUraöjligheter därföratt vi inte klarar av att tUlämpa dem. att manmåste ha en sådan kontroll, så att de bidrag som skall gå tiU ett bestämtändamål verkhgen gör det. i , och tidigare fruOdhnoff, har försökt göra gäUande att jag, när jag tog upp denna fråga, gjortmig skyldig till en attack mot de ensamstående. Det har jag mycket svårt attförstå. siffror, som hon fått frånupplysningstjänsten, är helt rUctiga; jag har sett motsvarande siffror ioffentligt utredningsmaterial. säger att de inte kan varariktiga; han säger att det finns andra siffror som pekar på att ensamståendehar det värst och de här siffrorna skuUe enligt hans mening peka åt andrahållet. Men är det inte på det sättet att familjepolitiskakommittén som jag tror att jag antydde i mitt första anförande gör en heltannan typ av beräkningar än dessa. Kommittén tittar på de genomsnittligainkomsterna för ensamstående; det är sannolikt arbetsinkomster, alltså inteinkomster raed tUlägg av olika bidrag. Och det är mycket möjligt att detgenomsnittet ligger lågt, men den här debatten gäller inte det utan den gäller:Skall det vara så att den som är ensamstående, när han kommer i denbelägenheten att han skuUe vilja gifta sig, finner att själva bidragssystemetär så utformat att det är ekonomiskt omöjligt att göra det? - Det är ett heltannat problem än det som gäller var den genomsnittliga inkorasten för helagruppen hgger i förhållande till den genomsnittliga inkomsten för andragrupper. Vi måste utgå från den enskUde individens belägenhet och inte frångenomsnittet, som i gör. Sedan vUl jag säga till och iKungälv att det problem som jag har tagit upp finns uppenbarligen.