prot · FV09127 · 1972-12-31 00:00:00 — Av dem var ca733 000 i fiänst. Den offentUga sektorns tillväxt medför att såvälstat som kommun bhr mycket stora arbetsgivare. Företagshälsovården regleras genom frivilligaöverenskommelser mellan parterna, i detta fall LO SAF via en överenskommelsefrån . För de kommunalanstäUda finns inte någon sådanöverenskommelse, vilket har lett till stark kritik frånKommunalarbetareförbundet. Sedermera har rikthnjer för företagshälsovården pådetta område utformats. har dock förbehållit sig rätten attensidigt ange hur riktlinjerna skall genomföras. Kommunalarbetareförbundetsöverstyrelse har vid sammanträde beslutat kräva kollektivavtal förföretagshälsovården. MeUan och de statsägda företagen finnsen överenskommelse om företagshälsovård. Formerna för företagshälsovård finns preciserade dels i defrivilliga överenskommelserna, dels i propositionen 1971, där ocksåläkarresursernas tilldelning anges - 45 läkare med fullständig utbildning iföretagshälsovård och 45 tjänster utan särskild företagshälsovårdsutbildning.Propositionen grundas på en utredning som utförts av . Ipropositionen slås fast att företagsläkarfiänster skaU kunna inrättas utanreglering via . Däremot föreslog man socialstyrelsensgodkännande för inrättande av läkartjänster vid vårdcentral eller läkarstationför öppen vård, om det även där skulle bedrivas Ändring i sjukvårdslagstiftningen, m. m. För att samordna de olika intressenternas behov avföretagshälsovård tiUsatte Kungl. Maj:t i mars 1971företagshälsovårdsdelegationen. Krav om en sådan delegation hade tidigare framförtsdels i företagshälsovårdsutredningen, dels i parternas överenskommelse.Delegationen har inga beslutandemöjligheter utan är ett kontakt- ochsamrädsorgan med uppgift att åstadkomma ett ändamålsenUgt utnyttjande avtillgängliga läkarresurser samt att svara för samordning och samverkan medsamhällets sjukvård. Vidare skall man ange riktlinjer för utbyggnad avföretagshälsovårdens läkarresurser. Problemen kan alltså bli följande: För de kommunalanstäUdakommer möjligheterna att inrätta företagshälsovård att begränsas, om förslagettill ändring i sjukvårdslagens 31 § enligt proposition 104, som vi nubehandlar, strikt skulle innebära godkännande av företagshälsovårdensläkartjänster. På den privata sidan finns alltså inte motsvarande reglering.Det andra problemet är då att tidigare också ställt signegativt till en utveckling av företagshälsovården inom kommunerna viaöverenskommelser. Låt mig försöka illustrera vad som kan hända. En radprivata företag och kommunen går tillsammans och inrättar enföretagsläkarcentral. Vid denna företagshälsovårdscentral kan läkare anställasutan godkännande av . Skulle däremot kommunen som arbetsgivarevilja inrätta en företagsläkarfiänst och erbjuda andra företag ikommunen möjlighet att få del av denna verksamhet, måste kommunen erhållagodkännande av för denna form av företagshälsovård. Det finnsalltså skäl att vid författandet av tillämpningsföreskrifter till lagen försökase till att kommunen som arbetsgivare inte behandlas annorlunda än andraarbetsgivare. Utvecklingen av företagshälsovården begränsas avtillgången på läkare. Vi har 82 företagshälsovårdscentralerinrättade sedan LO-SAF-överenskommelsen kom till, vilket antyder att näringslivetinte dragit till sig mer än det anvisade antalet läkare. Däremot har ingen avde 45 tjänsterna utan företagshälsovårdsutbildning, som anvisades ipropositionen 23 är 1971, utnyttjats via landstingen, vilket är ganskaanmärkningsvärt, då den formen syftade just till att fånga in de små ochspridda företagen och utredningen tryckte särskilt på samhällets ansvar förjust dessa grupper. Jag har endast velat peka på de problem somfinns när det gäller utbyggnaden av företagshälsovården för speciellt dekommunalanställda. Det vore, enligt min mening, olyckligt om de svårighetersom de anställda möter skulle ytterligare kompliceras genom tillämpningen avden lagändring som behandlas i propositionen 104. Enligt vad jag erfaritöverväger man emeUertid i departementet att inom ramen förtillämpningsbestämmeiserna införa en allmän dispensregel som kan tillgodose desyften jag här tagit upp. Jag hälsar detta med tillfredsställelse och tror attdet kommer att vara till gagn för utbyggnaden av den kommunalaföretagshälsovården. HerrOLSSON i (s): Det kanske är något djärvt av en nykammarledamot att gå in i den här kvalificerade debatten, men jag antecknademig när gång på gång gick till storms mot självatillsättningsförfarandet i fråga om AT-läkarna. Jag tycker att det kanskefinns anledning att än en gång påminna om attLandstingsförbundets och samrådsgrupp i AT-läkarfrågor varitenig om att AT-läkarna skall tillsättas enligt gängse principer påarbetsmarknaden. Mot detta system har som framhållits tidigare under debatten vissa medicine kandidater reagerat, och förslag har framförts om ett centraliserattUlsättningsförfarande, eventuellt efter lottning. Låt mig peka på ett enda exempel jag skall ta det frånmitt hemlän. Erfarenheterna från höstens tillsättningar av AT-läkare hemma iVärmland är följande. Av 16 AT-läkaretjänster har 13 kunnat besättas, ochlandstinget har även erhållit bekräftelse på att de som utsetts antarförordnande som AT-läkare. Av återstående 3 tjänster beräknas 1 tjänst kunnabesättas i början av . Däremot är det mera tveksamt huruvidaåterstående 2 tjänster kan besättas. Anledningen till det är att samtligaläkare som avlägger läkarexamen söker AT-tjänstgöringunder . Sifferuppgifter härom är osäkra, men cirka 440 beräknasavlägga läkarexamen i böfian av 1973, och av dessa torde endast cirka 300efterfråga AT-tjänstgöring . Vi bedömer hemma i mitt landstingsområde höstenstillsättningar av AT-läkare som ett klart markerat nytillskott för att avhjälpaden rådande läkarbristen vid normalsjukhusen i vårt län. Erfarenheterna frånVärmlands län är aUtså, som jag här har sagt, helt positiva, och min bestämdauppfattning är att det inte finns någon som helst anledning att i nuvarandeläge förändra tiUsättningsförfarandet. Det synes i stället vara lämpligt attunder något eller följa den verksamhet som finns och därefter vidtaerforderliga justeringar. Den uppfattningen delas av ochsjukvårdshuvudmännen, och därför är det litet märkUgt att härhar agerat sä starkt i denna fråga. Ändring i sjukvårdslagstiftningen, m. m. HerrANDREASSON (c): Vid socialutskottets behandling avpropositionen 104 har representanter i utskottet, som framgår avhandlingarna, i stort sett kunnat biträda propositionen. Det föreligger därföringen reservation från vår sida. Del är klart att man kan sätta frågetecken angåendeutfaUet av vissa föreslagna åtgärder, men hur de kommer att omsättas ipraktiken vet vi ju ingenting om. Det är inte givet, och knappast hellertroligt, att utfallet av vissa här relaterade åtgärder blir så negativt som manpå en del håll befarar. Jag är övertygad om att landstingen kommer attgenomföra denna reform på bästa sätt och göra vad på dem ankommer. Det liggerhelt enkelt i landstingens intresse att så sker, eftersom de som här skallgenomgå praktikutbildning ju kommer att utgöra stommen ilandstingens verksamhet inom sjuk- och hälsovården. Jag vill därför uttala mintillfredsställelse över den decentralisering som skett när det gäller 9 protokoU 1972. Ändring i sjukvårdslagstiftningen, m. m. tiUsättningsförfarandetoch som ligger helt i linje med de strävanden mitt parti har gjort sig tillförespråkare för. Därför tror jag också att de farhågor som har förts fram frånvissa medicine studerande är i hög grad överdrivna. När det gäller frågan huruvida antalet AT-tjänster blirtillräckligt för att bereda samtliga studerande dylik tjänst vill jag barahärmed nämna de erfarenheter jag haft i mitt landsting. Där måste vi skära nedantalet AT-fiänster, eftersom antalet sökande inte var tUlräckligt för attbesätta dem alla. Vi har alltså där samma erfarenheter som i Edanehär givit uttryck åt. Därför ber jag, fru talman, att få yrka bifall tillsocialutskottets hemställan i förevarande betänkande nr 37. Till slut vill jag också, fru talman, instämma i detackord som socialministern här riktade till provinsialläkarkåren. Den kårenhar utfört ett intresserat och hängivet arbete ute i bygderna, som har betyttmycket för landets sjuk- och hälsovård. Jag tycker därför att det tacket ärmycket välbefogat. i (fp): Jag skall fatta mig mycket kort. Kurorterna , och är genom de nyahuvudmännens begränsade ekonomiska resurser i farozonen. Den verksamhet sombedrivs vid dessa institutioner är till stort gagn för väldigt många människorsom plågas av reumatism. Med tanke på de få hjälpmöjligheter som dessa sjukahar vore det en stor olycka om de inte hade den hjälpen i fortsättningen. Ochmed tanke på landstingens ansträngda ekonomiska läge anser jag de berördakurorternas verksamhet vara i stor fara. Jag yrkardärför bifall till reservationen 6. Överläggningen var härmed slutad. Propositioner gavs på bifall till dels utskottetshemställan med godkännande av utskottets motivering, dels utskottetshemställan med den ändring i motiveringen som föreslagits i reservationen nr 1av herrar Carlshamre och , och förklarades den förra propositionen varamed övervägande ja besvarad. Propositioner gavs pä bifall till dels utskottetshemställan, dels reservationen nr 2 av och , ochförklarades den förra propositionen vara med övervägande ja besvarad. Propositioner gavs på bifall till dels utskottelshemställan, dels reservationen nr 3 av m. fl., och förklaradesden förra propositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedan votering upplästes och godkändes följande voleringsproposition: Den som vill att kammaren bifaller socialutskottets hemstäUan i Nr 127 Ändring i sjukvårdslagstiftningen, m. m. betänkandetnr 37 punkten C röstarja, den det ejvill röstar nej. Vinner nejhar kammaren bifallit reservationen nr 3 av m. fl. Vid omröstning genom uppresning förklarades flertalet avkammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Då begärderösträkning verkställdes votering med omröstningsapparat. Denna omröstning gavföljande resultat: () och frökenEliasson (c) anmälde att de avsett att rösta nej men av misstag nedtrycktja-knappen. Punkterna D och E Kammaren biföll vad utskottet i dessa punkter hemställt. Propositioner gavs på bifall till dels utskottets hemstäUan,dels reservationen nr 4 av , och förklarades den förra propositionenvara med övervägande ja besvarad. Sedan begärt votering upplästesoch godkändes följande voteringsproposition: Den som vill att kammaren bifaller socialutskottets hemställan i betänkandetnr 37 punkten F röstarja, den det ejvill röstar nej. Vinner nejhar kammaren bifalht reservationen nr 4 av . Vid omröstning genom uppresningförklarades flertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Dåherr begärde rösträkning verkställdes votering med omröstningsapparat.Denna omröstning gav följande resultat: Punkterna G - M Kammaren biföll vad utskottet i dessa punkter hemställt. Propositioner gavs på bifall till dels utskottetshemställan, dels reservationen nr 5 av herrar Carlshamre och , ochförklarades den förra propositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedanherr Carlshamre begärt votering upplästes och godkändes följande voteringsproposition: Ändring i sjukvärds-lagstiftningen, m.m. Den som vill att kammaren bifaller socialutskottets hemställan i betänkandetnr 37 punkten N röstarja, den det ejvill röstar nej. Vinner nejhar kammaren bifalUt reservationen nr 5 av herrar Carlshamre Vid omiöstning genom uppresningförklarades flertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Dåherr Carlshamre begärde rösträkning verkställdes votering medomröstningsapparat. Denna omröstning gav följande resultat: Propositioner gavs på bifall till dels utskottets hemställan,dels reservationen nr 6 av hertar Carlshamre och , och förklarades denförra propositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedan votering upplästes och godkändes följande voteringsproposition: Den som vill att kammaren bifaller socialutskottets hemställan i betänkandetnr 37 punkten O röstarja, den det ejvill röstar nej. Vinner nejhar kammaren bifalUt reservationen nr 6 av herrar Carlshamre Vid omröstning genom uppresningförklarades flertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Dåherr Carlshamre begärde rösträkning verkställdes votering medomröstningsapparat. Denna omröstning gav följande resultat: i (c) anmäldeatt han avsett att rösta nej men av misstag nedtryckt ja-knappen. Propositioner gavs på bifall till dels utskottetshemställan, dels reservationen nr 7 av , och förklarades den förrapropositionen vara med övervägande ja besvarad. § 2 Enutredning angående dödsbegreppet Föredrogs socialutskottetsbetänkande nr 38 om en utredning angående dödsbegreppet. I detta betänkande behandladesmotionen 1972:671 av i m.fl. (m) vari hemställts attriksdagen hos Kungl. Maj:t skuUe anhålla om en snar utredning av dödsbegreppet. Utskottet hemställde att skulle avslå motionen1972:671. i (m): Det gäller här en allvarlig fräga, nämUgenkriterierna på dödstillståndet. Det vore frestande att vänta ett slag tillskammarens ärade ledamöter har flyktat från frågan om döden och satt sig isäkerhet utanför plenisalen. Frågan om döden borde annars kunna intresseravarje levande själ, tycker jag. De hittillsvarande accepterade kriterierna pådödstiUstånd, som anknyter tiU hjärtverksamhetens och andningens upphörande,kan självklart inte längre i alla fall vara relevanta. Vi vet att hjärta ochlungor efter stiUestånd i vissa fall kan bringas till ny verksamhet. Vi vetockså att dessa organ med viss framgång kan utbytas i speciella fall. Det finnsskäl att anta att transplantationstekniken kommer att utvecklasavsevärt. Tanken att bland dödskriterierna också inräkna den totalahjärninfarkten är inte ny utan har, som framgår av handlingarna, debatteratsvid flera tillfällen. Men det nya och avgörande i sammanhanget är att mannumera helt klart kan diagnostisera den totala hjärninfarkten. Parentetisktbör jag kanske säga att begreppet hjärndöd är olyckhgt valt. Det bör användasbara som ett arbetsnamn. Det är här fråga om en verklighet, som reellt inteskiljer sig från vad man alltid har förknippat med begreppet död. I utskottets betänkande redovisas olika metoder för hurman skall diagnostisera den totala hjärninfarkten. För det första är det denneurologiska undersökningen av högre hjärnfunktioner samt avhjärn-nervsreflexer och hjärnstamsfunklioner. För det andra är det elektro-encephalografin,som ger besked om hjärnbarkens elektriska aktivitet. För det tredje är det dencerebrala angiografin, som anger huruvida hjärnans blodförsörjning är avbruteneller ej. Dessa metoders tillförlitlighet redovisades vid ettsymposium , varvid experter från de nordiska länderna deltog.Detta anför också utskottet. Något helt avgörande och nytt har aUtså inträffat sedansocialstyrelsen diskuterade dödsbegreppet i sin promemoria till Kungl. Maj:t ifebruari 1969 i samband med förslaget om transplantationslag. Då hesiterade manav naturliga skäl, eftersom säkerhetskravet inte var helt tillgodosett. Meneftersom man nu kan diagnostisera den helt irreversibla hjärninfarkten, måstealla försök till rehabiliterande vård vara helt meningslösa för patienter medsådan hjärninfarkt. Det visarsig också - jag refererar tiU professor på Sahlgrenska En utredning angående dödsbegreppet sjukhuseti - att dyhka patienter som blir föremål för intensiwård drabbas avhjärtstillestånd efter - upp till få veckor.Denna vård är alltså bara ett sätt att dölja döden någon . Trots det nya läge som frågan befinner sig i hänvisarutskottet fill promemoria av 1969, vari socialstyrelsenframhåller att "frågan om införande av hjärndödsbegreppet saknar betydelseför frågan av avbrytande av medicinsk behandhng, eftersom denna fråga alltidmåste bedömasfr.in fall till fall------- ". Resonemanget är med förlov sagt dimmigt,och pekar i sin ledare i nr 34 bl. a. på "desvårigheter som skulle uppkomma om man avvisade hjärndödsbegreppet men ändåhävdade att läkarna vore berättigade att avbryta t. ex. enrespiratorbehandling". Här behövs verkligen rena linjer både för patientens skulloch för läkarens. Fasthåller man vid det traditionella dödsbegreppet, kan maninte låta läkaren handla som om hjärndödsbegreppet vore accepterat.Jag föreställer mig också att läkarens rättstrygghet kräver rena hnjer ochklara gränser. Förvisso kan man anlägga en humanitär aspekt på den totalahjärninfarkten som dödskriterium. Rätten att få dö på ett värdigt sätt ärbetydelsefull för både patienter och anhöriga. Jag tänker också på de mångamöjligheter att bärga andras liv som med nuvarande dödsbegrepp förhindras.Transplantationskirurgin befinner sig uppenbarligen i en återvändsgränd. Mängavärdplatser och behandlingsresurser upptas nu av reellt döda, som emellertidskulle kunna hjälpa andra tiU liv och hälsa. Jag vet att utskottet inte ställer sig negativt tUl enändring, men man hänvisar dels till de överväganden som görs inomsocialstyrelsen och i den här frågan, dels tUl deundersökningar som utförs av piofessor pä angåendeproblemen kring obduktionen. Den senare hänvisningen är uppenbarligen inte avnågot värde, eftersom professor till mig har sagt att den undersökninghan håller på med inte på minsta sätt har med denna sakfråga att göra. Att taden undersökningen till intäkt för att hävda lämpligheten av att vänta tillvåren 1973, när han beräknas lägga fram sina rön, är alltså värdelöst. Vad beträffar utredningsarbetet inom socialdepartementetkan man befara att det tar tid - man har håUit på ända , och detsymposium som jag nämnde hölls 1970, då refererade medicinska fakta lades påbordet. Ingenting har skett . Det är klart att frågan av många anledningar är känslig.Därtill kominer att den ingalunda bara är en rent medicinsk fråga, även omdenna självklart är den viktigaste. Det finns emellertid en rad aspekter som börkomma med i bUden utöver de rent medicinska, och utskottet anför självt en radproblemkomplex som hör dit jag hänvisar till s. 9, andra stycket. Där anföresaUmänhetens inställning, frågan huruvida det behövs lagreglering eller omdödsbegreppet är en intern medicinsk fråga, juridiska konsekvenser och behovetav kvahficerad teknisk utrustning. Man skulle vilja tillägga att frågan också har en etiskoch religiös sida, som man inte får bortse från. När första lagutskottet 1967behandlade en hknandemotion tog man upp också dessa synpunkter, vilket socialutskottet underlåtitden här gången. Vi motionärer menar att det finns anledning till attfrågan om dödsbegreppet bUr föremål för en skyndsam utredning och inte enbartinom . Utredningen bör vara allsidig och ske i ett sammanhangdär alla dessa aspekter kan komma till sin rätt. Därför yrkar jag, fru talman,bifall tUl motionen 67 1, som väckts av mig m. fl. En utredning angående dödsbegreppet I detta anförande instämde (). i (s): Med hänsyn till att denna fråga är underövervägande och tiU att man inte skulle nå snabbare resultat, om ett förslag omytterligare en utredning tillsattes, yrkar jag bifall till utskottetshemställan. i (m): Det är lätt att svara på det sättet, herrKarlsson i . Därmed kommer man undan kvickt och lätt. Om hört pä vad jag sade, hade han förstått att jag ansåg det vara angelägetatt frågan utredes inte bara inom . Vi menar att även alla andraaspekter bör komma till sin rätt, t. ex. den etisk-religiösa aspekten. Den ärviktig, ty det gäller att ha förankring i opinionen och folket när man införett nytt dödsbegrepp. i (s): Jag lyssnade mycket noga på vad , men det förändrar ingenting i min bedömning, utan jag vidhåller yrkandetom avslag på kravet om en utredning. Hert i (m): Det är svårt att föra en sakUg diskussion medherr Karisson i . Jag anser nog att han borde kunna säga något omhuruvida de väsentliga aspekterna pä denna fråga kan beräknas bli behandladeockså inom . Från etisk-religiös synpunkt kan jag för min delinte känna minsta aversion mot ett dödsbegrepp, som anknyter till totalhjärninfarkt. Om man med sitt fattiga liv till och med i det läget då man reelltär död kan bidra till att ge liv och hälsa åt en hdande medmänniska, måstedetta framstå som en fantastisk förmån. Synpunkter av det slaget bör inteförtigas i en utredning. Hert i (s): Allt vad är värdefuUt att lyssna till, men frågan är av otroligt känslig ochsvårbemästrad natur. Jag tror inte att man kommer problemet närmare eller kanlösa det snabbare enligt det förslag som åberopar. Skulle man gå inpå en diskussion av denna fråga, är jag rädd att både och jagskulle gå bet, därför att den har så många aspekter, vUka man sannerligen inteklarar av i en riksdagsdebatt. Överläggningenvar härmed slutad. Propositioner gavs på bifall tiU dels utskottetshemställan, dels motionen nr 671 av i m. fl., och förklaradesden förra propositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedan iMalmö begärt votering upplästes och godkändes följande voteringsproposition : Den som vill att kammaren bifaller socialutskottets hemställan i betänkandetnr 38 röstarja, den det ejvill röstar nej. Vinner nejhar kammaren bifalht motionen nr 67 I. Vid omröstning genom uppresningförklarades flertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Däherr i begärde rösträkning verkställdes votering medomröstningsapparat. Denna omröstning gav följande resultat: Föredrogs socialutskottetsbetänkande nr 39 i anledning av motion angående individens okränkbarhet. Som författare tiU motionen 24, om individensintegritet och de hot som eventuellt kan uppkomma genom den medicinskaforskningens framsteg, har jag givetvis med stor spänning väntat på vadsocialutskottet och även kammaren skaU säga om de frågor jag där tar upp.Det är nämligen oerhört viktiga frågor men också sådana som det knappast ännufinns några institutioner för att behandla. Jag vUl då först säga, fru talman, att jag är glad överatt motionen blivit så seriöst behandlad som den bhvit, och det har varitytterst intressant att läsa remissutlåtandena. Jag kan också förstå attutskottet helst inte vill ta i denna ohanterliga fråga själv, utan överlåter åtsocialstyrelsen att eventueUt, om den så finner lämpUgt, tUlsätta någon bevaka frågorna. Fyra medlemmar av utskottet har undertecknat ettsärskUt yttrande, där de förutsätter att en sådan nämnd inrättas och att denfår en vid sammansättning, en förhoppning som jag givetvis varmt mstämmer i.Det kommer snart att visa sig om en sådan nämnd bhr tillräcklig eller inte. Jag vUl nu endast ge de myndigheter, som har att ta vidareställning i denna fråga, några ord på vägen. För det första ett citat från dendoktor , G, i , vars experiment med att befrakta mänskligaägg utanför livmodem och sedan plantera in dem i moderns eller annan kvinnasUvmoder hör tUl de mera uppseendeväckande på det här området. Han skriver i eni fjol utkommen bok: "Varje steg i den kliniska forskningen måsteifrågasättas, och man måste se noga tUl att den har något med samhällets behovatt göra, och inte bara fortsätter av egen fart. Jag tror att de problem, somuppstår genom studier i den mänskliga fortplantningen eller i dess kontroU,utgör de viktigaste etiska och sociala frågeställningarsom möter oss ," Jag vUl vidare med kammarens tUlåtelse citera vadnobelpristagaren , sade åt ett amerUcanskt kongressutskott närman frågade honom vad som skulle bU följden när sådana äggtransplantationer förförsta gången lyckades. Han svarade: "Då bryter helvetet löst," HantUlade: "Om vi inte tänker på den här saken , kommer vi plötsligt en dagatt upptäcka att vi inte har kvar nägon möjlighet tUl ett fritt val," Denna specieUa form av experiment är bara en, men en av demera långt framskridna, vars sociala konsekvenser jag anser att vi bör tänka påi förväg. En annan typ av experiment nämndes på ett stressforskar-mötei , där den amerikanske professorn sade att "det äringen tvekan om att kvinnor kommer att få möjlighet att föda exaktakopior av sig själva", dvs, s, k, klonerade människor. Redan förra höstenkrävde nobelpristagaren vid ett forskarmöte i lagstiftningsom begränsar forskningen på denna punkt.