prot · FV09133 · 1972-12-31 00:00:00 — Att de tomma lägenheternadärutöver är stora och dyra gör ju inte saken bättre, det är bara ytterligareett uttryck för att man har byggt fel. Sedan berjag att få tacka för förklaringen beträffande Jag kan nog inte underlåta att beteckna den som någotkrystad. Och den blir krystad, , när man bygger ett konkrethandlande på något som långt ifrån kan kallas för principieU grund. Det brukarväl annars vara en strävan från sida att just utgå från denprincipiella synen. Det gör Ni verkligen inte här. Regeringen tycks ha gjortdetta. () kort genmäle: tycker inte rUctigt om att man ien riksdagsdebatt drar in frågan om vilka slags hus som skaU byggas, för det ären planfråga som vi här inte har att göra med. Om man ser saken strUctformellt, är det klart att har rätt, men det blir ju lite poänglöst.Statens inflytande över hur mycket det skall byggas, hur byggandet skallfördelas på län osv., är mycket stort. Vad jag försökte resonera om i mitt anförande var detförhåUandet att genom att vi under praktiskt taget hela efterkrigstiden som enkonsekvens av den statliga bostadspolitiken haft en överefterfråganså har konsumentens inflytande haft svårt att göra sig gällande. Situationenhade varit en annan om vi hade haft en köparens marknad i stället förUteslutande en säljarens marknad, som vi nu har haft. I och med att det helatiden har funnits en överefterfrågan folk har stått efter åroch tagit det som erbjudits när det har kommit ett erbjudande har de som haft ansvaret för produktionens utformning inte varit lyhörda för t.ex. folks önskemål att fä bo i raarklägenheter i stäUet för i mer eller mindrehöga flerfamiljshus. Denna situation är en konsekvens av den statligabostadspolitiken. Dessutom ger vi vissa anvisningar från riksdagenom fördelning mellan småhus och övriga slags hus. Det har naturligtvis ocksåsin betydelse i det här sammanhanget. Bostadskonsumenternas önskemål har intekunnat tUlfredsstäUas. Andelen småhus är uppenbarligen mycket för låg iförhållande till den egentliga efterfrågan. Det är detta sammanhang jag vUl betona. Vi kan faktisktinte smita ifrån det här ansvaret så lätt som vUl göra genom attsäga att det är kommunerna som sköter planfrågorna och bestämmer om det skallbyggas höga eller låga hus, flerfamiljshus eller småhus. Vi har ett viktigtansvar också i detta avseende. Beträffande hyrornas höjd frågar : Vad är detman jämför med, vad är det som hyrorna är höga i förhållande till? Det ärriktigt att hyreshöjningarna kanske har varit något lägre än reallönestegringen- jag har inte några siffror aktuella, men jag godtar påståendepå den punkten. Men vad som är intressant är att se hur mycket man har kvar attbetala hyra med efter skatt. Det är också intressant att se boendekostnaden iförhållande till konsumentprisindex, och det är ett faktum att boendekostnadenhar stigit snabbare än konsumentprisindex. (vpk) kort genmäle: sade beträffande hyrornas höjdatt människorna uppfattar hyrorna som höga. Det är nog rätt naturligt att man uppfattar dem som höga om man har med i bilden de stora Åtgärder för ökad bostadsförbättrings-verksamhet m. m. Åtgärder för ökad bostadsförbättringsverksamhet m. m. hyreshöjningarsom har skett, inte minst de hyreshöjningar som vi har fått från den 1 oktoberi år och de hyreshöjningar som i många fall kommer . Även om detinte finns någon samlad bUd av dessa hyreshöjningar ännu, så är det klart attdet i de allra flesta fallen handlade om hyreshöjningar från omkring 500 kronorper år och lägenhet tUl och lägenhet eller mera.Och ora man då till detta lägger att hyrorna i nyproduktionen under de senaste1015 åren har fördubblats, så är det nog inte bara så att folk uppfattarhyrorna som höga, utan de är höga och de har blivit höga, också - som herrUllsten sade - i förhållande till konsumentprisindex. Det finns mig veterligt två stora poster som har stigitmera än andra, och det är maten och hyrorna. Det är faktiskt på det sättet,, att hyrorna har stigit mera än priserna på de flesta varugrupper,och hyrorna inte bara uppfattas som höga utan de är för höga. Det är det somhar fått sitt uttryck i den reaktion .som vi har kunnat märka frånhyresgästernas, från hyresbetalarnas sida . Sedan använde någon formulering om attmarknaden skuUe börja bli mättad på goda bostäder. Jag håller inte med om det jag tycker att det resonemanget blir tillämpligt först den dag då dehundratusentals människor i det här landet, som saknar egen bostad eller bor iundermåliga bostäder, har fått sin bostadsfråga ordnad. Först då kan man börjadiskutera frågan om denna "mättnad". HerrBERGMAN (s) kort genmäle: Det blir väl inte tid till att bemöta alltdet som senast tog upp - kanske vi kan återkomma till det i vår dådet finns ett annat underlag för en diskussion om vilken beteckning man skallanvända. Jag använder ordet mättnad. Jag är medveten om att det kan gefelaktiga associationer, men jag tror att min beskrivning ändå hade täckning. Beträffande hyresnivån rinner mig en sifferserie i minnetsom jag såg och där en jämförelse gjordes just mellan nyproduktionshyrornaoch konsumentprisindex fram tUl . Det visar sig att det var exaktsamma kostnadsstegring för hyressättningen den var åren 1967-1971när det gäller kvadratmeterpriset. är lägenheterna i nyproduktionen någotmindre än i den tidigare produktionen, och då blir öknuigen , mendet rör sig alltså om en mindre lägenhet. För var emeUertidstegringen som sagt exakt lika. Sedan kan man välja andra perioder, raen dessasiffror rann mig i minnet. man gör jämförelser med konsumentprisindex och, somherr gjorde, räknar ifrån det som vederbörande betalar i skatt jämförelsen avser alltså då vad de har att betala med - blir bilden en annan.Men då måste man också föra in vad de får i bidrag. Då blir det ytterligare enförändring. Men det kan naturligtvis vara intressant att göra sådanahär jämförelser, och vi får kanske tillfälle att återkomma också till densaken. Men jag har poängterat att människorna uppfattar hyrorna som höga, ochjag betonar att jag inte tycker att hyrorna är låga, utan det måste göras storaansträngningar för att ytterligare pressa ned hyresnivåerna och öka betalningsförmåganhos många människor för att de skall kunna bo bättre än de gör. Men jag tyckerändå att debatten borde ha en annan balans. resonemang om statlig dirigering hållerinte, därför att staten lägger sig i volymen men lägger sig inte i hustyperna,och det är inga preferenser som ges härvidlag. Ges det preferenser är det försmå hus och inte för flerfamiljshus - den saken är alldeles klar. Till vill jag bara säga några ord om denSIFO-undersökning han refererade till. I den undersökningen ställdes frågan:Vill ni för en fyrarumslägenhet betala , som det kostar i en villamed de gäldränteavdrag som får göras, eller som det kostar iflerfamiljshus utan gäldränteavdrag? Då svarar naturligtvis de tUlfrågade: Allright, då vill jag bo i villa, inte i bostadsrättslägenhet eller i hyreshuset.Det är ju alldeles klart. Men en sådan marknadsundersökning har ju ingentingmed en social värdering att göra. Det är en kommersieU bedömning, som bådefrågaren har bakom sig när han framställer frågan och svararen när han svararpå frågan. Slutligen var det inte alldeles fel när mig som en person som gärna lägger principiella synpunkter påfrågorna. Och det var just det som föranledde mig att vara med på denkompromiss där vi förde undan det principiella resonemanget om lånegränsernaför de olika kategorierna av företag och löste frågan praktiskt. Företagen ficksina pengar, men de gamla principerna är kvar. Åtgärder för ökad bostadsförbättrings-verksatnhet m. m. HerrULLSTEN (fp) kort genmäle: Jag tycker att det senaste sättet att läggaupp diskussionen om de höga hyrorna är bättre än det sora användetidigare. Det väsentliga att slå fast är ju ändå att hyrorna är höga, och attdiskutera vad som kan göras för att pressa ned dem. Det är viktigare än attfilosofera över om det är rätt uppfattat av konsumenterna när de tycker atthyrorna är höga. Jag tror det skulle vara mycket lätt att få belägg för attmånga raänniskor har svårt att klara av hyran. Sedan vet jag, , att vi inte här bestämmer hurhusen skall se ut. Men bestämmer över bostadsbyggandets volym, alltsåhur mycket som skall byggas totalt, och det inverkar bl. a. pä i vilkenutsträckning konsumentsynpunkterna kan göra sig gällande. När man har en såhårt reglerad marknad som fallet är, så blir det på det sätt som jag beskrev imitt förra inlägg och även i mitt anförande. Vi har haft en situation, därbostadsproducenterna i stort sett har bestämt allting och konsumenterna harfått vara glada för vad de lyckats komma över i bostadsväg. Man har inte klaratatt bygga så som människor vill bo. Det tycker jag alltjämt kvarstår som enmycket allvarlig invändning mot den bostadspolitik som förts . Det var också därför som jag sade att jag tycker det är ettsundhetstecken att vi nu har börjat få en viss balans, som visar sig däri attvi har ett antal tomma lägenheter. Bostadsföretagen, både privata,allmännyttiga och kooperativa, har svårigheter att få lägenheterna uthyrda,medan det tidigare alltid var bostadskonsumenterna som har haft svårigheter medatt få tag på en passande lägenhet. En sundare marknad är sålunda på väg. Åtgärderför ökad bos tadsförbättringsverksamhet m. m. HerrWENNERFORS (m) kort genmäle: I detta fall gäller det inte principerna,. Jag har en känsla av att det brukar göra det, när ståndpunkt. Ofta utgår han från en principiell syn. Men när det gällerföretaget är det tydligen inte fråga om någon princip. HärgäUer det att komraa runt ärendet på enklaste sätt. Här gäUer det bara attfatta beslut om att ge vederbörande ett lån på . Den härgången var sålunda inte alls principiell. Sedan är det väl också litet väl oklokt av inte lyssna tUl vad SIFO-undersökningen säger, eftersom vi ju har fått såmånga andra uttryck för att raänniskor vUl bo nära marken. Och det är ettmisstag att tro att det enbart beror på skattefrågan. Det är andra orsaker somdär spelar in, orsaker som är mera djupgående än vad kanske tror. Slutligen vore det väl beklagligt om och bostadsministernhar olika ståndpunkter även i denna fråga. Om jag fattade rättskulle det egentligen inte alls finnas några starkare önskemål hos människornaatt vi slutade med att bygga höga hus i den svarta eller den grönaasfaltmiljön. Statsrådet har emellertid inte sagt något annat under det senastehalvåret än att vi nu skall gå över till att bygga markbostäder. () kort genmäle: Detta är märkligt! Jag har år idenna kammare och i de andra kamrarna - jag har tUlhört båda tvä - sagt attmänniskorna så långt möjligt skall ha valfrihet när det gäller att avgöra vUkenbostadsform som passar dem och att kommunerna skall planera efter sinainvånares önskemål; vi skall inte lägga oss i det. Men det är precis vadherrarna vUl göra: dirigera och styra! Vi säger: Valfrihet så långt sommöjligt; det är kommunernas sak att bestämma. försökte ge sken av att jag skulle hagjort någon värdering av olika bostadstyper. Jagtycker att människorna skall få välja fritt. Om SIFO-undersökningen kan jag sägaatt jag är nyfiken på den. Det var aUtså ett entreprenad- och bankanknutetprojektbolag som med byggforskningsmedel fick göra den utredningen. För över ettår sedan publicerades med stora rubriker undersökningsmaterialet om villighetenatt bo i småhus, vUket ju är fördelaktigare ju högre inkomster man har. Menännu, efteråt, har vi inte fått grundmaterialet förundersökningen, och ännu är den inte tryckt, trots att man harbyggforskningspengar att tillgå. Jag är mycket nyfiken på det materialet, herrWennerfors, Jag vet inte varför det dröjer. HerrLINDKVIST (s): Frågan om den högre lånegränsen för AB Stadsfastigheterhar berörts tidigare i debatten. Bakgrunden till att denna fråga ånyo kommerupp i är ett förslag i proposition 124 där inrikesministern gårföretaget tUl mötes och förelägger ett förslag om en höjnmg avbostadslånen från av låneunderlaget, dvs. ipraktiken 95-procentiga statliga lån. Så sent som under vårriksdagen harriksdagen - de enda som röstade för var avslagit en begäran meddelvis samma syfte. Sedan jag bland många andra socialdemokrater hämtat migfrån den första förvåningen över förslaget i propositionen yrkade jag i motion1838 avslag på den föreslagna höjningen av lånegränsen. I detta sammanhangskall jag helt kort konstatera att civilutskottets ledamöter -naturligt nog medundantag av - också kom till slutsatsen att den begärda höjningenåtminstone och med hänsyn tiU pågående utredning inte kunde bifallas. i sade i sitt inlägg att när detgällde AB Stadsfastigheter så var utskottet i stort sett enigt, fastän en delvalde en annan konstruktion; utskottet sade nej till en höjning av lånegränsen,och det var det väsentliga i utskottets ställningstagande. Jag vill passa på tillfälletatt uttala min belåtenhet med civUutskottets ställningstagande i denna fråga. Jag vill också passa på, om inte annat så för ordningensskull, att påmmna kammaren om de diskussioner som fördes i vid ivarje fall två tUlfällen och som då avsåg en höjning av bostadslånenför kooperativt bostadsbyggande till av låneunderiaget. Förstavslogs en socialdemokratisk motion raed motiveringen att frågan var underprövning i boendeutredningen. Som motionär godtog jag det. När regeringen underhösten 1971 återkom till med sitt sysselsättningspaket föreslog denen höjning av lånegränsen för bostadskooperationen till avlåneunderlaget, dvs. Då var det alltså fråga om enverksamhet i bostadskooperativ regi -bostadskooperationen arbetar som bekantutan enskUt vinstintresse och bedriver sin verksamhet på självkostnadsbasis. AB Stadsfastigheter är definitivt inget företag som skalljämföras med vare sig de kommunala eller de kooperativa bostadsföretagen.Enligt gällande bestämmelser skulle företagets rätt till statliga bostadslångrundas på av låneunderlaget - dvs. i praktiken 85-procentigastatslån. Under hand har regeringen - med stöd av en fullmakt från -höjt denna lånegräns till av låneunderlaget för företagetsfastigheter. Därmed uppbär AB Stadsfastigheter statliga lån till avpantvärdet. I och med denna 5-procentiga höjning har företaget fått en favörsom i motsvarande grad har minskat dess eget risktagande och kravet på ökadeegna ekonomiska insatser. Stadsfastigheter är en konstruktion av deintressen som representeras av ett antal större industriföretag samtbyggnadsindustrins bransch- och arbetsgivarorganisationer är klarlagt genom företagetsegen redovisning. Företaget saknar självfallet inte en ambitiös målsättning,som bygger på dess egen programförklaring. Det är emellertid obestridligt attAB Stadsfastigheter saknar även den åberopade likheten med allmännyttigaföretag. Bolaget arbetar också utan förankring, vilken juär helt självklar för de kommunala och kooperativa företagen. Visserligen utserSvenska kommunförbundet en revisor jämte suppleant för denne i företaget. Isamband med att AB Stadsfastigheter har gjort en förnyad Åtgärder för ökad bostadsförbättringsverksamhet m. m. Åtgärder för ökad bos tadsförbättrings-verksamhet m. m. framställningom höjd lånegräns har företaget inbjudit att utse enrepresentant i dess styrelse. har - med angivande avprincipiella skäl - tackat nej till erbjudandet. Och i ett remissutlåtande överAB Stadsfastigheters framställning har avstyrkt denna med bl.a. den motiveringen att en prövning av paritetslånesystemet nu sker ibostadsfinansieringsutredningen. Den svenska bostadspolitiken har grundats på övertygelsenatt konsumenterna bör få tillgång till goda och rymliga bostäder och tillrimliga hyresnivåer. Ett led i denna bostadspolitik är bl. a. att ilånehänseende stärka de allmännyttiga och kooperativa företagens verksamhet.Detta är en medveten politik. Bostäderna bör - i varje fall där man ställeranspråk på samhällets medverkan - befrias från spekulativa inslag och motverkautvecklandet av enskilda ekonomiska vinstintressen. Bostadslånekungörelsenställer upp de villkor som gäller för exempelvis en bostadsrättsförening atterhålla statliga bostadslån. Från detta utgångsläge uppfattar därför mångapersoner förslaget i propositionen 124 som ett markant och som man vill hoppasenstaka avsteg frän den politiska handlingslinje som statsmakterna alltidtidigare vinnlagt sig om. Stadsfastigheter utåt försöker att framstå somsnarlikt de allmännyttiga bostadsföretagen är ju förståeligt men stupar påföretagets egen organisation och allmänna uppbyggnad. Det är gensvaret frånstatsmakterna i detta ärende, sådant det kommit till uttryck i propositonen,sora - för att nu låna ett uttryck från -inger betänkligheter. majoritet har öppnat enmöjlighet för Kungl. Maj:t att på annat sätt än den föreslagna höjningen avlånegränsen låna ut till AB Stadsfastigheter om man finneratt "synnerliga skäl" föreligger. Jag har anslutit mig till dettaförslag. Det viktigaste har varit - med kännedom omföretagets verksamhet - att hindra i dess ambition att knytasin verksamhet till 95-procentiga statslån. Tills vidare får vi nu avvakta vadsom sker i bostadsfinansieringsutredningen. Det blir tillfälle att senareåterkomma i ärendet, när utredningens imderlagsniaterial föreligger. Låt mig först konstatera att jag finner detglädjande att alla kunnat sluta upp kring förslaget, som emanerar frånsaneringsutredningen när det gäller åtgärder i det äldre bostadsbeståndet. Vihar nu möjligheter att ta itu med en grupp av bostäder sora tillhör de oftavärst förslummade, fastigheter som bara har en kort återstående livslängd ochsom sedan skall försvinna på grund av nödvändiga åtgärder som skall vidtas istadsplaneringen. I dessa lägenheter, som ju ofta är hårt nerslitna, finnervi de människor som bor allra sämst. Här finns nu en möjlighet att vi skallkunna gå in och snabbt se till att en nödvändig förbättring åstadkommes. Jagser det som ett väsentligt inslag i våra strävanden att försöka skapa ettstörre mått av jämlikhet i boendet. Jag ser det som ett första steg, som måsteföljas av andra baserade på saneringsutredningens betänkande. Jag kanväl förstå att en del har menat att vi nu kanske borde vidta åtgärderför att stimulera fram en ökad saneringsverksamhet och upprustning också i detprivata bostadsbeståndet. 1 våra stadskärnor, där vi har de gamlafastigheterna, är det faktiskt till övervägande del enskUda som ägerfastigheterna. har anvistat vägar för hur man skall kommatill rätta med detta problem. Vi har emellertid haft anledning att noga pröva fråganinom departementet. Jag finner det nämligen angeläget att få i gång dennaverksamhet så snabbt som möjligt. Jag hoppas att vi skaU kunna återkomma tillvårriksdagen med förslag, som gör att vi kan sätta i gång en sanering ochförbättring på ännu större bredd. Det är nödvändigt att göra det också av detskälet att vi behöver ta vara på den kapacitet som frigöres, närnyproduktionen inte kommer att ha samma omfattning som den haft under en följdav år. TUl dem som efterlyst vidgade åtgärder vill jag därför säga att jagräknar med att få återkomma på denna punkt. Jag vill även erinra om att vi funnit det angeläget attredan nu i viss mån tillmötesgå dessa önskemål. Det anmäls i proposUionen ochhar noterats av utskottet att vi satt i gång beredskapsarbeten, där staten gårin och betalar av arbetskostnaden. Jag vill peka på att detta iverkligheten är ett ganska långt gående stöd åt alla kategorier. Inte barakommunala företag, bostadsrättsföreningar och liknande företag utan ocksåenskUda kan ta vara på denna möjlighet. Stödet utgår till ombyggnad och upprustningav såväl bostadsfastigheter som andra fastigheter i äldre bostadsområden sominte finansieras med statligt förbättringslån. Arbeten, som är att hänföra tilllöpande underhåll och som naturiigtvis betalas av hyresgästen, skall inte ingåi dessa arbeten, såvida de inte har ett direkt samband med de mera långtgåendeåtgärderna. Det är tal om fasadrenoveringar, grundförstärkningsarbeten ochandra liknande arbeten. Det är vidare gärdssaneringar det finns mängder avgårdar, där åtskilligt borde kunna göras för att förbättra boendemiljön. Ävenhär har man utsikt att få av arbetskostnaderna täckta - och i dethär sammanhanget består ju kostnaderna i hög grad av kostnader för lönerna. Jag kan också nämna att det t. o. ra. är raöjligt atterhålla ersättning för projektering av de här uppräknade arbetena. Dessaåtgärder är alltså tämligen vittgående, och jag har med tUlfredsställelsenoterat att en rad bostadsbyggnadsföretag har tagit fasta på denna möjlighetatt åstadkomma en sanering. Jag har velat peka på det därför att vi harmöjlighet att få med även de enskilda de står inte utanför lånemöjligheternapå det sätt som kanske kan uttolkas av diskussionen . I anslutning till den diskussion som har förts omåtgärderna för att gå in Och hjälpa bostadsföretagen att finansiera kostnadernaför outhyrda lägenheter vill jag helt kort säga att jag har noterat att raan påmoderat håll har hävdat att detta är en åtgärd som inte borde vidtas. Man harsagt att den är ett uttryck för hur vi har misslyckats med politiken på dettaområde. Jag har tidigare haft anledning säga att jag inte anser att staten harnågot speciellt ansvar i det här sammanhanget, och utskottet har anfört attansvaret bör ligga på kommuner och bostadsbyggande företag. Även med den utgångspunktenfår staten dock vara beredd att gå in när Åtgärder för ökad bostadsförbättringsverksamhet m. m. Åtgärder för ökad bostadsförbättringsverksamhet m. m. detverkligen blir besvärligt - det är ingalunda första gången som detta sker, låtvara att jag kanske inte just nu kan erinra mig någonting jämförligt inombostadssektorn. Men om vi skaU göra jämförelser, varför då inte ta framstatens insatser för varvsindustrin eller för TEKO-industrin, sko-, glas- ellermöbelindustrin, där man från industrins sida i ett svårt läge har påkallatstatens uppmärksarahet och begärt statens hjälp. Skulle vi följa de principeroch regler som gäller för agerande, skuUe vi säga: Det kommer inteoss vid att ni har fått svårigheter; nu får det fungera som det skall göra idet här konkurrenssamhället, och de företag som inte kan hävda sig får gå ikonkurs. Jag tycker nog att vi kan finna paralleller där staten fårgå in och hjälpa, och jag vill gärna understryka att det här ingalunda är talom några långtgående åtgärder - de inskränker sig till att staten hjälper tillmed finansieringen i ett brydsamt läge - men kostnaderna ligger ju ändå kvar päföretagen, och i sista hand blir det naturligtvis hyresgästerna som får betaladem. - Med den vetskapen borde man kanske inte haft anledning att ställa sig såprincipiellt avvisande till förslaget som man har gjort från moderat håll. Låt mig också ta upp den fråga som senastberördes av , nämligen frågan om de förbättrade lånemöjligheternaför . Jag vill gärna säga att det inte har varit min ochregeringens raening att det skall göras avsteg från principerna för belåning -i varje fall inte - utan vi har pekat på de svårigheter som haruppkommit och menat att det är dem vi måste komma till rätta med. Samtidigtvill jag emellertid framhålla att när vi nu går ut för att lämna hjälp åt ettenskUt företag är detta ett uttryck för att det inte har varit så lyckligt attföretag helt baserat verksamheten på lånat kapital. Det har därigenom intefunnits någon ägare som har velat riskera kapital i sammanhanget, utan det blirtill sist hyresgästerna som får bära kostnaderna. När har vi fått erfarenheter,som gör att det kan ifrågasättas om detta är ett bra sätt att producera ochförvalta bostäder. Vi har bostadsrättsföreningar som kan fungera, men där krävsändå en insats. De kommunala bolagen har ju alltid någon som står bakom, någonsom har ett ägaransvar i sammanhanget. Jag har uppvaktats avAB Stadsfastigheter, men har avvisat dessa framställningar i lägen, då mankunnat skjuta frågan framför sig. Vi stod nu inför nödvändigheten att ta itumed de outhyrda lägenheterna, och vi fann också anledning till en specieUprövning av vissa företag.