prot · FV0981 · 1972-12-31 00:00:00 — 1 den delen innebär paragrafen en reglering somär helt fristående i förhållande till den allmänna jämkningsregeln. Denna regleringpåverkas alltså inte av en utredning och förslag beträffande en allmänjämkningsregel. Detta tycks reservanterna ha förbisett. När en allmän jämkningsregel införs i skadeståndslagen,måste denna del av 3 kap. 6 § finnas kvar som en fristående paragraf. Beträffande reservationen 4, om stat och kommun, är detriktigt atl skadestånd normalt inle kommer alt kunna anses oskäligt betungandeför stat och kommun om de utsätts för skadeståndsanspråk. Det kan dock tänkasfall där paragrafen bör kunna tillämpas - har redan nämnt det -t. ex. beträffande mindre kommuner och församlingar som drabbas av mycketomfattande anspråk. Som utskottsmajoriteten framhållit har emellertidhänvisningen sin största betydelse när det gäller andra punkten i 3 kap. 6 §,jämkning på grund av föreliggande försäkring och försäkringsförhållanden.Staten och kommunerna, lika väl som andra subjekt som bär principalansvar, börkunna få dra fördel av att försäkring på den skadelidandes egen sida läcker denuppkomna skadan. Vad som främst är av intresse i detta sammanhang är attparagrafen kan tillämpas när mycket stora skador inträffar, sådana som liggerutanför ramen för normal ansvarsförsäkring. Jag syftar t. ex. på flygkatastrofer,där fel eller försummelse förekommit hos någon för vilken del allmännaansvarar, t. ex. flygledningen vid våra flygplatser, eller fartygs-kalastroferpå grund av fel eller försummelse i fråga om sjömärkning. Det finns alltså godamotiv för att 3 kap. 6 § hänvisar till 3 kap. 2 §. Det bör för övrigt påpekas all om man nu tar borthänvisningen till 3 kap. 2 §, får man ändå kvar fall där jämkning avskadeståndsansvaret för stat och kommun blir möjlig. De offentliga subjektenkan ju bli skadeståndsskyldiga på grund av fel eller försummelse i allmänverksamhet som inte innefattar myndighetsutövning. Då behövs ansvaret enligt 3kap. Resultatet av reservanternas förslag skullesammanfattningsvis bli såväl sakligt som lagtekniskt olämpligt. Beträffande reservafionen 5 och frågan om tolkningen avuttrycket "synnerliga skäl" är ju syftet bakom bestämmelsen i 4 kap.1 § i dess nuvarande utformning att markera all en arbetstagare normalt inteskall drabbas av skadeståndsansvar på grund av skador som han vållar ifiänslen. Del måste föreligga omständigheter som med betydande styrka talar föratt han skall åläggas ansvar. De fall där ansvar faktiskt åläggs kommer attframstå som rena undantagssituationer. Den tillämpningen åskådliggörs bäst genomuttrycket "synnerliga skäl". Som framhållits från min sida i anledning av lagrådetsuttalande är det inte ovanligt och i viss mån oundvikUgt att uttryck av dettaslag ges en något varierande innebörd beroende på i vUket sammanhängde används.Alt en arbetstagare åläggs skadeståndsansvar hör till undantagen, ochockså från den synpunkten förefaller det olämpligt att frångå del uttryck somman valt i förslaget. Om man använder elt mindre restriktivt uttryck kan det geintryck av att man vUl öppna större möjligheter än det finns atl åläggaarbetstagare skadeståndsansvar för skador som de vållar i tjänsten. Jag övergår lill reservationen 6 om uppskjutande avtidpunkten för ikraftträdandet av den nya lagen. Lagstiftningsarbetet harpågått mycket länge, beroende inte minst på en mångfald tekniska svårighetervid sammanförandet av oUka utredningsförslag till ett enhetligt lagverk. Omutvidgningen av pfincipalansvarel och begränsningen av arbetstagares personligaansvar - de mest betydelsefulla nyheterna i lagen har del 3* protokoll 1972. Förslag till skadeståndslag, m. m. Förslag till skadeståndslag, m. m. råttenighet alltsedan utredningsförslaget presenterades , Det framstår, inteminst från humanitär synpunkt, som angeläget att de skadelidande så snabbt sommöjligt får del skydd som principalansvarel bereder dem och som del råderenighei om atl de skall ha. Det är också angeläget att arbetstagarna får skyddså snart som möjligt av de nya bestämmelserna om skadeståndsansvar endast vidsynneriiga skäl. Jag kan inle finna annat än att dessa synpunkter väger myckettyngre än försäkringsbolagens intresse att få täckning för de utvidgade riskersom lagstiftningen för med sig. Det är också klart att vi på allt sätt villförsöka få så snabb och vidsträckt information som möjligt om den nya lagen, Reservafionen 7 handlar om ersättning för skador genombrott. Det är en fråga .som senast varit uppe i , dåjustitiedepartementets huvudtitel behandlades. Jag hävdade då alt det förnärvarande inte finns anledning till ändring av gällande regler om ersättningav allmänna medel för personskada på grund av brott, och jag har inte ändratmig i denna uppfattning. Man kan inte ta definitiv ståndpunkt förrän detnuvarande systemet har tillämpats under en lämplig lidiymd, kanske . Beträffande kritiken som framförs i reservationen vill jaghänvisa till vad jag anförde . Det nuvarande systemet har utformatsmed beaktande av de övriga försäkringsanordningar som står till buds i dag.Bedömningen har varil alt man i första hand bör lila till det försäkringsskyddsom medborgarna redan har, och möjligheterna att åstadkomma försäkringsskydd äri dag mycket goda. Del bör, som utskottet också har gjort, särskiltunderstrykas att de flesta människor här i landet har ett försäkringsskydd somär speciellt riktat på skador genom brott. Jag tänker påskadeståndsförsäkringen i hemförsäkringarna. Erfarenheterna från tillämpningen i justitiedepartementetav det statliga ersättningssystemet är på denna punkl entydiga, 1 fall efterfall visar del sig alt del finns försäkringsskydd av detta slag. På denna punktär det alldeles klart all bedömningarna som gjordes då systemet utformades äralldeles riktiga. De bedömningarna ledde lill att systemet kunde inriktas påsådana skador där försäkringsskydd av en eller annan anledning inte finns. Detkan enligt min uppfattning inte vara rikligt att här kritisera systemet somalltför restriktivt. Jag vill för övrigt säga att vi, när det väl visar sig atten sökande inle har skydd av försäkring på detta sätt, gör en ganska liberalprövning och detta även av den ideella ersättningen, dvs, ersättning försveda och värk och liknande, Atl del i övervägande antalet fall inte blir frågaom att tUlerkänna sökandena exakt den ersättning de yrkat sammanhängernaturligtvis med alt yrkandena i många fall är tilltagna med myckel godamarginaler. Som jag sade i debatten skulle den som lar delav materialet beträffande de behandlade ärendena säkert komma till ungefärsamma slutsats som vi i departementet angående det lämpliga ersättningsbeloppet.Jag vill alltså understryka alt man i vart fall inle på detta stadium - mtebör kritisera systemet som alltför restriktivt. Den viktiga principiella fråganom man bör inkludera egendomsskador och andra skador, t, ex, renaförmögenhetsskador, i ersättningsanordningen har redan prövats i samband medatt beslutade om regler för det En omprövning av den frågan förefaller mig ocksä alldeles för tidig. Beträffande vem som skall handlägga ersättningsärendena ärdet, som jag sade , kanske lämpligt att diskutera enannan lösning än den nuvarande. Eftersom det pågår vad man närmast kan kalla enförsöksverksamhet, tycker jag alt frågan på denna punkt också är för tidigtväckt. Nära sammanhängande med denna fråga är reservationen 8 omersättning tUl polismän för kroppsskada. Enligt min uppfattning måste frågan omskyddet för oUka yrkeskategorier mot skaderisker i samband med fiänsten ses iett större sammanhang. Lika framträdande ersättnings-behov finns hos andrayrkesgrupper. Jag vill säga lill att vi har undersökt riskerna iolika yrken, och vi kan inte komma till något annat resultat än alt det finnsflera yrkesgrupper, där fiskerna för skador är betydligt större än de är förpolisen. Så är t. ex. fallet med stuveriarbetare och skogsarbetare, men detfinns också andra yrkesgrupper, där riskerna för skador är betydligt större änför polisen. Det är visserligen rikligt, som nämnde, att undersökningarsom har företagits med ett par mellanrum statistisktsetl har visat atl antalet fall av anmält våld mot polisman har ökat. Jagtyckte dock att , som väl har studerat dessa siffror, också bordeha observerat alt del lyckligtvis är så att antalet dagar då polismän varitsjukskrivna på grund av skador som de utsatts för i fiänsten och antalet dagardå polismän har behövt söka sjukhusvård har minskat ganska kraftigt under denifrågavarande tiden. Det är ju i och för sig glädjande. Jag tycker visst att man skall ta stor hänsyn tillpolisernas svåra arbete och de risker de utsätter sig för i yrket. Då kan mannotera, som också redan sagts här, att polisernas skydd har förbättrats påolika sätt. De har denna kollektiva försäkring . Vidare har polisernasåväl som alla andra möjlighet att få ersättning från brollsskadeanslagel. Jaghar haft överläggningar med polisernas fackliga organisationer och redogjortför principerna för ersättning enligt brollsskadeanslagel. Jag kan nämna altdet har kommit in endast två ansökningar från poliser. Detkanske också här skall nämnas att ersättning från det s. k. rymlingsanslagetunder huvudtitel i vissa fall kan komma i fråga, nämligenom skadan orsakats av rymling från fångvårdsanstalt, ungdomsvårdsskola ellerdylikt. Jag menar alltså sammanfattningsvis alt en förbättring avskadeskyddet måste så långt det är möjligt ske genom generella åtgärder somkommer alla grupper på arbetsmarknaden tUl del. Till slut vill jag bara säga några ord om de medicinskaskadorna. Jag ser det som tillfredsställande med de försök atl åstadkomma enlösning försäkringsvägen som har skett. De står helt i samklang med uttalandenai propositionen om alt man bör kunna ingripa med särskilda försäkringsanordningarpå olika områden inom samhällslivet där skaderiskerna upplevs som besvärande.En lösning genom lagstiftning skulle inte kunna ge de skadelidande sammafördelar som en försäkringsanordning, som på ett helt annat sätt än lagreglerkan anpassas lill de faktiska behoven och till erfarenheter som successivtvinns under tillämpningen. Förslag till skadeståndslag, m. m. Förslag till skadeståndslag, 111. m. HerrWIKLUND i (fp) kort genmäle; 1 hela det intresseväckande anförande som vinu fick lyssna till av statsrådet återkom ständigt och jämt ordet försäkringsom elt nyckelord, medan skadestånd ställdes åt sidan. Statsrådet är alldelesuppenbart av den åsikten att man här i betydande omfatlning bör kunna utbytaskadeståndsrättsliga ersättningar mot försäkringsåtgärder. Detta framgår ocksåav proposilionen. Men det finns likväl i propositionen en tydlig tvekan omsaken och detta på flera ställen. Statsrådet säger där att vi vet förlitet om dessa sammanhang, vi vel för litet om förhållandet mellan ettförsäkringsrättsligt system och elt skadeståndsrättsligt system och därförbehöver man göra rättssociologiska undersökningar om den saken. Först då kanman ta ställning mera principiellt till hur reformverksamheten skall läggas upppå . skulle jag vilja ställa frågan: När kan man förväntasig att sådana undersökningar kommer att sättas i gäng? Delta är ju avgörandeför hela debatten, både här och jag förmodar inom departementet, och förställningstagande till frågan vilken väg man skall gå. Beträffande ersättning för brottsskador och ersättningtill polismän för kroppsskador vid tjänsteutövning är dessa frågor avprincipiell natur. Jag har den bestämda övertygelsen atl staten börvara ansvarig för ersättning för sådana skador och bör gå in direkt ulan allgöra det försäkringsvägen. Jag tycker alltså att det är fel att polismännenskall betala för att klara del behov av rättsskydd som de har viduppkommande skador i fiänsten. Delsamma gäller den allmänhet, som drabbas avbrottsskador. Vårt krav är utredning på denna punkt. Det är klart måste dra vissa gränser för den statliga ersättningen, men detta är denprincipiella uppfattning som vi har i denna fråga. HerrSVANSTRÖM (c) kort genmäle; Statsrådet gick inte i sitt anförandein på den fråga som nu ställde, dvs. hur snart vi kan få i gång dehär rättssociologiska undersökningarna. Även jag är intresserad av ett svar päden frågan. Eftersom hävdar vilket jag underströk imill inledningsanförande - alt de skadeståndsrältsliga grunderna även framöverbör ligga i botten och vara avgörande vid regleringen av alla de frågor som vii dag behandlar, skulle det ha varit angenämt att få höra något mer omstatsrådets, synpunkter i dessa sammanhang. Men herr statsrådet hänvisar fillpropositionen, där det förs ell resonemang litet grand fram och tillbaka, ochdet är därför svårt all få någol egentligt begrepp om vad justitieministern harför avsikter innerst inne. Det är emellertid en fråga som är viktig att fåutredd, kanske genom ett svar på frågorna här men framför alltgenom de åtgärder som vidtas i de sammanhangen. Vihävdar alltså alt skadeståndsrätten skall ligga i botten. Den skall sedan helteller delvis täckas av försäkringar på lämpligt sätt. Men försäkringarna kanaldrig ersätta den skadeståndsrättsliga behandlingen av de frågor vi rör ossmed här . Beträffandepoliserna måste det väl ändå, herr statsrådet, vara någon skillnadmellan våld mot person, som kanske ingår ideras Nr 81 arbetesutförande, och vanliga olycksfall som inträffar i ämbetsutövning Torsdagenden eller iarbete av annan art. Nog tycker jag det är väsentlig skillnad i fråga jg g-i- Förslag tiU skadeståndslag, m. m. om hurskadorna uppkommer, om det är på grund av en ren olycka eller på grundav en annan medborgares illasinnade åtgärd. Jag tror att vi i del sammanhanget har att finna den olika bedömning som människor i allmänhetgör i de här sammanhangen. Det är inget tvivel om att del måsle anses vara en statens angelägna uppgift att på etl särskilt sätl ersätta skador vid just den här for-rnen av missöden. HerrWINBERG (m) kort genmäle: Hur vi i moderata samlingspartiet ser påskadeståndsrätten i princip har jag angivit i mitt första anförande ochbehöver inte gå in på det närmare här. Enligt vad jag kunde förstå avjustitieministerns anförande så prefererar han i princip ett försäkringssystemi förhållande till etl skadeståndsrättsligt system, och det är ju också vad mankan utläsa av proposilionen. Jag vill lill del jag förut sagt lägga till att manfår inte förringa skadeståndsskyldighetens effekt när del gäller atl minskaskadegörelse i olika former. Vi skall väl också komma ihåg alt del i vårt landgenom en lång traditionsbildning har skapats en kunskap, ett slags medvetenhethos medborgarna, att den som vållar en skada får står för de ekonomiskaföljderna av sitt handlande. Just det föriiållandet alt det finns en presumtivskadeståndsskyldighet tror jag verkar dämpande och manar till eftertanke ochstörre hänsyn i umgänget mellan olika människor. Får jag sedan kornma in på de olika punkter somjustitieministern tog upp så är jag helt medveten om att lagar måste kunnaändras, inte minst lagkomplex av den här arten, och det är ju då en fördel medden konstruktion lagtekniskt sett som skadeståndslagen får. Vad jag vänder migemot är att rnan, redan på en gång när lagen antas, kan förutse att här skalldet ske väsentliga ändringar. Jag menar att det är förvillande för de människorsom skall tillämpa lagen. Vad justitieministern sedan sade beträffande stadgandena i3 kapitlet 6 § och balanseringen av jämkningsregeln där rnot den allmännajämknings-regeln som kommer i proposition nu snart enligt vad vi fått veta, såtycker jag det talar för att vi borde ha fått allt det här i ett sammanhang,och därmed borde vi skjuta upp antagandet av skadeståndslagen. Beträffande ikraftträdandet säger statsrådet att det ärerforderligt att nu snabbt skapa ett skydd, och det är naturligtvis i och försig riktigt. På sitt sätt kan man ändå säga att det innebären indirekt kritikrnot arbetet så som det har bedrivits i kanslihuset och i utredningar tidigareatt den här lagstiftningen inte har kunnat komma förr när det nu har varit sästort behov av det. Jag menar att det här halvåret som vi talar om nu harganska liten betydelse i perspektivet bakåt när vi har saknat den härlagstiftningen, rnen det betyder ganska mycket i perspektivet framåt när detgäller att lagen skall träda i kraft och alt de som skall tillämpa lagen fårtillfälle att sälta sin in i den. Risken är ju annars att just de människor somlagen är till för att skydda i stället kan bli drabbade av den. Förslag till skadeståndslag, m. m. HerrOLSSON i (vpk) kort genmäle: Herr statsrådet avvisar vårt förslag om ettobjektivt skadeståndsansvar och menar att man i stället skall ha ett system somdet nuvarande med samhällsförsäkringar, yrkesskadeförsäkringar, sjukkassa och -ovanpå detta kollektiva försäkfingar. Detta visar om inte annat att detföreligger ett behov av ett fullständigt försäkringsskydd på arbetsplalsen. Jagvill peka på att det endast är några få grupper som har kollektivaolycksfallsförsäkringar. Det är också osäkert när stora grupper kommer attkunna tillkämpa sig en sådan olycksfallsförsäkring om de någonsin kan göradet. Jag beklagar att vi fortsättningsvis skall ha en ordning ivårt land som innebär att den som bara har sin arbetskraft att sälja och somkanske större delen av sitt liv har producerat nyttigheter helt plötsligt genomutövningen av sitt arbete kan bli totalt ekonomiskt ruinerad. Jag har haftmånga arbetskamrater - ofta familjeförsöfiare - som efter en mindre allvarligolycka med kanske sjukskrivning som följd har råkat i fullständigekonomisk ruin. Jag kan inte förstå hur man kan tycka att det är rätt ochrimligt att de som driver företag och tjänar pengar på det inle skall behöva takonsekvenserna i försäkringsavseende och stå för de olyckor som inträffar. Jagskall inte påstå att det är ofrånkomligt att det inträffar olyckor - det voreett i och för sig ganska fariigt påstående -men vi kan konstatera att detinträffar och även i fortsättningen kommer att inträffa olycksfall på våraarbetsplatser. Del är därför desto mer orimligt att vissa personer skall fåbedriva verksamhet helt på lönsamhetsbasis utan att ge dem som producerarnyttigheterna ett tillräckligt försäkringsmässigt och rättsligt skydd. Jag kan knappast här upprepa tankarna ipropositionen när det gäller den framtida gestaltningen av formerna förersättning vid skador, men det torde framgå av propositionen att jag härdenpersonliga uppfattningen att den klassiska skadeståndsrätten med sina rötter iden romerska rätten har löpt linan ut och att vi i del moderna samhället genomolika försäkringsformer kan få de säkraste och bästa lösningarna idessa frågor. Såsom har framhållits rör vi oss här på områdenav skadeståndsrätten, där vi i själva verket inte vet särskUt mycket omskadeståndets preventiva effekter. Jag har pekat pä att det här föreligger ettbehov av rättssociologiska undersökningar. Sådana är redan i gång i , och dessaundersökningar har ett mycket stort intresse för oss med hänsyn till delikartade förhållanden som råder i de nordiska länderna. Ä andra sidan vill jaggärna erkänna att vetenskapliga undersökningar av denna typ erfarenhetsmässigttar . Det dröjer innan man kan få fram ett underlag för någonsäker bedömning. Beträffande frågan om en särställning för poliserna skulledel väl i och för sig ligga nära till hands för mig, som inom mitt egetdepartement har att svara för poliserna, att säga att de i högre grad än andraskall komma i åtnjutande av ersättning vid skador, men man måste ju ändåförsöka se objektivt på denna fråga. Och, , det är nog frånsamhällets synpunktsvårt att göra någon skillnad då det gäller att träda in och hjälpa en polissom råkat ul för en skada - även då han blivil misshandlad av en våldsverkare och en arbetare, som lill följd av bristande resurser drabbats av etlolycksfall i arbetet. Det är bakgrunden till all man enligt min uppfattninginte kan sära ut någon viss grupp i det här sammanhanget. påpekade det i och för sig riktigaförhållandet att man stött och blött dessa frågor , kanske mera, och dåkan man naturligtvis säga atl elt halvår spelar ändå ingen roll. Men, herrWinberg, etl halvår kan betyda mycket för dem som under det halvåret går misteom de förmåner och fördelar som den nya lagstiftningen innebär. Förslag till skadeståndslag, m. m. () kort genmäle: Jag håller med statsrådet om alt det för denenskilde olycksdrabbade individen inte är någon skillnad om skadan har åstadkommitspå det ena eller andra sättet, men allmänheten reagerar utan tvivel så som jagnyss anförde. I min förra replik hann jag inte med någon ytterligarekommentar i frågan huruvida vi skall använda uttrycket "särskildaskäl" eller "synnerliga skäl" när del gäller arbetstagaresskadeståndsansvar. Jag observerade att statsrådet nu muntligen upprepade vadsom står i propositionen, nämUgen att del kan vara nödvändigt att ge sammauttryck varierande innehåll i olika sammanhang. Jag är ju i högsta grad lekmani fråga om lagar och deras tillämpning, men nog förefaller det mig rimligt atlman har ungefär samma värdering av i lagar använda uttryck, som skall angeolika grader, oavsett om de förekommer i del ena eller andra sammanhanget. Jaghar med intresse tagit del av motionären synpunkter, och jag tror atl hanhar en stor erfarenhet på området som det finns anledning att la hänsyn lill.Jag skulle därför gärna se att vi kunde bli ense om att följa reservationen påden punkten. () kort genmäle: Jag kan hålla medjustitieministern om att tillbaka kan belyda myckel för dem sområkar ut för skador under just det halvåret. Men det har ju förflutit mångahalvår tidigare, då den här lagen inte har funnits och följaktligen inte givitnågot skydd. Frågan är varför i perspektivet bakåt just halvåret 1 juli-31december 1972 är viktigare än alla andra halvår. Det kan däremot ha mycket storbetydelse i perspektivet framåt att lagen kommer att kunna tillämpas på ettvettigt och bra sätl och därigenom bli av stor betydelse för dem som i framtidenblir skadade och behöver få skydd av den. HerrWIKLUND i (fp) kort genmäle: Jag tackar för det svar som justitieministerngav på min fråga angående de rättssociologiska undersökningarna. Jag håller medom att det väl kommer att ta lid innan man kan få ut något resultat av dem. Jag tycker dock alt det uttalande som justitieministern nugjorde inte går riktigt väl ihop med i varje fall vissa avsnitt av vad som sägsi propositionen, där del förs en allmän och utförlig debatt kring Förslag tiU skadeståndslag, m. m. Jag skall bara citera på ett ställe: "Bristernai vår kunskap om hur den nuvarande ordningen faktiskt fungerar sätter givetvisgränser för möjligheterna att nu dra bestämda slutsatser om hurmetodproblemen bör lösas. måstevägen lämnas öppen för olika lösningar. Del är därför inle lämpligtatt nu slutgiltigt lägga fast fiktlinjerna för ett långsiktigtreformprogram." Jag tycker nog att det trots detta uttalande ipropositionen var ganska klara riktlinjer för reformarbetet somjustitieministern - i all korthet för all del, det skall jag gärna medge - nugav i sitt anförande här: en klar favör för försäkringslinjen genlemolskadeståndslinjen. Jag vill i sammanhanget påminna om atl utskottet ställt signeutralt i denna fråga om riktlinjer. Utskottet har klart uttalat att det inleanser sig böra ta ställning förrän vi vet mera om dessa frågor. Det är svåra frågor vi här rör oss med, särskilt när detgäller alt bedöma skadeståndets allmänpreventiva effekter. Jag vill bara till säga att vi ipropositionen har försökt utveckla riktlinjer och tankarom det lämpligastesystemet för framtiden. Det är givet att man i propositionen i ett sådantsammanhang, när man skall ange riktlinjer för framtiden, uttrycker sig med storförsiktighet. Jag markerade i mitt inlägg alt jag uttryckte minpersonliga uppfattning om hur utvecklingen kommer atl gä, när jag kanske någotmera kategoriskt angav att jag förmodar att vi kommer att gå försäkringsvägenoch att jag tror att det är den bästa väg som vi kan finna för att gemänniskorna ersättning när de råkar ut för skador. Jag betonar att det är minpersonliga uppfattning.