prot · FV0945 · 1972-12-31 00:00:00 — Den skrivning i sumbund med behundlingen uv en motion iärendet som utskottet gemensumt hur kommit frum till tycker jug är riktig. Munbegär en snubb utredning för utt redan till nästu ån kluriäggu hur vi ifortsättningen skull ordna bostadsförhållandena för de gravt handikappade,både dem som Fokus hur ordnut det för och självklurt också dem som ännu står utunför Fokus' omhändertugunde. Jug förutsätter utt frägun pådet suttet skull få en lycklig lösning. Det är ytterligure en mening i sociulministerns unförandesom jug i det fullet vill citeru: "Det återstår mycket utt göru i frågu omde hundikuppude." Jug instämmer i det. De hundikuppude är en minoritet ivårt sumhälle, som vi ofta glömmer när vi själva ordnar suker och ting men förvilku vi ur humanitär synpunkt hur all anledning att fortsätta de förbuttringursom vi onekligen hur gjort. m. fl. 1 detta anförande instämde herrar Hyltander (fp) ochWestberg i (fp). HerrCARLSHAMRE (m): En socialt engugerud medborgure kun i dugknuppust öppnu en tidning utun utt bli nedslugen eller skrämd eller iblundnästun förtvivlud. Så gott som vurje dug får man en ny pusselbit till bilden uven sociul verklighet, som är väsentligt mörkure än den framstår t. ex. iinledningen till årets upplaga uv femte huvudtiteln eller i sociulministerAsplings unförunde här sedun. Jug tänker inte ulls på de månguinsändure med mer eller mindre kvemlantisk klang som fyller en del av våratidningar, på temat ohämmat slöseri, utbrett missbmk osv., utun jug tänker pårupporter om mänskligu trugedier. Jug tänker pä uttalanden av folket på fältet,fackmänniskorna som sysslar med att i verkligheten försöka omsätta det vibeslutar här i på det sociulpolitisku området. Den tidning som bmkur vuru den förstu jug hinner ögnu i påmorgnurnu. i , hade exempelvis på en enda dag, iförrgår, inte mindre än sex artiklur uv dennu kuruktär inte tyckarartiklarutan reportage, rapporter från fältet. En uv dem, den största, bär mbriken"Socialassistenter bara utbetalure Har ej tid med förebyggunde vård".Det är inte någru kunder på sociulbyrån och inte någon tidningstyckure som hursugt detta utun det är personalen själv som framhåller, att det har blivit såatt man känner sig bekymrad om en människu som kommer i ett sociulhjälpsärendebörjar tulu om personligu problem. Det sitter ju helu tiden fler människorbakom dörren och väntar. Mun hinner inte uträttu det jobb som man är utbildadför och anställd för att skötu, eftersom mun tvingus ägna sig åt ett unnutarbete som mun, också i summu urtikel, medger utt mun delvis sköter illa därföratt mun inte kun det och inte är utbildud för det - ett kontorsurbete. I tidningen funns den 27 febmari en stor urtikel,huvudsuk-Ugen bestående uv en intervju med chefen för den öppnu sociulvården iMulmö, , som tulude om utt luckor i lugen och brister i reformernuär de vunliguste orsukerna till utt mun söker sociulhjälp, utt 1 uvinvånurnu i Mulmö och uv människornu i vissu nybyggdu bostudsomrädendär i dug uppbär sociulhjälp. Det här skull inte mynnu ut i en klugun över sociulhjälpensom sådun. Det är som så oftu förr egentligen symtom jug söker när jug tur uppsociulhjälpen. Den högste unsvurige för sociulvården i påämbetsmannaplanet, generaldirektören , gjorde för någru dugur 3 protokoll 1972. Socialdepartem en -tet m. fl. sedun sittberömdu somligu skulle sägu beryktude - utspel om en medborguriön eller ettullmänt folkbidrug. Mun hur skämtut en del om det, och det tål utt skämtusnågot med, ty det förefuller verkligen inte särskilt genomtänkt. Mångu hur, somtidigure nämnts i dug, gmbblut över dettu problem. Men det är kunske ändå inteett ämne för skämt. Jug ser det närmast som en desperat tanke av en person, sombär ett unsvur hun inte hur resurser utt fullgöru. Då kun det komma framdesperata och inte ulltid så genomtänktu idéer och förslug. Verkligheten är inte så Hus. Vill mun söku någon tröst ochfinnu utt det kunske ändå inte är så Ulu beställt i trygghetssumhället ,skull mun gå tiU socialhuvudtiteln och tUl sociulminister . Ty trots uUureservutioner uv typen "mycket återstår utt göru", är det ändå engmndton i frumställningen utt allt på det hela taget är gunsku bru. Vi måste bättru på här och där - i vissu full gunsku väsentligt - mensystemet är i sinu grunddrug väl uppbyggt. Det tål att bygga vidure på. Det är nuturligt utt en sociuldemokrutisk sociulministermed ett förpliktande och mun vågar väl förmoda stimulerande arv gärna blickartUlbaka jag tycker mun hur rätt utt göru det och pekur på hur trygghetenhur ökut under de senuste decenniernu. noterur också medtUlfredsställelse utt äldre frågeställningur uv typen "Hur går detegentligen med urbetsviHu och unsvursmedvetunde hos den enskilde, om sumhälletskupur trygghet för honom?" Men det ullvurligu är utt i sin historisku tUlbukublickgår socialministern förbi - eUer hur helt enkelt inte upptäckt - vud jag trorär en mycket viktig punkt. Någonstans under loppet av 1960-tulet - det är svårtutt sägu vur, men kunske mun vågur preciseru sig till mitten uv 1960-tulet finns det uppenburHgen en vändpunkt, då untulet otryggu i vårt samhälle börjaröka i stället för utt minsku, då effektema av det vi gör böriar försvugus ochproblemen förstorus i stället för utt förminskus. Jug tror utt det är fler ochinte färre människor i värt sumhälle i dug som känner ständig otrygghet än vuddet vur för sex sedun. Generuldirektör motiverude sitt utspel med utt 500000 fumider i tvingus uppbäru sociulhjälp. Så generuldirektör hun är,tror jug utt hun hur fel i den siffrun, om hun med fumider menur burnfumiHer.Det lär inte vuru så utt vurunnun burnfumilj i uppbär sociulhjälp. Hunmenur kunske utt det över huvud tuget finns 500 000 bidrugstugure. Det kun görudetsummu. Siffrun är stor ändå. Jug tror utt mun kun unvändu den siffrun som belägg för enökunde otrygghet. Det är nämligen inte en trygghet att vara hänvisad tUlsocialhjälpen för en del av sin försörjning. Det är det egentligen uldrig förnågon, och det är det mindre än någonsin i dug, när mun på mångu håll tvingasmycket ullvurligt diskuteru, om kommunernu hur ekonomisku möjligheter attfortsätta. Man går hårt fram över de titlurnu i kommunulu budgetur på mer änett ställe, och det kun inte unnut än skupu otrygghet för dem som är hänvisudeutt levu på den formen uv hjälp. Om det finns en vändpunkt i mitten uv 1960-tulet, då detböriur bli sämre i stället för bättre, vud beror den på? Vi vet inte så mycketom det. Mun kun bedömu, och mun kun försöku tro ett och annat. delvisligger förkluringen i självu den teknik som vi unvänder i vår sociulutrygghetspolitik, att den har i vissa stycken överlevt sig själv. Den varutformud och uvpussud för ett helt unnut sumhälle med en helt unnuninkomstfördelning, med helt andra problem, och det går inte utan vidare attöverföra den. Socialministern hur med rätta pekut på de mycket storusutsningur som görs på det sociula området. En tredjedel, mnt räknut, uv helustutens budget går under sociulhuvudtiteln. Det finns fler sociulu utgifterunder undru huvudtitlur, och så hur vi det kommunernu och lundstingen svururför. Men vi måste observeru utt det är väldigt mycket luft i dessu pengar. Detär ingulundu så att 17 midurder kronor direkt tUlförs människor som behöver etttillskott, utun nettot är väsentligt mindre än så. TUl mycket stor del - munvågur väl sägu till övervägunde del - består de utgifternu av transfereringar,inkomstöverföringar,-i princip från bättre situerade tUl sämre ställda. Dettu är, liksom generaldirektör utspel, verkligeninte någon ny tanke. Den första offentligt verksamma person jag vet, som hargivit sitt namn åt den tekniken, var . Med menasju att ta från de rika och ge till de fattiga. Men jug tror utt hu nästan förtvivlat, om han funnit sig tvungen att för varje pund hanville tillföra en futtig änku läggu beslug på kanske nägonstuns, därför utt de 99 försvunn på vägen. Jug menur inte att en väldig mängd utt vårusocialmiHurder försvinner på vägen i den meningen utt de liksom går bort ihunteringen, i administrutionskostnuder o. d. På intet sätt är det så. En delav våra metoder är egentligen genialt kostnadsbesparunde och enklu. Men ändå ärnettoeffekten av våru transfereringar ytterst liten. Låt mig ge ett endu exempel. Med en insuts av 100 miHonerkronor, inhämtade i nyu skutter och omvundlude till bumbidrag, ökar viburnfumidernus konsumtionsutrymme , dvs. med 30, 40, 50 kronorom året för en fumiH. Och det kostur 100 miHoner! Det ändrar icke denekonomiska situutionen på ett märkbart sätt för en endu fumiH i lundet. 100miHoner är nu smä pengur i dessu summanhung. Säg 1 000 midoner kronor, 1procent på momsen, så blir det 300, 400, , men inte ens detförändrar i någon nämnvärd utsträckning en besvärlig situution. En famid som har utt konsumeru skull ha 1 700 i stället. Mer gördet inte. Och det är 1 000 miHoner! Jo, för utt fumiHernu självu är denstörstu skuttebetulurgmppen. De betulur självu vud de får. Vi kun göru enfördelningspolitisk insuts med den där midarden, om vi styr den dit där denbäst behövs, som vi försöker göru . Men vi kun knuppast göru någru avgörundeinsutser av så stor omfuttning som det ser ut när vi tittur på bruttosiffrorna.Våra satsningar på det sociala området är med andra ord netto på intet sätt såstoru som synes frumgå uv bmttosiffrornu i propositionen. Därtill, herr tulman, vill jag påstå att stora grupper uvde verkligt hjälpbehövande i landet vurit tillbukasuttu. Det är riktigt när sociulministem pekar på utt vi mycketsturkt ökut sutsningurnu till de hundikuppudes bistånd. m. fl. m. fl. omväsentligu insutser i dug och än om utt insutsernu vurit ynkligt småtidigure. Det är lätt utt mångdubblu en liten utgift och få frum ettstutistiskt sett snyggt resultut av detta. Samma gäller storu grupper uv pensionärer. Det ärimponerunde summor vi sutsur. Ändå hävdur jug utt vi och i långustycken vurit snålu. Ingen kun sägu utt det ur oppositionspartierna som varitsärskilt snåla på dessa punkter, snurure hur de drivit . Sociulhuvudtiteln är mycket stor. Den tur en tredjedel uvstutens budget. Ändå sitter den med all sin storlek i kläm mellan undra delaruv stutens budget och stutens politik. Det hur fullit på sociulpolitikens lottutt botu brister som sumhället skupur genom sinu egna åtgärder på undruområden. Det räcker utt nämnu skuttepolitiken och bostudspolitiken utun uttfördjupa sig i deras verkningar. Man har sugt utt generuldirektör uppslug ommedborgurlön vur en förflugen tunke. Förflugnure tunkur än så hur redunreuliseruts. föreslog en signatur i utt viskulle införu stutsbidrug till skatter. Det skrattudes gott åt förslaget, mendet har vi gjort numera. Den tanken är ju förverkligud. Det är vud nästun vurjeburnfamid i upplever, när man uv sin medelmåttigu inkomst betalur entusenlapp i månuden i skutt och får 500, 600, per månud istutsbidrug för utt kunnu betulu den skutten. Det är ju det mun får. Behovet uv bidrugen hur ju inte skuputs uv utt fumiHer,utt människor, i och för sig har en så särskilt låg inkomst utan uv uttinkomsten gröps ur UV skutt och bostadskostnad, så att man måste gå in medstatsbidrag för att fumiHernu skull kunnu betulu skatten. För utt inte, herr tulmun, överskridu den utmättu tiden, ivarje full inte mer än mina företrädare i talarstolen gjort, skall jag bara tiUsist peka på några områden där jagar övertygad om att vi måste göra nyavärderingur, nyu insatser, och gripu oss un med problemen från nyuutgångspunkter. Jug hur stor respekt jug vUl understryku det en gång till -för det trygghetssystem som har byggts upp i sedan början och mitten av1930-tulet, men jug är ulldeles övertygud om att det i vissa gmnddrug intelängre är möjligt att utvecklu dettu för 1970-tulets svensku sumhälle. Jug vill hävdu, herr tulmun, att det är ekonomiskt ochtekniskt omöjligt att bygga ett rättvist, generöst och effektivt sociulttrygghetssystem unnut än pä grunden uv ett rättvist och effektivtskuttesystem. Skuttesystemet skupur de sociulu behov som det sedun åliggersociulvården utt fyllu. Det är liku omöjHgt utt göru dettu utun en effektivbostadspolitik, som ger både de miHöer som här har talats om där det ärmöjligt för människor utt utvecklus hurmoniskt - och de kostnuder som människormed vunligu inkomster kun bära. Det är nödvändigt att uvlustu den ytterstu förgrening uvvårt sociala system som den kommunala socialvården utgör från dessutbetulnings-och kontorsuppgifter, så utt mun hinner och orkur ägnu sig åt detmun skull ägnu sig åt en uppsökunde, en förebyggunde, en rehubiliterundemänniskovård. Det kun ske bl. u. genom förbättring uv sociulförsäkrings-systemet.Och jug vill gärnu se generaldirektör förslag som ett förslagtUl en rationalisering och utbyggnud till bättre täckning uvsociulförsäkringssystemet. Det täcker inte i dug. Det lämnur för storu områdenhelt oförsäkrude, och ersättningsnivåernu är i många fall för lågu. Det finns undru sätt också för stuten utt uvlustukommunerna ett arbete som deras organisation inte är avsedd och lämpud för ochsom de inte hur råd med. Ytterst, herr tulmun, är det där nere på den nivån somvi måste ungripu våru sociulu problem. Jug hur tulat om de nya problem som uppstår genomsamhällets egna åtgärder, bl. a. på skatte- och bostudspoHtikens områden. Vihur undru nyu problem också. Vi har ett växande untul i egentlig meningutslugnu människor, som slås ut därför utt de uv någon uniedning inte orkurmed, inte kun finnu en pluts där de verkHgen pussur in i det modernuarbetslivet, i det moderna samhället. Det är människor som måste få hjälp attkomma till rättu med sinu egnu problem och utt finnu en pluts och resurser förutt fyllu den plutsen. Det är buru där ute i den ytterstu förgreningen som vikan göru det arbetet. Jag hävdar bestämt att det arbetet icke utföres i Sverigei dug annut än i undantagsfuU. Den kommunala sociulvården hur gått i stå påsinu huvudområden, den har blivit en utbetalningsmekanism. Det är sant att detbehövs pengar. Jug tror det skulle visu sig ytterst sällsynt utt vi skullekunna lösa någru problem, mänskliga eller sociulu, utun tUlgång till pengur ochutan insuts uv pengar. Men pengar får aldrig bli huvudsaken eller dendominerunde delen i en individuell hjälpinsuts. , herr tulmun, är det ändå dettu vi måste hu. Viskulle kunna få hjälp där, men vi har på något sätt nästan systematiskt tvingutbort det enskilda initiativet och det enskildu unsvuret från det sociuluområdet. Vi hur demonstrutivt, nästun bmtalt ibland, uvlustut fumiHernu detinbördes unsvuret. Vi hur gjort det svårure och fortsätter utt göru det svärureför enskildu människor, orgunisutioner och stiftelser utt göru en insuts pådettu område. Mun kunde mobiliseru hjälp efter den linjen, och det är inte urvägen att göra så i en situution, där det står mer och mer klurt utt det s. k.sturka samhället inte är tUlräckligt sturkt för att lösagrundläggunde mänskhga problem. Och man kunde göru det också därför utt vibehöver i hela vår socialpolitUc, i vår trygghetspolitik, få in, eller fåtillbuku, väsentligt mer av medmänsklighet den som håller på att försvinna ipenningutbetalningsuppuruternu. Socialdepartem en -tet m. fl. I detta anförande instämde herrur Nisser, Ringuby,och i Mulmö (sumtligu m). Fm (vpk): Målen för sociulpolitiken och den nuvarande socialvårdensverksamhet hur vurit föremål för åtminstone en teoretisk debutt under desenuste åren. Deltugure med en sociulistisk uppfuttning hur i den debuttenhävdat utt de sociulpolitisku målsättningurnu hur underordnutssumhällsekonomisku resonemung om utt det är nödvändigt utt öku produktionen ochfå ut störstu möjligu profiter. Dennu uppfuttning bekräftus om mun ser påsituationen på ett par uv de oliku avsnitt som sociulpolitiken måste omfuttu. Socialdepartem en-tet m. fl. Arbetsmarknadspolitiken har länge utformats med inriktningpä vad man kallut effektivitet och lönsumhet, medun de sociulu aspekterna påavfolkningen av vissa landsdelar och koncentrutionen uv människor till undruinte beuktats. Bostadspolitiken hur inriktuts på utt byggu storabostadsområden, medun hänsynen tUl hyreskostnuder och hyresgästernus trivselkommit i undru hund. Försäkringssystemet går tUl stor del ut på utt gurunteruen viss trygghet vid sjukdom och ålderdom för dem som är inne iproduktions-muskineriet, men fortfurunde finns stora brister i tryggheten förde människor som genom sjukdom eller av andru skäl inte kommit in där eUersomställts utunför på grund av arbetsmarknadspolitikens födder. Detta är, som sagt, buru någru delar uv sociulpolitiken.Jug hur vult dem som exempel därför utt så många av de brister som fortfurundefinns inom denna verksamhet har sin upprinnelse just i de här delarna. Effektivitets- och lönsumhetstänkundet inom urbetslivethur medfört koncentrution till ullt större enheter och i sambund med det enutrutionalisering av äldre arbetskraft, av anställda som inte kan visa upp debetyg som begärs eller inte står ut med löpande band eller bullrandearbetsmiHö. Företagen gör en viss vinst på den här utklassningen av människor,och samhället får ta kostnaderna. Vänsterpurtiet kommunistema hur i skilda summanhung - påsåväl det fuckligu som det politisku plunet - föreslugit åtgärder som skulleinnebära genomgripande begränsningar uv företugens möjligheter utt bedrivu enpolitik som får dessu sociula konsekvenser, främst.för enskilda människor menockså i form av kostnader för samhället. Dit hör kraven på att avskaffa denberyktude purugruf 32 och utt införu vetorätt för unstäUdu vid rutionuHseringuroch omflyttningur sumt i anställningsfrågor. De allt starkare kruven på mänskligare arbetsförhållundenär självklurt främst en reaktion mot den vantrivsel som mångu känner påarbetsplatsen. Men de är ocksä uttryck för en ulltmer utbredd insikt om i hurhög grud arbetsplutsförhållandenu inverkur på behovet uv sociulhjälp. Lönsumhetstänkundet,och inte sådana faktorer som ålder, bristande utbUdning osv., är den störstaorsuken tUl utt untalet utstöttu människor ökar och därmed behovet av direktsociulhjälp. Den här utstötningen uv människor ur produktionen är inteden endu faktor inom arbetslivet som påverkar socialhjälpskostnaderna. Dit hörockså sådunu företeelser som att det inträffur 1,3miljoner olycksfull i arbetet, 5 000 dödsfall och 25 000 fall med beståendeinvuliditet. De försäkringsformer som finns och som de urbetunde idettu land har tillkämpat sig steg för steg hur dämput sumhällets direktukostnuder men inte helt eliminerut dem. Vi hur från vpk:s sidu -förstu gången, tror jug, i bödun uv 1940-tulet sugt utt försäkringskomplexetborde inriktus på uUa former av inkomstbortfaU. Även till årets riksdug hur vien motion som utmynnar i ett yrkande om en utredning och förslug om en ullmänsociulförsäkring. Dennu motion kommer att behundlus i unnut summunhung, men eftersommångu uv urgumenten i den hör hemmu också i en ullmän sociulpolitisk debutt somdennu, så kommer jugatt något uppehållu mig vid den. Dettu i synnerhet som generuldirektör frumfördu och i den tidigure debutten mångu gånger apostroferadeförslug om någon form uv gurunterud ekonomisk trygghet för ullu tUl vissu delurunknyter till våru motiveringur för en ullmän sociulförsäkring. Vårt förslug syftur till ett så långt möjligt enhetligtsystem för ullu former av sociulpolitisku insutser. Det skulle innebäru utt munkom ifrån de inslag uv tvång och förmynderi som många människor i behov avsamhällets stöd fortfarande tycker sig uppleva när de kommer i kontakt medgällande vårdlagar. Behovet av enhetUghet känns naturligtvis starkt blund dehjälpbehövunde men också blund de människor som arbetar inom socialvården.Generaldirektör förslug - åtminstone vissu delur av det förefaUer attvara ett uttryck för den inställningen. Ett system av det här slaget skulle trygga försörjningenför barn, åldringar och handikuppude och ersättu förlust uv inkomst vid sjukdomoch urbetslöshet. Rent pruktiskt skulle det innebäru minskud byräkruti ochmindre krångel för den enskilde. Eftersom vi i vårt förslug utgår ifrån utt finunsieringenskull ske viu stutsbudgeten, dvs. skuttevägen, men också genomurbetsgivaravgifter och arbetstagares försäkringsavgifter, så bör det även vararealistiskt utt ställu i dugens mångomtulude trängdu ekonomisku läge eUer densumhällsekonomisku verkligheten, som sociulministem talade om. Men enbart insutser på försäkringssidun löser nuturligtvisinte problemen. Rätten tiU ett meningsfuUt arbete måste säkras. För att manskall kunnu stoppu utvecklingen mot ullt fler utsorterude från arbetsmarknadenmåste orsukernu på företugursidun angripas, bl. a. genom ökut inflytunde för deunställdu i företugen, lugstiftning om urbetsgivurunsvur osv. För att säkrarätten till arbete för redan drabbade behövs intensifierade samhälleligainsatser. a. måste formerna för nuvarande skyddade verkstäder med deruslågu löner och undru diskriminerunde inslug omprövus. Tunkegången i förslug om att det behövs ettslags minimitrygghet för alla i samhället finner jug i sak riktig. Men sådanuguruntier får nuturiigtvis inte skupus enbart i syfte att städa upp efter ettproduktionssystem som fördärvar människornu och som gör utt människor gång pågång slås ut från arbetsmurknuden. Det hundlur ju ändå inte baru om pengunArbete är inte buru ett sätt att förtjäna till livsuppehället. Det skull ocksåvuru ett sätt för den enskildu människun utt kunnu tillfredsställelse och någemenskup med undru. Vi får inte stå likgiltigu för hur människor lever ochburu se på av vad de lever. Solidariteten med de behövande i samhället ullu de somav skildu orsaker har behov av samhällets stöd, det må vara på grund avsjukdom, handikapp, låga löner osv. kräver att trygghet skupus för ulladessa. Här kommer jämlikhetsdebatten in i bUden. Men det går inte utt blunduför att i växunde grud stäUer de ökude unspråken på vidgade sociulu insutseroch ökade kostnader på det socialpoHtiska fältet föHande brännande fråga: EftervUka Hnjer skaU de inkomstöverföringar ske som det här är fråga om? Mun kun idebatten kring den frågun utrskiHu tre huvuddrug. För det förstu: Inkomstöverföringur mellun oUkusumhällskiasser eller Socialdepartem en-tet m. fl. m. fl. grupper,dvs. mellan kapitalister och arbetare, mellan högre dänsteman-nuskikt ochurbeture samt med dem jämstäUdu. För det undru: Inkomstöverföringur mellun olikubefolkningsgrupper inom summu sumhällskluss - mellun ogiftu och giftu, mellunburnlösu fumider och burnfumiHer etc. För det tredje: Inkomstöverföringur mellan oliku perioderi livet -exempelvis meUun perioder uv arbete respektive arbetslöshet, sjukdomoch friskhet, före och efter pensionsåldern. Jug tror utt frågeställningarna är tillräckligt klaru.Vilken betoning vi för vår del vill ge frågan torde också vuru klurt; det ärden förstnämndu. För närvurunde får ju de behövunde ulltför mycket vuru med ochbetulu till det stöd som de självu är berättigude utt erhållu! är inte särskilt utvecklud, som jag ser det. I summunhunget vill jug återknytu till en väsentliguniedning till misären för många människor. Vi måste finna metoder somförhindrur utslugningen på urbetsmurknaden, dvs. som ger alla anställduunställnings-rätt och unställningstrygghet, som ulltså säkrur rätten tillurbete när mun redun hur ett arbete. Vi måste dessutom finna metoder somtillförsäkrar den enskUde och sumhället rätten tUl urbete då det gamla arbetethar gått förlorat eUer då mun förstu gången träder ut på urbetsmurknuden,rätten utt få komma in i urbetslivet igen efter en företugsnedläggning, enurbetslöshetsperiod eller en sjukperiod, när den enskilde kun och vill arbeta. Genom de kruv på lönsumhet för vurje verksumhet som ärutmärkunde för produktionslivet i vårt blundekonomisku system har storu gmpperuv urbeture och vissu tjänstemän humnut i ett låglöneläge som de har småförhoppningur om utt kunna ta sig ur. och andraundersökningur som gjorts under senure år hur gett konkretu belägg för vuddetta innebär i fråga om bristande trygghet för dessa grupper. Det är ettfaktum att ullt större gmpper av lågavlönade måste söku sociulhjälp t. o.m. för utt kluru de dugligu hushållsutgifternu.