prot · FV0968 · 1972-12-31 00:00:00 — Man kan gå rätt långt tUlbaka i protokoll ochdär finna motioner, interpellationer och enkla frågor som har gällt denotillfredsställande ordningen beträffande varsel om driftsinskränkningar,företagsnedläggningar eller andra förändringar som har den största betydelseför de anställda. Ständigt kommer nya händelser som röjer att bristerfortfarande råder då det gäller informationen till de anställda om väsentligaförändringar i företagens verksamhet. Industriministerns svar är till sin tyngdpunkthänvisningar till vad som möjligen skall komma alt hända senare - i en framtidalltså och inte någonting om vad som konkret har vidtagits. Hur kan dettakomma sig? De frågor det här gäller har ändå varit aktuella . Jag har tidigare haft tillfälle att diskutera dessa frågormed statsrådet som 1967, då i egenskap av inrikesminister,besvarade en interpellation gällande samma företag och delvis sammafrågeställning som den som gäller . Då skrev vi 1967 nu 1972, Det ärsnart dess och i stort sett har allt blivit vid det gamla.Arbetarna är lika rättslösa som då. Tillåt mig därför, herr talman, allnågot kortfattat teckna bakgrunden tUl min interpellation. Frågan gäller timade händelser vid företagel i nu , i viss utsträckning enparallell till vad som hände , Vid båda dessa tillfällen varregeringen, såväl som huset , direkt engagerade. försålde delar avföretaget tUl ASEA, Det skedde den gången bakom regeringens rygg. senast1971 försåldes hela företaget till ASEA, med regeringensgoda minne och medverkan. De anstäUda stäUdes vid båda tillfällena helt åtsidan de varken varslades eller informerades. Då Hägglundaffären behandlades i vidinterpellationsdebatten visade statsrådet irritation. Framför allt gällde delta , denne som skött affären för Wallenbergkoncernen och som gått bakomryggen på inrikesministern och regeringen. Finansminister uttalade sig på Norrlandsmässani med skärpa om roll i sammanhanget. Tillsaken hör nämUgen atl då erhåUit stora pengar frånsamhället genom regeringen och mot uttryckligt löfte atl inga transaktionerskulle ske utan regeringens vetskap och godkännande. Ändå försåldes delar avföretagel till Wallenbergkoncernen bakom regeringens rygg. De anställda var då lika okunniga om vad som skedde somregeringen. De ställdes inför fuUbordat faktum. Då försäljningen var klarmeddelades det att omkring 800 anställda skuUe avskedas. Del var 1967. Heladenna affär kom som en chock för de anställda de hade ju inte alls blivitinformerade. Att del hela skedde under de anstäUdas semester gjordenaturligtvis inte saken bättre. Försäljningen den gången av delar av företagetHägglund & Söner kunde med fullt fog betraktas som en skandal. Men åren går, och vi skriver då de 2000 anställda vid genom tidiga TT-nyheter och morgontidningarfår chockmeddelandet att nu har köpt hela företaget där de varanställda. Självklart blir de obehagligt överraskade. De var ju inleinformerade. "Vi har inle bUvil tillfrågade! " Affärstransaktionenhade skett utan att de anstäUda haft den minsta vetskap om den. Vad som har hänt kan väl betraktas som modern slavhandel.Arbetsköpare kan sälja 2 000 anstäUda till en annan arbetsköpare utan althöra deras mening eller ens lämna information. Människorna det här gäller haringet som helst inflytande över sitt arbele, sin anställning eller sin egenframtid. De får sälja sin egen arbetskraft och ibland gärde över till en annanföretagare utan alt de har en aning om vem som köpt deras arbetskraft. Dennagång var dock regeringen inte endast informerad. Affärstransaktionen skeddemed regeringens goda minne och tillstyrkande. Vad jag här har nämnt är endast två exempel. De gällersamma företag. Regeringen har vid båda dessa tillfällen varit engagerad. Meddetta som bakgrund kan jag givetvis inte vara helt nöjd med del svar somindustriministern givit här . Det är i stort sett endast hänvisningar tillvad som möjligen kan hända . Överenskommelser och utfästelserhjälper knappast. Måste inte frågan stäUas om skärpta lagstadgade regler? Jaghänvisar till vid den senaste återigen gjorda uttalanden i dessafrågor. Industriministerns svar lar även upp företagsdemokratiskafrågor. En del av dessa, som berör de statliga företagen, behandlades vidgårdagens Ang. information till de anställda vid företagsöverlätelser m. m. Ang. information till de anställda vid» företagsöverlåtelserm. plenum,och jag skall därför inte ta upp dem i denna debatt. Kärnfrågan är ändå makt ålde anställda och avskaffande av systemet § 32, Det ges senare tillfälle attåterkomma tUl denna fråga; statsrådet ställer kommande regeringsförslag iutsikt. Dessa förslag, vUkas innehåll antyddes i statsrådets svar, anser jagdärför inte atl jag bör gå in på just . Dock vill jag göra några kommentareri delta sammanhang. upprätthåller arbetsköparna sitt envälde ikraft av § 32 och klasslagar i övrigt. På arbetsplatserna råder arbelsköparnasoinskränkta makt. De anställda kan avskedas ulan motivering. De hetsas atthöja etl tidigare högt arbetstempo, med ökade fysiska och psykiska sjukdomarsom följd. De många olycksfallen, även med dödlig utgång, är ofta resultat avhetsen på arbetsplatserna. Det heligaste förkapitalisterna är profiten. Det synes som om maskinerna är värdefullare änmänniskorna. Inte ens information om de anställdas närmaste framtid då detgäUer anställningen - vilket min interpellation gäller anser företagen atldel finns anledning att kosta på sig. Opinionen ute på arbetsplatserna, de livUga diskussionernaoch de senaste årens strejkrörelser gav till resultat en utredning orndemokratin på arbetsplatserna. Men typiskt i detta sammanhang är atlvänsterpartiet kommunisterna, som konsekvent har kämpat mot § 32 ochklasslagarna, som enda politiska parti inte fick plats i den utredningen. Att tillsälta en och annan representant för de anställda iförelagens styrelser kommer inte att ändra på rådande maktförhållanden. Redan alla slatsrådssvar sammantagna påinterpellationer som har gått om alla dessa fall av bristandeinformation och givna utfästelser i det förgångna borde ha räckt till för attvi skulle haft ett bättre sakernas tUlslånd, Jag vågar inte varaoptimistisk om de utfästelser som ges . De anställda måste nog se tUl altgenom sin egen kamp sörja för atl deras krav pä anställningstrygghet ochlöntagarmakt blir tillgodosedda. Industriministern slutar sitt svar med alt hänvisa tillsignalerade åtgärder. De bör, säger han, "sammantagna, på etl verksamtsätt kunna medverka till att de anställdas berättigade krav på tidiginformation rörande väsentliga förändringar i företagens verksamhettillgodoses". Men statsrådet måste ändå förstå mig, då jag säger atl jaginte hyser någon större optimism. Erfarenheterna på det här området är nämligentalande nog. Men, herr talman, man farväl invänta de regeringsförslag som enligtstatsrådet kommer alt föreläggas . och jag är väl överens på enpunkt, nämligen atl det är angeläget med ökad information, att det är angelägetatt de anställda får möjlighet att påverka sin egen situation i de företag därde arbetar och atl de har elt intresse av det. Detta visas inle minst av altsåväl LO som TCO vid sina kongresser har begärt att man nu skallse till att det blir representation i företagens styrelser, LO och TCO hartagit upp förhandUngar som inte ledde tiU resultat, och därför har de nu begärtatt en lagstiftning skall komma till stånd. Om herrLorentzon tvivlar på att delta ger något resultat, så får det ju stå förhans egen räkning. Frågan om representation, industriell demokrati, hardiskuterats i vårt land sedan åtskUliga årtionden tUlbaka, men det är först nusom de stora fackliga organisationerna anser sig mogna alt begära en lösning avdenna stora fråga. Och det må vara mig lUlåtet att tro mera på LO och TCO i dethär avseendet än på , Jag tUlmäler alltså detta en utomordentligbetydelse för framliden. säger att mitt svar siktar mera på vadsom kommer i framliden. Ja, , det är ju ändå så i den värld somvi lever i, att vi i mycket hög grad måste lära av erfarenheten. Attupplevelser av det slag som vi mötte 1967 innebär en forcering av lösningen påen del av de problem som vi står inför är alldeles uppenbart. Vi lätnaturligtvis inte händelserna kring den affären bara gå förbi. Omedelbartändrades författningen beträffande lokaUseringslån och kreditgarantilån så atldepartementet eller dess verkställande organ, ochkommerskoUegium, fick en med bankerna likvärdig möjlighet till insyn iföretagens bokföring. Detta skrivs numera in som en av de klausuler som delföretag som får kreditgarantUån eUer lokaliseringslån är skyldigt att finna sigi, just för att om möjligt undvika vad vi fick uppleva 1967, Sedan är det väl också klart att innan vi vidtar åtgärderbeträffande informationsverksamheten, insynen, styrelserepresentationen osv,,så viU vi utreda detta, och vi vUl göra det i samverkan med de fackligaorganisationerna. Det tar sin tid. Jag begär inte atl skallstiga upp och tacka för alt vi nu änfiigen är på väg atl lyckas lösa dessafrågor jag bara konstaterar att vi är på väg att söka åstadkomma en lösning,även om det dröjer några månader tUl, Vi kommer ju att bl, a,publicera förslag om styrelserepresentation. Det är klart att del skuUe vara frestande, herr talman,atl gå tillbaka tUl händelserna 1967, Vi bmkar inte gärna diskutera de enskildafaUen, men jag har möjlighet att ur publikationer och ur protokollåterge en del som berör den affär som talade om. Jag har - inte minst i en artikel i tidskriftenFackföreningsrörelsen varit myckel kritisk mot företaget ochframför allt mot den bank som skötte dess affärer. Jag skrev i artikeln; "1 fallet fördes förhandUngarmed tredje part utan att , som hade ärendet underutredning, blev informerat, strider mot god förhandlingssed. Men detomöjliggör också att frågan får en så allsidig och fömtsättningslöshandläggning som är nödvändig för alt bästa lösningen skall kunna finnas," Jag citerar delta därför att vi har uttalat vårt kritiskaomdöme om hur saken har skötts från företagets och bankens sida. Men det finnsingen anledning att gå omkring och ondgöra sig över detta . Det har visat sigalt den affär som då gjordes innebar en stabilisering i verksamheten uppe iÖrnsköldsvik och MeUansel för de delar som var kvar av AB , nämnde här i diskussionen WaUenbergs ochdirektören , och då tycker jag mig också ha skyldighet atl sägaföljande om handläggningen av Hägglundsaffären, Vid de sammanträffanden somförekom förklarades det alt ingen den 27 aprU 1972 Ang. information till de anställda vidföretagsöverlåtelser m. m. Ang. information till de anställda vidföretagsöverlåtelser m. m. av dem somförhandlade för ASEA, närmasl då direktör , eller förinrikesdepartementet, dvs, mina medarbetare och jag, var underrättade om alt defanns en tredje förhandlingspart. Företaget och banken underrättade inteinrikesdepartementet om alt man också förhandlade med ASEA, och inte heUerunderrättades direktör om atl man förhandlade med inrikesdepartementet.Jag anser del vara korrekt atl redovisa det. Om inte har känttill della förhållande, är det självfallet ursäktligt atl pånytt framför sin kritik, men vad jag nu sagt är fakta. Denna gången är regeringen underrättad, sade herrLorentzon, och transaktionen sker med regeringens goda minne. Vifick under hand kännedom om de förhandlingar som pågick. Och att vi varintresserade av förhandlingarna är ju en självklarhet, eftersom frågan berörsysselsättningen för åtskilliga människor. Men låt mig återvända till den artikel i tidningenFackföreningsrörelsen som jag har citerat ur. Där hade jag ocksåtillfälle att skriva följande: "Omställningar inom näringslivet i form avproduktionsförändringar, sammanslagningar och företagsnedläggelser är en följdav den tekniska och samhällsekonomiska utvecklingen. På är de enförutsättning för full sysselsättning och fortsatt framstegstakl, Alla är iprincip eniga om nödvändigheten av dessa fortgående omställningar. Dennaenighet är en stor tillgång som många andra länder inle har förmånen av. Destoangelägnare är det att vi slår vakt om denna positiva inställning. Den anställdes oro för sin trygghet och sinaarbetsmöjligheter måste mötas med en trygghetsskapande politik från samhälletssida. En första förutsättning är att dessa frågor blir föremål för ettförtroendefullt samarbete och att företagen (' god tid lämnar riktig ochfullständig information. Del är nödvändigt atl statliga och kommunalamyndigheter får rådrum för att på ett smidigt sälta kunna mUdra verkningarna avomställningsprocessen för de friställda," Om jag försöker bedöma dessa frågor från slmktursynpunkl,kan jag inte finna annat än att elt samarbete mellan dessa två förelag, framförallt då det gäller tillverkning av fartygskranar och annan utrustning, låg ilinje med vad man kunde bedöma som fuUt riktigt. Båda företagen konkurrerar utepå världsmarknaden och har en betydande andel i försäljningen av just dessaprodukter. Att de då försöker samordna sina ansträngningar för att därmed skapaett bättre konkurrensmässigt utgångsläge anser jag vara helt riktigt. Det börockså kännas tryggare för de anställda alt ha en kraftfull organisation bakomsig med möjligheter atl följa den tekniska utvecklingen, att acceptera den ochinlemma den i sin företagsverksamhet, som man har en utbyggdmarknadsorganisation. När vi blev tUlfrågade om en eventuell samordning mellandessa två företag, var det också ganska rimligt alt vi frågade om man varberedd alt så långt möjligt ge garantier för en tryggad anställning för dem somär sysselsatta i och MeUansel, och på den frågan svarade man ja.Jag kan också försäkra, att om man från dessa företag hade erbjudit staten attmedverka eUer samverka i denna förelagsbildnmg, så skulle vi ha gått ini en diskussion härom. Men vi hade ingen anledning att tränga oss pä. Sedd frånren struktursynpunkt och företagssynpunkt tror jag åtgärden är riktig; så harockså regeringen bedömt det. Del är klart atl vi hade önskat atl man kunnat gede anställda information snabbare, men å andra sidan är det svårt när detgäller förhandlingar; om man i etl ömtåligt förhandlingsläge yppar vad sompågår och det kommer ut, kan resultatet spolieras. Det betyder inle att jagmisstänker någon för atl gå ut och berätta om sådana här känsliga frågor. Jagförmenar all en representation för de anställda i företagens styrelser självfaUet med den sekretessbeläggning av vad som försiggår som då gäller - gerde anställda möjligheter all på ett tidigt stadium få information och alldiskutera och bedöma vad som från de anställdas synpunkt kan betecknas somriktigt och rimligt. Här ställer man då anspråk på ett förtroende för dem mansätter in i dessa styrelser. Om regeringen eller ledamöter av regeringen blirtillfrågade i en sådan här situation, innebär det naturligtvis i och för sigett stort ansvar. Man försöker då ta hänsyn till vad som för de anställda, förkommunerna och för kan vara av värde och göra sin bedömning medutgångspunkt i del. Det är del vi har gjort. Jag hoppas och tror alt de månadersom gått sedan interpellationen väcktes jag fär be om ursäktför att jag inte haft tillfälle att svara tidigare; har varithygglig att inte anmärka på det visat att stabiliteten iförelagsverksamheten, orderingången, m. m. är minst lika stor efter som förefusionen. Jag för min del kan inte se annat än all såväl de anställda somkommunen är att gratulera till den sammanslagning som skedde. Jag tror atl deninnebär fullgoda garantier för en stabil verksamhet så långt man nu kan seframöver. Ang. information till de anställda vid företagsöverlätelser m. m. HerrLORENTZON (vpk): Industriministern säger att regeringen hållerpå att åvägabringa en lösning av dessa arbelsplatsfrågor. Från den utgångspunktenskulle vi då inte behöva någon längre debatt här , utan vi skulle bara haatt invänta del förslag som kommer frän regeringen och som enligtindustriministern är att vänta . Men dessa frågor har i myckel stor utsträckningaktualiserats av arbetarna, framför allt . Det har förts livligadiskussioner på arbetsplatserna, och det har förekommit spontana strejkerdärför att man varit missnöjd med de rådande förhållandena. Detta har ocksågjort att fackföreningsrörelsen nu ställer dessa frågor i förgrunden på ellhelt annat sätt . Jag anser inte att det är övermaga av oss atl laupp dessa frågor; kommunisterna har i riksdagenkämpat för dessa krav. Det är i och för sig tacknämligt atl vi från regeringenkommer att få förslag, som kommer atl Ugga på bord , men medden bakgrund vi har är jag inte alltför optimistisk förrän jag har sett hurdessa förslag kommer alt se ut. Vi förde i denna kammare en debatt i fjol.Jag hade ställt en enkel fråga lill inrikesminister , och den gälldeförhållandena vid Facit och den bristande informationen vid detta företag. Detär bekant för alla i denna kammare vUka svårigheter som där 3 protokoll 1972. den 27 aprU 1972 Ang. information till de anställda vidföretagsöverlåtelser m. m. rådde förde anställda: avskedanden, hot om avskedanden och annat. Inrikesministern svarade då bl, a, att frågor ominformation o, d, är "frågor som kommer att aktualiseras i annan ordning.Regeringen har för avsikt atl ta initiativ. Det har signalerats i åtskUligasammanhang alt vi när det gäller de anställdas inflytande inte är tillfreds medden ordning som gäller ," Där slutar jag citatet från den debatten.Det är i stort sett samma svar som industriministern ger mig . När viförde den debatten före den sensationellaförsäljningen av lill ASEA visste inrikesministernsjälvfallet om alt den försäljningen skulle ske. Jag menar inle att han skulleha avslöjat det i den debatten, men det svar han gav mig då ter signaturligtvis litet underligt när man vet atl han kände tiU det förhåUandet, Jag vill sedan la upp frågan om produktionen iÖrnsköldsvik, tryggheten för de anställda osv. Industriministern har anfört attordertillgången där nu är stor och att - om jag tolkade honom rält det skulleråda säkrare arbetsförhåUanden . Efter vad man har sett i tidningarna måsteASEA och Wallenbergkoncernen i det här fallet kunna klara sysselsättningen däruppe med tanke på det som hänt när det gäller AGV i , ASJ i Linköpingoch de statsbeställningar som tydligen är för handen. Det är möjligt att etlstörre företag som ASEA och Wallenbergkoncernen kan klara sysselsättningenbättre än kunde göra i synnerhet som man kan påräknastatsmakternas stöd med beställningar. Jag hade gärna velat ställa en fråga tillindustriministern, men han förekom mig när han nämnde alt del inte om jagförstod honom rält hade varit tal om att Statsföretag skulle kunna gå in somdelägare i eller köpa företaget. På ett fackföreningsmötei meddelade ordföranden i fackföreningen att fåtterbjudande att köpa , men inte accepterat del. Delta finnsockså intaget i protokollet från fackföreningsmölet. Jag vel inle vad som ärsanning i del här fallet. 1 den debatt som fördes 1967 närWallenbergkoncernen köpte delar av framskymtade, atlregeringen den gängen var intresserad av att staten skulle gå in som delägare iHägglund & Söner, men att förelaget inte var intresserat. Vidare var det myckel intressant att höra vilket var ennyhet för mig att förde förhandUngar med regeringen åena sidan och med Wallenbergkoncernen å andra sidan, utan att någon av dessahade en aning om att förhandlingarna ägde rum parallellt. Det kanske bättreförklarar händelseförloppet. Jag bestrider inte atl vpk vid åtskilligatillfällen fört fram frågan om de anställdas inflytande och möjligheter tillmedverkan i företagen. Men jag upprepar vad jag sade tidigare, alt det varförst som , liksom , var beredd attaktualisera frågan. Jag tror inte atl jag avslöjar någon hemlighet om jagsäger att vi från regeringens sida 1967, då jag som inrikesminister hadetillfälle att deltaga i regeringens arbele, tillfrågade under hand om manhade etl intresse av att enlagstiftning kom till stånd. Men LO ansåg då inte liden vara mogen. När detgäUer dessa frågor kommer ansvaret atl bli utomordentligt stort på denfackliga sidan. De anställdas representanter skall inte bara sitta som lyssnareulan skall gå in och aktivt deltaga i förelagsstyrelsernas arbete för altbefrämja utvecklingen i företagen, vilket naturligtvis också indirekt är ettskydd för deras egen anställningstrygghet och för utvecklingsmöjligheterna iföretagen. Det är då ganska rimligt all efterhöra vilken uppfattning man har ide fackliga kretsarna, innan beslut fattas i en så utomordentligt viktig fråga. Jag vill säga till att inrikesministerHolmqvist naturligtvis var utomordentligt försiktig i sina uttalanden, när hanvid jultiden gjorde bedömningar av möjligheterna till insyn och information.Etl förslag var då under arbete. Det har gått några månader. Det föreliggeren promemoria beträffande styrelserepresentalion, och det pågår arbete medsjälva informationsverksamheten. Jag har stor förståelse för om atl han vill se resullat; också jag anser att det är resultatet som skallfå tala. , herr talman, åberopar ettuttalande av en ordförande för fackföreningen där uppe om kontakter som skulleha förevarit. Jag känner inte till om det har förekommit några kontakter medStatsförelag. Men i den artikel i , som jag tidigare citeratur och som jag står för, redovisar jag att när regeringen "förgranskning fick prognoserna beträffande fann vi dem godamen önskade med företaget diskutera en annan uppläggning avkapitalanskaffningen. Vi erbjöd därför vid direkta förhandlingar medföretagsledningen ett samarbete i form av samgående." Vid kontakt med företaget har jag sagt att om man har elt intresseav all återuppta den diskussion som vi förde 1964 är vi beredda att föra den.Det kan vara ur detta uttalande som fackföreningsordförandens resonemang om ellerbjudande emanerar. Men vad jag förde fram var ett uttalande om en öppenhetför diskussion. Vi tvingar oss inte på företag, och företaget har löstfrågan på elt annat sätt. Ang. information till de anställda vidföretagsöverlåtelser m. m. HenLORENTZON (vpk); Industriministern säger atl LO och TCO försti fjol blev intresserade av en lagstiftning. Del beror väl mycket på det faktumatt det blev omfattande debatter ute på arbetsplatserna och allslrejkak-tionerna spred sig som en löpeld över landet. Del medförde att framförallt LO såg sig tvingad alt kräva lagstiftning, när SAF inte var villig altfölja de vägar som LO tänkte staka ut. Jag tror att detta bör ligga i bollen omman skall värdera frågorna på ett riktigt sätt. Jag är naturligtvis tillfredsställd med altindustriministern ger kommunisterna del erkännandet, alt viunder varit det enda parti i som kämpat för arbetsplatsernasfolk, för demokrati, medbestämmanderätt etc. Sedan säger industriministern i sitt svar bl. a.:"Styrelserepresenlationen bör också ge en ny möjlighet för de anställdaatl verka för en ökad informationsgivning och samråd i förelaget." Ang. information till de anställda vidföretagsöverlåtelser m. m. Jag skulle vilja säga att erfarenheterna från de företagsom har tillämpat metoden med slyrelserepresentanter utanför deninterna kretsen knappast har gett upphov lill någon större optimism bland deanställda. Den metoden tillämpas i vissa företag här i landet, men inle märkerman någon optimism bland de anställda i de företagen därför att de har fåttmöjlighet att skicka en representant från fackföreningen tillstyrelsesammanträdena. Något större mätt av information eller inflytande harman inte märkt. I , där systemet har praktiserats sedan en lång lidtillbaka, anser de anställda enligt uppgifter i tidningarna att dessarepresentanter i bästa fall sitter där endast som gisslan. Jag skall inle förlänga den här debatten. Jag vill slutamed atl säga vad jag har anfört här, nämligen att jag väntar på alt fåse de förslag som regeringen kommer att lägga fram . De skall bli mycketintressanta. Jag tror det är riktigt atl nu avvakta deförslag som kommer och som vi har aviserat. Vi får säkerligen tillfälle atl dådiskutera styrelserepresentationen. Jag tyckte nog att läste ul litet mer avmilt uttalande än vad det faktiskt innehöll.