prot · FV0924 · 1972-12-31 00:00:00 — Därför borde arbetsgivarparten haaktualiserat flexibel arbetstid vid kontakter med de anställda. Den borde aUtsåha tagit ett sådant initiativ som leder till bättre villkor för alla. Det har kommit en förhandlingsframställning, och därförskall det nu bli förhandlingar. Statsrådet kan således för dagen inte redovisanågon uppfattning i ärendet. Men hur går det då med samrådet, som statsrådetbekände sig till? Vid förhandlingar låser man ju lätt positionerna.Förhandlingar och samråd är enligt min uppfattning inte riktigt samma sak.Samråd kan även arbetsgivarparten ta initiativ tUl. Jag kommer pä nytt fram till frågan varför man väntat påen förhandlingsframställning. Varför gav man inte direktiv tiU byggnadsstyrelsenredan för ett år sedan att samråda med personalen? Då sades ingenting om detta. Utöver den folkpartimotion, ur vUken lästehögt och i vilken man tagit upp dessa frågor på ett seriöst och realistisktsätt, har vi från folkpartihåU väckt en partimotion om arbetsdemokrati. motionen yrkas bl. a. att delegationen för förvaltningsdemokrati skallutökas med företrädare för de politiska partierna. Det tycks vara nödvändigtför att det skall bli ordentlig fart på förvaltningsdemokratin istatsförvaltningen och för att de statsanställda snabbt skall kunna erbjudasflexibel arbetstid. HertWIJKMAN (m): Statsrådet sade att det är vissa fördelar förenademed flextiden, och detta har han också tidigare erkänt, men dessutom har den enmängd nackdelar. Efter sådana konstateranden är han inte beredd att dra någraentydiga slutsatser. SpecieUt i Äkersberga men även min frågagäller i vUken utsträckning personalens önskemål skall få spela in. Men inteheller i det avseendet vUl statsrådet ange en viljeinriktning. Om nu personalenvid ett verk, där ledningen finner det praktiskt möjligt och där det intemedför några onödiga kostnadsfördyringar, önskar flextid, är då inte statsrådetberedd att säga: Självfallet skall de få flextid i sådana fall? Ett sådant medgivande hade varit intressant att fä efter alla de tidningsskriveriersom förekommit i denna fråga och efter de minst sagt besynnerliga uttalandensom tidigare gjorts från kanslihuset. Jag återkommer till de intervjuer somåtergivits i och i vilka det framhåUits att det skulle bli enklasslagstiftning och att det skulle vara fråga om ett jippo. Men är det inte , om man vill hårdra detta, som vi har en typ av klasslagstiftning? ärdet bara vissa typer av ämbetsmän och andra anställda som kan ha flexibelarbetstid. Jag syftar på de högre tjänstemännen och ämbetsmännen, som kan kommaoch gå litet när de vill, medan däremot det stora flertalet anställda intehärden möjligheten. Det är väl sä att vi skall öka valfriheten för de mångalöntagarna! Man tar vidare upp det förhällandet att vissa anställdahar schemalagd arbetstid. Jag vet att exempelvis telefonisterna i de verk somberörs av flyttningen till kvarteret har tillfrågats om de skullereagera negativt om övrig personal skuUe få flexibel arbetstid. Såvitt jagförstått av uppgifter från TCO-håll har de varit entydiga i sin reaktion. Deser ingenting negativt i att andra personalkategorier skulle kunna få denna typav arbetstidsföriäggning. Jag kan bara upprepa min fråga: Varför inte ange en klaroch entydig linje i denna fråga? uttalanden tyder på en mycket stornegativism hos regeringen, och jag tycker att man kunde kräva större klarhet idenna debatt. När det nu inte blev så - det är möjligt att så blir fallet i detsista inlägget i denna debatt - vill jag bara som uppmanastatsrådet att just visa generositet vid dessa förhandlingar och om möjligtöver hela linjen ge löntagarna i de statliga myndigheterna och verken denflexibla arbetstid som många av dem sä innerligt önskar. Ang. s. k. flexibel arbetstid för statstjänstemän Till i Äkersberga vill jag barasäga att jag för min del, liksom de statsanställdas personalorganisationer,alltid har betraktat förhandlingar som någonting vida mera långtgående än samråd.Herr har tydligen en annan uppfattning vilken inte rimmar med den meningsom drivs av de anställdas organisationer. En förhandling kan ju leda till ettmycket mera bindande resultat än ett samråd. har vi enförhandlingsframställning liggande pä bordet, och den skall behandlas. upprepade sitt krav på att jag skalldeklarera en principiell inställning, men med den ordning vi har förförhandlingsfrågornas behandling här i vore det ytteriigt oklokt ocholämpligt av mig att i en sådan här fråga i princip deklarera en ståndpunkt,därför att en sådan ståndpunkt sedan aUtid skulle kunna binda förhandlarna. Detfinns ett organ, nämligen lönedelegation, för behandlingav förhandlingsfrågor. sade att man bör gå in för flexibelarbetstid, men han har fått hålla med om - både i sitt inlägg här och imotionen - att en sådan ordning är förenad med många nackdelar och problem. Sålänge det inte går ut över någon annan, kan man dock tillämpa flexibel arbetstid,ansåg . Men, , flextid kan faktiskt leda tUlförsämringar för många människor. Jag vill emellertid först ytteriigare betonakostnads- Om främjande av bostadsbyggandet pä landsbygden frågan.Ätt omkring 175 000 statsanställda inte kan få flexibel arbetstid kan ju ledatill - och kommer att leda till - kompensationskrav frän deras sida, krav påhöjda ob-tillägg, osv. Kostnadsfrågan kommer man alltså inte ifrån isammanhanget. Beträffande försämringarna gäller det exempelvis sådanaanställda i arbetsledande ställning, som i praktiken kommer att fä sinarbetsdag förlängd genom att de måste vara pä arbetsplatsen under hela den tidordinarie arbetstid kan tas ut. Det blir alltså med flextid än detär . Vidare kommer städpersonalen till följd av en sådan reformatt behöva börja sitt arbete ännu eller senare på kvällen.Denna personals arbetstid är redan nu förlagd till s. k. obekväm arbetstid. JagvUl gäma framhålla för att det inte rör sig om någon liten gruppsom man utan vidare kan bortse ifrån. Det handlar här om ca 14 000 anställda pådet statliga området. Jag har ingalunda intagit någon dogmatisk nejsägarattitydi det här sammanhanget, men jag har velat betona att det finns praktiskaproblem. får vi se vad diskussionerna mellan parterna kommer att leda framtill. Herr tredje vice talmannen anmäldeatt och anhållit att till protokollet få antecknatatt de inte ägde rätt tiU ytterligare anförande i denna debatt. Överläggningen var härmed slutad. §7 Om främjande av bostadsbyggandet på landsbygden Herr inrikesministern erhöll ordet för attbesvara i Holmgården (c) framställdainterpellation, nr 18, och anförde: i Holmgärden har frågat mig omjag avser att utfärda tillämpningsföreskrifter för statliga bostadslän, vilkagör att bostadsbyggande på landsbygden inte missgynnas. Gällande tillämpningsföreskrifter grundar sig, sominterpellanten har erinrat om, pä vissa uttalanden av statsutskottet, bl. a.ett utlåtande 1964:42 beträffande lån för småhusbyggandet pä landsbygden. 1detta utlåtande sägs att föreliggande kreditrisker vid en fränkreditvärdesyn-punkt tvivelaktig lokalisering får vägas mot lånesökandensskäliga intressen och att prövningen härvid inte får bh så snäv att bostadsbyggandetpå landsbygden systematiskt missgynnas. Det är naturligt att länsbostadsnämnderna vid sin prövningi tveksamma fall fäster stort avseende vid vederbörande kommuns egen bedömningav frågan om lämplig lokalisering av bostadsbebyggelsen. Denna bedömning kommertUl uttryck främst i kommunens villighet eller ovillighet att äta sigföreskrivet kommunalt ansvar för viss del av förlust som kan uppkomma på länet.Vägrar kommunen att ikläda sig sådant ansvar, får bostadslån inte beviljas. Enligt min mening kan nuvarande ordning för prövningeninte sägas missgynna bostadsbyggandet på landsbygden. Någon anledning att ändragällande föreskrifter anser jag därför inte föreligga. HerrJOHANSSON i Holmgården (c): Jag ber att få tacka statsrådet för svaret.Jag skall återkomma till en bedömning av svarets innehåU senare, när jag kanskefått ett mera konkret besked. Låt mig först och främst säga att när jag har framställtdenna interpellation är det mot den bakgrund som jag hänvisar till i mininterpellation, nämligen att länsbostadsnämnden ansett att om den skall beviljastatlig lånegaranti, skall det vara inom område med byggnadsplan. Jag har svårt att förstå att detta sammanfaller med vadstatsutskottet skrivit och uttalat vid sin bedömning av denna fråga. Jag skullegärna vilja höra herr statsrådets uppfattning humvida detta sammanfaller medstatsutskottets tänkande. Låt mig här säga att jag självfallet har respekt för kravpå byggnadsplan i viss utsträckning, men det kan absolut inte drivas på ettsådant sätt att allt bostadsbyggande skall förhindras inom områden därbyggnadsplan rimligen inte behövs och inte anses vara lämplig att upprätta. Jag är givetvis också villig att erkänna riktigheten avatt man tar hänsyn till de kreditrisker som föreligger, men jag är angelägenatt betona att när jag tagit upp denna sak är det inte med den bedömningen attdet är fråga om bostadsbyggande i obygden, i trakter där det råder storavfolkning och utflyttning, utan det är fråga om bostadsbyggande på sådanaplatser som ligger pä rimligt avstånd till arbetsplatsen, sådana platser som t.ex. utanför och . Jag skall, herr talman, fresta kammarens och talmannenstid med att ta upp konkreta exempel från min egen bygd. Vi hade där två unga familjer som hade provat päatt bo i hyreshus men funnit det lämpligt och trivsamt att flytta tillbaka tillden bygd som sett dem födas, där de var uppväxta och som de kände till. Den bynlåg från den arbetsplats som de oftast har. Men eftersom de ärbyggnadsarbetare kan naturligtvis arbetsplatsen i viss mån växla. Där var det inte ens fråga om nybyggnad, utan om ombyggnadav två fastigheter. Den ena var kostnadsberäknad tUl och denandra till . avstyrkte med motiveringen attdet inte var tekniskt och ekonomiskt försvarligt. Efter framställningar som jagsjälv var med om att göra för att hjälpa de båda familjerna ändrades beslutetoch man fick statligt lån. Jag gick tUl den inte helt okände ordföranden förlänsbostadsnämnden i vårt län och informerade honom om bakgrunden, eftersom hansjälvfaUet inte har möjlighet att sätta sig in i varje ärende som behandlas avnämnden. ordförande var alldeles klar över att tillståndtill ombyggnaderna måste beviljas. Det skulle vara trevligt om statsrådet vid något besök iNorrbotten ville stanna i min bygd. Jag skulle då gärna visa honom pä de tvåutomordenfligt fina fastigheter av hög klass som dessa två familjer fick förden kostnad som jag nämnde i stället för att de, såsom länsbostadsnämndenförordade, placerade sina hus i ett egnahemsområde utanför staden, där detskulle ha kostat ca. att få en bostad. Om främjande av bostadsbyggandet på landsbygden Om främjande av bostadsbyggandet på landsbygden kanske statsrådet anser att det inte är rimligt att takammarens tid i anspråk med att relatera fall där bostadslån blivit beviljade.Men situationen är den att det gång efter annan inträffar att vederböranderedan på ett tidigt stadium får reda på att det inte är möjligt att få statliglånegaranti för sådant byggande som han tänkt sig, och han faller till fögainför utsikten att behöva uthärda all den byråkrati och det krångel som skullebli följden om han drev frågan fram tUl ett avgörande. På det sättet läggsmassor med fastigheter öde som annars skulle ha kunnat tjänstgöra som bra ochäven bUliga bostäder. Men det är inte bara fråga om dem som renoverarfastigheter. Precis i har jag fått kännedom om tre fall i min hembydär de lånesökande velat bygga nya bostäder. Det lustiga är att just den dagsom är pågår kommunens arbete med framdragning av kommunalt vatten ochavlopp över de tomter där ifrågavarande personer viUe bygga. De har genomförhandsbesked fått klart för sig att det inte är möjligt för dem att få lån. Itvå av fallen hänvisade man till att de bodde pä fel sida om E 4. I det tredjefallet bodde de på rätt sida men där användes andra argument. Det är tydligt att man vill göra sitt yttersta för attomintetgöra möjligheterna till bostadsbyggande i en bygd där människor gärnavill bo och vet att de kan trivas. Härtill kommer att vi har alla deserviceanordningar som behövs just i den byn. Vi har också en centralskola pålagom avstånd från den ort där dessa personer vill bygga. Bara för något årsedan uttalades för övrigt farhågor för att den skolan skuUe få svårt att fåtillräckligt antal elever. Ja, det är inte underiigt att den risken finns omman på detta sätt hindrar unga människor från att bosätta sig där. Då frågarjag statsrådet: det vara rimligt att på detta sätt handskas med samhälletsmedel, medel som satsats på denna skola som är relativt nybyggd? Genom en sådanhär handläggning riskerar man att skolan inte kan användas utan man får byggaen ny skola i centrala staden. När jag har talat om de här enskUda fallen är det mot denbakgrunden att jag vet att samma förhållanden råder på många andra platser ivårt land. Det är av den anledningen som jag ser det som utomordentligtangeläget att statsrådet ger ett så klart besked ,som möjligt. Är det rimligtatt länsbostadsnämnderna ställer sådana här krav? Är det förenligt med denuppfattning som statsutskottet gav till känna i frågan? Om statsrådet menar attdet inte är förenligt med utskottets uppfattning och beslut, har dåstatsrådet för avsikt att ge bostadsnämnderna ett besked som klargör vilkeninställning han har? 1 detta anförande instämde iVikmanshyttan, fröken och (samtliga c). Jag konstaterar att iHolmgärden har berört ett antal ärenden som har handlagts inomlänsbostadsnämnden i . Han har angett att där har fattats ettvisst beslut, som efter samtal med ordföranden har ändrats, och jag skallkanske förstå det så, att det var en förnuftig ändring man gjorde. Jag kansjälvfallet inte ha någonmening i de här enskUda ärendena, utan jag förutsätter att de handläggs med omsorg som sådana frågor bör handläggas med ute i länsbostadsnämnderna. Detär ju också sörjt för att det finns representanter i nämnderna som kan föra deolika bygdernas talan. Jag har inhämtat att när det gäller länsbostadsnämnden iNorrbottens län uppställs det inte krav pä byggnadsplan som förutsättning förlån; den uppgiften är således inte riktig. Däremot har det frän nämndens sidaframhållits att detaljplan borde upprättas inom de byar som kommunen bedömersom utvecklingsbara. 1 är läget det att kommunen i samråd medlänsbostadsnämnden har uttalat att i ett tiotal byar runt tätorten - sådanabyar där det finns tillgång till handelsbod och till post och där avloppsfråganär ordnad vill man gå in och ikläda sig garanti för de statliga lånen, men ivissa andra fall har kommunen inte velat ta på sig det ansvaret. Här rör det sig således om en förutsättning för att statenskall gå in och ge ett lån. Det är någonting helt annat än rätten att bygga,eftersom den regleras i annan ordning. har ju i sin bedömningav låneärendena att följa de intentioner som uttalat och som jag haråberopat i mitt svar. Jag kan således inte se att det i det här fallet skulleföreligga någon anledning för mig att gripa in i ett förhällande, som dockgäller en länsbostadsnämnd som tydligen har agerat i fullt samförstånd medkommunen. Det står i god överensstämmelse med vad jag har sagt i mitt svar,nämligen att jag fömtsätter att kommunens bedömning skall tillmätas storbetydelse. Jag vill erinra om att i dessa ärenden liksom iandra har den som inte är nöjd med beslutet möjlighet att överklaga och få detprövat. Det är den riktiga vägen att gå när man hanterar sädana här ärenden.Däremot är det omöjligt att i en interpellationsdebatt tala om varför utslageti ett enskUt fall har blivit det eller det. Det kan alltid föreliggaomständigheter som är särpräglade och som gör att man kommer att ta en vissställning, vare sig den nu blir positiv eller negativ. Ärenden av den här typenger emellertid inte särskilt god vägledning för oss, när vi skall utformaprinciperna för den statliga långivningen tUl bostadsbyggandet. Jag konstaterar således att i den mån en person tycker sigha blivit felaktigt bedömd därför att han bor på ena eller andra sidan en vägär det lämpligt att han överklagar och får prövat om det finns möjligheter attfä utslaget ändrat. Om främjande av bostadsbyggandet pä landsbygden HerrJOHANSSON i Holmgården (c) kort genmäle: Jag tror att jag sade i mitt första anförandeatt visst tröttar jag kammaren med att dra enskilda exempel, men jag sade ocksåatt det inte är de enskilda exemplen som är avgörande, utan det är principenefter vilken de här frågorna handläggs inte bara i utan på fleraandra håll. Jag har möjlighet till kontakter - inte minst här i medfolk från andra delar av landet och får ett intryck av att man handlägger dehär ärendena i stort sett på samma sätt överallt. När statsrådet direkt talar om att de uppgifter som jagkommer med inte är riktiga, vill jag säga att jag här har ett protokoll som ärfört i planeringsberedningen i . 1 detta protokoll står den 17 febmari 1972 Om främjande av bostadsbyggandet på landsbygden det:"Ordföranden redogör för resultatet av genomförda överläggningarmed länsbostadsnämnden betr. ett fortsatt byggande i byarna i kommunensytterområden, varur framgår att länsbostadsnämnden betraktar byggande inomområde med byggnadsplan som ett krav för fortsatt statlig belåning." Därtill kan jag lägga att två för mig väl kända personeruppvaktade med ansökan om bostadsbyggande i stads omgivning i etttidigare skede och fick precis samma besked. Det skulle aldrig falla mig in attredovisa någonting som jag inte har underlag för. Det är detta som gör att jag tycker att det finnsanledning att se allvarligt på frågan. i Holmgården åberopar ettprotokoll, varav framgår ett uttalande som en annan person har gjort. Deuppgifter jag har härleder sig från vad vi har inhämtat av länsbostadsnämnden iNorrbottens län. Som var och en förstår blir det också känt förlänsbostadsnämnden vad jag har sagt i den här debatten. Jag förutsätter att deuppgifter vi har inhämtat står i överensstämmelse med det verkligaförhållandet. Detta protokoll kan ju i och för sig inte vederiägga riktigheteni det jag har sagt. I tillämpningsföreskrifterna tillbostadslånekungörelsen, 6 § angående förutsättningar för lån, säger : "Frågan om varaktigt behov av bostäder och lokaler förehgger skall bedömas med beaktande av försörjningsmöjligheterna och befolkningsutvecklingen på ,---- ." När det gäller försöriningsmöjligheterna skulle jag viljafråga: Anser statsrådet att det är länsbostadsnämndens uppgift att bedömaförsörjningsmöjligheterna pä ? Om en människa skulle vilja bygga påen plats pä landet och anser att hon där har möjlighet att försöria sig, skalldå länsbostadsnämnden säga att hon inte har det? Vad grundar nämnden i så fallsin uppfattning på? Med de nyupptäckta perspektiv som framkommit, inte minst iEhrensvärds bok, kan man kanske tvivla på att vi vet hur våraförsörjningsmöjligheter på kommer att bli - om de kommer att följavad vi har räknat med vid t. ex. regionpolitikens planering. Beträffande befolkningsutvecklingen på tyckerjag att detta verkar som ett exempel på just hur en profetia görssjälvuppfyllande. Man säger att det här finns en negativ befolkningsprognos,att befolkningsutvecklingen på bedöms som negativ, och här skaUinte byggas så mycket bostäder. Så kommer människor och vUl bygga pä denplatsen. Då får de inte lån och har inte möjligheter att bygga där. Alltsåkommer denna negativa prognos att uppfyllas. Men det var väl ändå intemeningen. Har statsrådet kanske synpunkter pä detta? Jag har en känsla av att jag redan i mittsvar har berört detta. Jag har sagt att rätten att bygga regleras iannan ordning. En mycket stor del av småhusbyggandet i vårt land sker utanstatlig belåning. Det är således här bara fråga om en bedömning av sådanabyggföretag som skall få län av staten. Jag har redogjort för grunderna och förnödvändigheten av att man håller god kontakt med kommunerna och får derasbedömning. 1 ett sådant förfaringssätt kan jag inte se något felaktigt. Om främjande av bos tadsbyggande t pä landsbygden i Gäddvik (m): Också jag har som politiskt verksam märkt hursvårt det är att få statliga byggnadslån, även när det gäller om- ochtillbyggnad av bostäder i områden som ligger inom pendelavstånd från t. ex. enså pass stor centralort som . Jag har uppmärksammat vad statsrådet säger i sitt svar:"Denna bedömning kommer till uttryck främst i kommunens villighet ellerovillighet att åtaga sig föreskrivet kommunalt ansvar för viss del av förlustsom kan uppkomma pä lånet. Vägrar kommunen att ikläda sig sådant ansvar, fårbostadslän inte beviljas." Men det förekommer också fall, där den lånesökande självkan skaffa godtagbar säkerhet så att inga kreditrisker för det statligabostadslånet föreligger. Kan han dä beviljas statligt bostadslån pålandsbygden, t. ex. i byar som väntas bestå och där detgår att ordna vatten- och avloppsfrägan på ett godtagbart sätt? Jag hoppas attså är fallet. Jag tycker, som också i Holmgården harpåpekat, att bestämmelserna för beviljande av bostadslån tolkas mycket snävt, ivarje fall i kommun efter kontakt med länsbostadsnämnden. Det måste varakreditrisken som väger väldigt tungt när det gäller de statliga bostadslånen. När antog den nuvarande ordningenvar förutsättningen att handläggningen av länefrågorna skulle ske i samförståndmed respektive kommuner och att man skulle kräva borgen för en vissdel av den risk som kunde uppkomma. Jag kan inte ställa i utsikt någon annanordning. Vi följer här bara beslut. Den som är missnöjd bör närmastta upp frågan på det kommunala planet. I övrigt får en person, som harekonomiska resurser, ta kontakt med en bank och i vanlig ordning försöka klarafinansieringen av sitt byggande, och det är väl vad som förekommer i mångafall. HerrPETERSSON i Gäddvik (m) kort genmäle: Naturiigtvis förekommer sådant som statsrådetnämnde sist i sitt anförande. Men det medför väsentliga ekonomiska fördelar attfä statliga bostadslån vid byggande. Om enperson klarar kreditrisken, om det finns godtagbara vatten- och Om främjande av bostadsbyggandet på landsbygden avloppsanläggningari en by, som väntas bestå och som ligger inom rimligt pendelavstånd fränarbetsplatser, vad är det då som hindrar att det statliga bostadslänet utgår?Som jag bedömer det är det annars ett sätt att straffa vissa människor för attde vUl bo på vissa ställen. i Holmgärden (c): Statsrådet säger att denna långivning skallske i samförstånd med kommunerna. Det är riktigt. Men om kommunerna märker attlänsbostadsnämnden i princip avslår ärenden av en viss typ, finner inte denkommunala bostadsnämnden och de kommunala myndigheterna det intressant attstimulera folk till att upprätta handlingar och medverka till att skaffa framhandlingar. Om det har utvecklats en princip så överförs den och utvecklas päsamma sätt pä det kommunala planet. Det är ingen svårighet att förstå detta. Jag tyckte nog att statsrådet var litet hård, när han menadeatt tillstånd att bygga kan ordnas på annat sätt. Man kan finansiera byggandetgenom att ta upp län i bank. Men om det inom ett område inte föreligger någrakreditrisker, och där länsbostadsnämnden aldrig har behövt ta hand om ett län,är det då rimligt att föra det resonemanget att de som bygger där kan gå tillbanken och låna pengar bäst de kan? De ungdomar som det här gäller är oftast mycket ambitiösaoch energiska. De vill klara sig själva. Och de har kommit underfund med attdet inte går att hålla sig med egen bostadsfastighet, sommarvilla, bil ochmotorbåt. Därför vill de bygga en bostad, där de kan ha det så trivsamt att deåtminstone slipper kostnaderna för sommarvillan. På det sättet kan de bättreklara av de lån som samhället hjälper dem med. Jag är ledsen för att dessa två envisanorrbottningar föranleder mig att ta till orda igen och upprepa vad jag sagttidigare. Jag tycker att de båda gör det svårare för sig änbehövligt. De är ju riksdagsmän och kan sålunda motionera om en annan ordning.Jag har här försvarat den ordning som antagit och som länsbostadsnämndeni tydligen följer.