prot · FV09132 · 1972-12-31 00:00:00 — Men även om vi den gången genomomständigheternas makt kom att erkänna den dåvarande regimen i innebar intedet att vi på något sätt hade förståelse för det amerikanska agerandet i dennadel av världen det har den i så många fall klartdeklarerat att det på den punkten inte kan råda någon som helst tvekan om varvi står. i (c): Efter detta rätt omfattande replikskifte kanjag ganska avsevärt korta av vad jag hade tänkt säga. Jag upplever det så vilket jag antar att många i dennakammare gör - att detta är en politisk och moralisk fråga där man måste taställning och deklarera sin ståndpunkt. Den Vietnamdebatt som vi har haft underganska här i landet har jag utöver protesten mot kriget och desskonsekvenser ofta uppfattat som en berättigad protest mot att ett land, som ivarje fall har en demokratisk konstitution, agerar så sora har gjort iVietnam. Jag tycker att vi i allra högsta grad har rätt och skyldighet att förafram den kritiken så länge stannar kvar i , där de inte har attgöra. Jag håller med om att det är nödvändigt att i botten försitt utrUcespolitiska handlande ha vissa principer - erkännande av de factoexisterande stater. Det är där problemet ligger när det gäller Sydvietnara.Gränserna är flytande naturligtvis måste man erkänna detta. Men det gårheller inte att komma ifrån, sora många redan har sagt här, att PRR Upprättande av diplomatiska förbindelser med RepublikenSydvietnams provisoriska revolutionära regering har ettbetydande folkligt stöd - jag vill tillägga: tiU skillnad från Saigonregimen. I vissa sammanhang är vi också beredda att göra avkall påde här principerna. nämnde några fall där han tyckte att dethade varit befogat. är det närmast liggande exemplet. Men det ärklart att det gäller att välja de fallen med utomordentlig omsorg, så att maninte får en annan effekt än den man åsyftar. Jag håller med om detta till fullooch förstår markering av riskerna för att ett visst svensktagerande kan medföra att vi motverkar våra egna syften. I Vietnamfrågan är det ingen av oss som kan dölja sinasympatier utifrån sina värderingar, och vi kan inte heller undvika att påverkasav hur vi upplever de här sympatierna, även om det inte är det som ligger ibotten på vårt handlande i erkännandefrågor. Jag tycker det bör medges att detförhåller sig på det sättet. Och det visar debatten här, exempelvis när herrWerner i säger att vi måste tala om båda parter och inte skall vara såensidiga. Jag erkänner utan vidare att jag har den största sympatinför den framställning av skeendet i som och gett uttryck för. Naturligtvis påverkas man också av vilken part i det härkonfliktsammanhanget som man tror har de största möjligheterna att se tUl, attdet som pågår i upphör. En stor del av kritiken riktas därmed direktmot och mot Saigonregimen i med dess agerande i bakgrunden isamband med förhandlingarna. Under vissa omständigheter tycker jag alltså att man kanvara beredd att göra avkall på principer som är viktiga - om det man vill uppnåär tillräckhgt väsentligt - men det gäller då att raan har möjlighet attnågorlunda säkert bedöma vad effekten blir. Jag måste erkänna - och det är medbesvikelse, eftersom jag i andra sammanhang har drivit kravet på ett svenskterkännande av PRR att den nuvarande situationen är väldigt svår att pådistans tränga igenom, så att man kan få klart för sig vad ett svenskterkännande av PRR skulle få för effekt. Jag måste medge att jag ärrelativt pessimistisk i fråga om möjligheterna till en snabbförhandlingslösning. Vi kommer kanske att få uppge det hopp som ändå ligger ipågående förhandlingar. Ändå vill jag inte stödja ett yrkande som kan begränsaalternativen i dessa förhandlingar och -där instämmer jag med exempelvis minska möjligheten till en framtida koalitionsregering i enlighetraed PRR;s ursprungliga sjupunktsprogram eller andra lösningar. Jag anser i och för sig inte att det konstaterandet står istrid med vad här har försökt säga till oss. Men att därifrån gåtill en åtgärd som Afl/) innebära att såsom det kan komma att uppfattas ochpåverka situationen möjligheterna låses när det gäller att välja ävenalternativ som inte ter sig aktuella. Det tycker jag vore beklagligt. Mot den här bakgrunden och denna deklarerade allmännainställning till Vietnampolitiken står jag fortfarande fast vid att det mestlogiska svenska agerandet är att bryta med Saigonregimen och erkänna PRR. Medall respekt för yrkande under debatten för att försöka skapa enså bred enighet som möjligt kan jag ändå inte stödja det yrkandet men inte hellervpk-motionens yrkande på grund av denmycket oklara förhandlingssituationen. Därför kommer jag att avstå ihuvudvoteringen. () kort genmäle: Jag förmodar att den här debatten nu går motsitt slut. Först vUl jag säga att det för sak naturligtvis är av stortvärde att den framför allt har kommit att bh en manifestation för de kraftersom vill upprätta fred och självstyrelse i . Med anledning av vad i ochflera andra har anfört vUl jag sedan bara säga att vi inte kan komma ifrån attäven om våra förbindelser med numera är nedtrappade har vi icke avbrutitdem. Därför har vi redan vidtagit åtgärder som i och för sig kan sägas ställatill med formella problem inför en situation där man i kan ha endemokratiskt vald regering, som kanske blir en koalitionsregering och som vi dåskall erkänna. Men är läget det att vi redan har låst vårt handlande påden punkten och i så fall blir tvungna att ändra oss. TiU slut vill jag säga att ett minimikrav man kan ställapå oss är att vi ger PRR, som vi aUa här har uttryckt vår syrapati ochvårt stöd för, åtrainstone samma folkrättsliga ställning som Saigonjuntan. Detär mot den bakgrunden som jag vidhåller mitt yrkande och vädjar tUl kammarensledamöter att sluta upp bakom det. Upprättande av diplomatiska förbindelser med RepublikenSydvietnams provisoriska revolutionära regering i (c) kort genmäle: Herrtalman! Jag kan instämma i påpekande att misstag har begåtts idet förgångna angående vårt erkännande av Saigonregimen det har ju ocksåTorsten NUsson varit inne på. Men jag anser som sagt att det nu är fel tidpunktatt korrigera den saken. (ra): har här tidigare talat om att det äröver 2 miljoner av svenska folket som stöder henne i hennes agerande iVietnamfrågan, och har sagt att detta säkert är riktigt. Orajag inte hörde fel ansåg också att det kanske är ännu flera än vadfru har sagt. Men har då och räknat med helafackföreningsrörelsen kollektivt? Då måste jag protestera och rätta till denfelaktiga föreställning som dessa uttalanden kan skapa. Vi är många fackligtanslutna inom LO-området som definitivt inte kan ställa oss bakom det enögdaagerande i Vietnamfrågan av FNL- juntan i som gör sig tilltolk för. Överläggningenvar härmed slutad. Propositioner gavs pä bifall till 1 ;o) utskottetshemställan, 2:o) det av under överläggningen i anslutning tillmotionerna nr 56 av ra. och nr 439 av m. fl.framställda yrkandet samt 3;o) motionen nr 56 av m. fl., ochförklarades den förstnämnda propositionen vara med övervägande ja besvarad. 5 protokoll 1972. Upprättande av diplomatiska förbindelser med Dahlbegärde votering, upptogs för bestämmande av kontrapropositionen ånyo de bådaåterstående propositionerna, av vilka den under 2;o) angivna förklarades haflertalets mening för sig. Sedan begärt votering beträffandekontrapropositionen upplästes och godkändes följande voteringsproposition: Den som vill att kammaren till kontraproposition ihuvudvoteringen angåendeutrikesutskottets hemställan i betänkandet nr 18 antar det av överläggningen i anslutning till motionerna nr 56 och nr 439framställda yrkandet röstar ja, den det ejvill röstar nej. Vinner nej har kammaren till kontraproposition i nämnda votering antagitmotionen nr 56. Vid omröstning genom uppresningförklarades flertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Dåherr begärde rösträkning verkställdes votering med omröstningsapparat.Denna omröstning gav föUande resultat: 1 enlighet härmed blev följandevoteringsproposition uppläst och godkänd: Den sora vill att kammaren bifaller utrikesutskottets hemställan i betänkandetnr 18 röstar ja, den det ejvill röstar nej. Vinner nejhar kammaren bifallit det av under överläggningen i anslutningtill motionerna nr 56 och nr 439 framställda yrkandet. Vid omröstning genom uppresningförklarades flertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Dåfru begärde rösträkning verkställdes votering med omröstningsapparat.Denna omröstning gav följande resultat: § 12 Upprättande av diplomatiska förbindelser medVatikanstaten Föredrogs utrikesutskottets betänkande nr 19 i anledningav motioner om upprättande av diplomatiska förbindelser raed Vafikanstaten. HerrNORDSTRANDH (m): Dagens debatt kring diplomatiska förbindelseri olika riktningar kan nu ingå i ett lugnare läge, då vi för ett par rainutergår över tUl och förhåUande till denna, som - redan gott- Jag kan inte helt avstå från att anföra några synpunkter på frågan,även ora jag inte avser att ställa något motyrkande. Som skäl för upptagande av diplomatiskaförbindelser med anför vi motionärer i motionen 656 bl. a., attVatikansta-tens statsöverhuvud, påven, såsom andlig suverän över den romerskkatolskakyrkan leder vad man skuUe kunna kalla en världsmakt med efter motionärernasbedömande stort inflytande i olika delar av världen och att ochVatikanstaten beträffande de stora internationella frågorna har fleragemensamma intressen, som skulle kunna främjas genom direkta officiellaförbindelser. Ett upptagande av diploraatiska förbindelser med Vatikanstatenskulle kanske också bidra till att skapa välbehövlig goodwUl för inomvissa delar av den romersk-katolska världen. upprätthåUer diploraatiskaförbindelser med ett 70-tal stater, däribland åtskilliga icke-katolska ochicke-kristna länder samt kommunistiska stater. tar själv intenågot initiativ till upprättandet av diplomatiska förbindelser med andrastater. Ett ytterligare skäl för att upptar diplomatiskaförbindelser med är den möjlighet till bättre information somdirekta officiella förbindelser medför. Med hänsyn till den roll som Sverigemed rätt eller orätt vill spela i internationella sammanhang är goda informationskällorförvisso viktiga och betydelsefulla. Liksom vid behandhngen av tidigare motioner har utskottetinte heUer funnit någon fördel med att vi vad Vatikanstatenbeträffar upprättar, som orden faller, "den organisatoriska ochadministrativa ram som diplomatiska förbindelser innebär". Det räcker,menar utskottet, med de informella förbindelser som upprätthålles genom densvenska ambassaden i . Utskottet skriver också att svenska sändebud i olikahuvudstäder upprätthåller värdefulla kontakter med utsändarepresentanter och det är naturligtvis riktigt. Men är därmed allt väl, sorautskottet menar att det är? Jag är tveksara om det. Dessutom finns det, erinrarsig utskottet, ett flertal stater som erkänner utan att det ansesföreligga behov av diplomatiska förbindelser. Det tycker jag är att reducerafrågan till ett kvantitativt problem. Det är möjligt - kanske t. o. ra. troligt att direkta nackdelar, förorsakade av frånvaron av officiella diplomatiskaförbindelser, inte kan påvisas. Men vad som kan vinnas, positivt sett, genomsådana förbindelser menar jag att utskottet i sin bedömning underskattar. Godaförbindelser med VatUcanstaten som inte bara är informella kan inte rimligenvara annat än tUl gagn för vårt land i dess utrikespolitiska agerande. Med detta konstaterande får försöken att få till stånddiplomatiska förbindelser med tills vidare betraktas somavslutade. Upprättande av diplomatiska förbindelser med i (s): Det har väckts motioner i denna fråga iriksdagen under en följd av år. Utskottet har vid varje sådanttillfälle intagit samma ståndpunkt och anfört samraa motivering sora den somhär föreligger. Utskottet anser icke att någonting i bilden har ändrats ochmotiverar en ändring av utskottets ställningstagande. stannat för samma yrkande dennagång som . Jag hemställer om bifall till utskottetsyrkande. Det är fem gånger som vi har motionerat idenna fråga, och motionen har inte blivit sämre. Kanske har inte utskottetsinställning blivit så mycket bättre heller. Jag skall som sagt inte omedelbartåterkomma utan ge utskottet en möjlighet till en mognadsperiod. Sedan får jagkanske återkomma och försöka få ett bättre resultat. Överläggningen var härmed slutad. Utskottets hemställan bifölls. § 13 Föredrogs försvarsutskottets betänkande nr 22 medanledning av motion angående arvodena till instruktörer inomfrivilligförsvaret. Utskottets hemställan bifölls. § 14 Trafiklivränta tillThorild betänkande nr 42 i anledning av motion omtrafiklivränta tiU ThorUd . I detta betänkande behandladesmotionen 1972:976 av () vari hemställts att medanledning av sitt tidigare beslut om Uvränta till tillerkändedenne en trafiklivränta om ärUgen. Utskottet hemställde att skulle avslå motionen1971:976. Reservation hade avgivits av herrarRingaby (m), Mundebo (fp) och i (ra) särat fröken (), sora ansett att utskottet bort heraställa, att gav Kungl. Maj:t tillkänna vad reservanterna anfört i anledning av motionen 1972:976. (ra): Vi har diskuterat stora ärenden somberört och och människors situation i dessa länder. När vi nuhamnar på hemmaplan och frågan rör en enda mans situation, så väcker detnaturligtvis inte lika stort allmänt intresse. Men jag tror att det ärväsentligt och viktigt att vi försöker se till att också förhållandena härhemma är sådana att vi kan stå för de uttalanden sora görs om att slå vakt ommänniskors situation i andra länder. Man kanske kan fråga sig om kammarens tid skall tas ianspråk för att behandla en enskild människas situation. Om vi skulle göra deti mycket hög grad skulle det te sig orimligt. Det finns ju ettsocialförsäkrings- system,och det finns institutioner och organisationer som har tUl uppgift att försökaatt slå vakt om enskUda människors och gruppers intressen. Men, herr talman, ganska ofta finns det människor somkommer i kläm i det moderna samhäUet, som inte kan inordnas i det förnämligasystem som har byggts upp och som inte passar in i det uppgjorda mönstret. Jaganser att det här rör sig om ett sådant fall. Jag tror inte att det skadar omvi får tUlfälle att ta upp den problematiken. Utskottet har sagt att det i vårt land skulle förekommaett stort antal faU liknande detta. Det tror jag är felaktigt formulerat.Enligt undersökning skulle endast fem ä sexpersoner i detta land befinna sig i en likartad situation. Man skulle alltsåinte behöva riskera - om man nu vill uttrycka sig så att tusen och åter tusenpersoner skulle komma att begära en förbättrad ekonomisk ersättning om manvidtog en åtgärd för att hjälpa denna enskilda person. En fjortonärig pojke skadades vid en bilolycka på väg hemfrån skolan - bUisten ansågs skyldig till olyckan - och han hade inte föräldrarsom kunde bevaka hans intressen så att han kunde få en bättre utgångspunkt försitt liv. Detta skedde 1930, och försäkringssummorna var då sådana att han intehade någon glädje av dem under kommande årtionden. Att en låg trafiklivräntautbyttes mot ett kapitalbelopp har helt omöjliggjort en tUlämpning av 1967 årslag om tillägg tUl vissa trafiklivräntor. Det gäller här en person som från början hadefelbehandlats för sina skador. Om han hade getts andra möjligheter att mötavårt samhälle, kunde han ha skapat sig en helt annan framtid för sig och sinfamilj och skuUe ha kunnat verka till stor nytta för samhället. Under de år som den personen har kvar att leva borde hanfå känna sig något mera fri från ekonomiska bekymmer och kunna som de flestaandra ordna för sig och sin familj och försöka eliminera de sjukdomsbesvär somständigt gör sig påminda. Den ekonomiska situationen för är följande:Skadan skedde alltså 1930. Ingen bevakade l4-åringens situation. Livräntautdömdes alltså inte till förmån. Ansvarighetssumman påtrafikförsäkringen var då , varav gick åttill kostnader för att sköta livsfarliga skada. Återstoden anslogstill en årlig livränta på . Denna livränta utbyttes sä småningom motett kapitalbelopp på några som räckte tUl ungefär ett årslivsföring. Givetvis har fått bidrag av sociala instanser, isynnerhet under det senaste årtiondet, för att leva på ett existensminimum. Detgår naturiigtvis för en frisk människa att tillfälligtvis göra detta, men attår - en familj med två barn - leva under sådana omständigheter är enorimlighet, i all synnerhet som en skadad människas beteende är annorlunda änfriska människors beteende. Han kan inte leva under samma vUlkor som andramänniskor. , som alltså levde på existensminimum medsocialbidrag och hyresbidrag, fick genom förslag från den I januari1971 en livränta på . Det var en summa som han gladde sigotrohgt över. Han trodde att den betydligt skulle kunna förbättra hanssituation. Men denna livränta innebar, hör och häpna, att hyresbidraget drogs in ihuvudsak; det blev endast en liten del kvar. Detta och skattepåföljden gjordeatt av dessa för en människa som lever på existensminimum kvarstod2 . Man hade tänkt sig att skulle få någon möjlighetatt förändra sin situation. Det har inte lyckats. Hans hustru har haft ettsporadiskt arbete, i första hand med att se till gamla mor, och hardärigenom erhållit ett litet bidrag till sin försörjning. när Oldenburgsmoder är placerad, arbetar hustrun med att hjälpa enannan äldre person. Det tillskott som aUtså Kungl. Maj:t på förslaglämnat har aUtså inte givit det önskade utslaget. Naturligtvis måste vi sesituationen sådan den verkligen är. En förändring har inte skett på det sättsom statsutskottets femte avdelning från början tänkte sig, när den behandladefrågan mycket ingående och skapade underlag för att fick dessa 7 000kronor. Jag vet att denna riksdag har tillerkänt människor i ensärskild situation ersättningar, t. ex, i som förraåret fick ett engångsbelopp på och en årlig livränta på 15 000kronor. Det är beroende på att staten har ett ansvar genom de händelser soraskett liksom ofta kan vara fallet i militära sammanhang. När en ung pojke, som går i skolan, 1930 råkar ut för entrafikolycka och inte har någon som tar hand om sig och när det finns endastfyra till sex fall i hela vårt land med samma problem, frågar man sig: Skulleinte statsmakterna i det rika land som vi lever i och där vi kanske inte ärmndhänta men ofta lämnar kraftiga bidrag i olika sammanhang tUl människor sombehöver det kunna ge denna person ett sådant underlag att han något kanförbättra sin tillvaro? På grund av sina skador har han svårt att leva i denmiljö där han befinner sig. Han behöver en lugnare tillvaro. Hanbehöver exempelvis bara fä vistas pä landet eller fånågot annat ombyte, vilket hans situation nu inte medger. Det är mot denna bakgrund jag hemställer att kammarenbiträder den reservation som är fogad till socialförsäkringsutskottetsbetänkande nr 42 och vari sägs med den motivering sora jag har pläderat för:"Utskottet anser därför att livräntan bör höjas. Den närmare prövningenhärav bör emellertid ankomma på Kungl. Utskottet föreslår att riksdagenger Kungl. Maj:t till känna denna utskottets mening." Då har Kungl. Maj:tmöjlighet att ompröva den för besvärliga situationen, vUket jagtycker är det minsta man kan begära. Jag ber,herr talman, att få yrka bifall till reservationen. HerrSIGNELL(s): Låt mig inledningsvis fastslå att det interåder några delade meningar mellan motionären, reservanten ochutskottsraajoriteten ora att det är ett i många stycken djupt tragisktmänniskoöde sora vi nu behandlar. Men jag vill också framhålla att det inte ärnågot isolerat fall -det finns säkert tiotusentals och åter tiotusentalsliknande fall i vårt avlånga land. SkuUe mansom motionären gör gå tillbaka och plocka fram fall från 1930, trorjag att vägen för motionshungriga riksdagsmän skulle vara mycket lätt. Det ärbara att ta kontakt med socialnämnden i praktiskt taget vUken koraraun somhelst, sä kommer man att lyckas plocka fram flertalet av liknande öden förraänniskor, som tUl följd av skador är helt eller delvis arbetsoförraögna raensom av olUca skäl erhållit ersättningar med belopp som varit otUlräckliga föratt gottgöra skadan. Det kan vara personer som har drabbats t. ex. avtrafikolyckor eller yrkesskador. Inom fackföreningsrörelsen kan raan även ståtUl tjänst med uppgifter, då i första hand inom de yrkesgrupper därolycksfallsrisken och yrkesskador är och har varit störst. Det kan gälla gruvarbetare,byggnadsarbetare, fabriksarbetare, sjöfolk, lantarbetare, livsmedelsarbetare -för att bara nämna några yrkesgrupper; listan på dessa grupper kan göras lång. Om vartdera av dessa fall skulle resultera i enskildarUcsdagsmotioner skuUe det inte bli mycken tid över till behandlingen av andrafrågor i denna kammare. Jag vill med detta ha sagt att det inte får bli så, attenskUda personer skall få sina fall prövade i endast av denanledningen att de har låt oss säga förmånen - att vara bekant med eller hakontakt raed en riksdagsman. Hur blir det då raed likheten inför lagen? Jag skall inte ytterligare relatera fallet ThorildOldenburg, eftersom det i såväl motionen 976 som i utskottsbetänkandet noggrantblivit redovisat, vilket även nu bidragU till med sitt inlägg. Tilläggas kan dock att motionären och reservanternaskiljer sig på en väsentlig punkt. Motionären vill att skalltillerkänna en trafiklivränta på årligen.Reservanterna däremot är något blygsammare och vill ha prövning av livräntanshöjning, och man anser att det bör ankomma på Kungl. Maj:t att göra dennaprövning. Med ett travestering av vad moderatledaren uttalar om de nyfattiga skulle jag vilja säga att per årär en dubbelt så hög sumraa som vissa nyfattiga riksdagsmän har i beskattningsbarinkomst, om man får tro uppgifter i pressen. Det kanske var detta som gjordeatt reservanterna var något blygsammare i sitt yrkande. I bilaga 2 till motionen, som också härberörde, finns det en uppgift från läns allmänna försäkringskassa omden ekonomiska situationen för . Uppgiften är fullt riktig, raen detbör poängteras att den är gammal. Det har skett en del förändringarsedan dess; bland annat har basbeloppet höjts från till 7 300,barntillägg har uppräknats och likaså har tilläggspensionen räknats upp. De som anges i bilagan är en högra sumraa. Det talas också om att hustrun har en arbetsinkomst. Denär mycket låg, det skall erkännas, men det bör tilläggas att den är heltskattefri. Det uinebär att raed den livränta som utgår, de socialaförraånerna enligt uppgifter och hustruns inkorast blir densaramanlagda inkomsten . Många familjer i dettaland har inte en sådan inkomst. Jag tror inte, att det ekonomiskt sett är fulltså illa ställt sora här gjort gällande. Enparallell har också dragits raed ett faU som vi behandlade förra Jag tror att det är litet farligt att göradenna jämförelse därför att hennes skador förorsakats av en person som varomhändertagen för samhällsvård. Detta var skälet till att rUcsdagsmajoritetenden gången beviljade en livränta och ett engångsbelopp. Utskottsmajoriteten hänvisar tUl att efterriksdagsuttalande tillerkändes en livränta för tiden från och med 1.1.1971med kronor 7 000 . Denna livränta bör mte uppräknas av utan attmycket tungt vägande skäl föreligger. Vad motionären och reservanterna anförutgör enhgt utskottsmajoritetens mening inte några sådana skäl. Med dessa ord, herr talman, ber jag att få yrka bifalltill socialförsäkringsutskottets hemstäUan i dess betänkande nr 42. HerrLOTHIGIUS (m): Det är klart att det inför en glest besattkammare inte är lätt att övertyga hela i detta ärende. Jag tyckerändå att anförande fordrar några kommentarer. Varje människa i detta land skall i en svår situation hamöjlighet att få en försvarare. Denne försvarare kan vara en riksdagsraan.Riksdagsmännen är ju till för att människor skall kunna ta kontakt med dem.Denna person har kontaktat en rad av riksdagsmän. TUl och med f. statsministernErlander har uttalat sig och hoppats att situationskulle kunna bli en helt annan lagförändring, men på grund avatt hela penningsumman togs ut - det rörde sig om några tusen kronor- var det omöjligt att infoga detta fall års lag.