prot · FV09115 · 1972-12-31 00:00:00 — är det ju representantskapet som utgör ett par procent, ofta mindre, av den totala medlemskåren - som skallbesluta om alla medlemmars pohtiska hemvist. Men även inom den hlla grupp somrepresentantskapet utgör råder det mycket delade meningar, och det ger oftautslag i jämna omröstningar när det gäller frågan om kollektivanslutning ellerinte. Ett annat argument för sambandet har varit att det skulleinnebära styrka och sammanhållning - det gäller grenar på samma träd. Men det kanknappast vara utslag för styrka heller. Av LO:s 1,8 miljoner medlemmar är baraen tredjedel anslutna till socialdemokratiska partiet, och även om andelensocialdemokratiska väljare har minskat inom LO-leden så räknar väl de flestabedömare med att över hälften av LO:s Kollektivanslu tning till politiskt parti Kollektivanslutning tiU poUtiskt parti medlemmari allmänna val stöder socialdemokratin. Att då en tredjedel skulle tillhörapartiet via den här anslutningsformen är knappast något utslag för styrka. säger att fackföreningsrörelsen framhärdar.Ja, den ena tredjedelen gör det. Vi vet att många av de anslutna stöder andrapolitiska partier. Jag menar att styrkan i stället består i den fackligasammanhållningen, i solidariteten om de krav som förs fram för att förbättralöntagarnas villkor. Det är inte något fackligt styrkebesked när man som iflock kastar in sina fackliga kamrater med eller mot deras vilja i detsocialdemokratiska partiet. Opinionen mot den här anslutningsformen har vuxitinom och utom det socialdemokratiska partiet. Debatten har pågått länge och har varit intensiv. Förnågra år sedan flammade den upp på nytt, och en socialdemokratisk tidningsummerade i sin huvudledare den debatten på följande sätt: "Ett flertal fackförbundstidningar har otvetydigt,fast med flera nyanser, tagit ställning för den fundamentala värderingen attanslutning till ett politiskt parti ska beslutas av individen själv och inte avnågon annan; framför allt inte av ett mindre antal representanter i enstoravdelning. Till dessa tidningar hög Signalen, StatsanstäUd, ,, och senast även MetaUarbetaren." Det är alltså inte så tvärsäkert, som , att fackföreningsrörelsen står bakom kravet på den kollektivaanslutningsformen. Tveksamheten blir allt större. Individens rätt tillpohtiskt integritet måste hävdas. Reservationsrätten ursäktar intetiUvägagångs-sättet. Det normala måste vara att man begär inträde i denorganisation man vill tillhöra, inte bara att tvingas tala om att man inte villvara med. Opinionen mot kollektivanslutning är stark, har vi sagt, och den ser utatt bli allt starkare. Ett uttalande här i i enhghet med denreservation som föreligger skulle vara ett stort steg framåt för att lösa dehär problemen och det skulle inte försvaga den fackliga rörelsen. Vi behöverstarka fackliga organisationer för att hävda våra intressen. Exempel från deorganisationer som inte har partipoUtisk samhörighet ger besked om att styrkaninte ligger i partilojalitet åt ena eller andra hållet. Från liberalt håll harvi sagt: Facklig solidaritet går väl att förena med politiskfrihet. HerrÅKERLIND (m): I motionen 809 har jag yrkat att hos Kungl.Maj:t anhåller om förslag tiU sådan lagstiftning att anslutning till poUtisktparti endast får ske efter personligt och frivilligt ställningstagande. Det socialdemokratiska partiet är ju det enda parti somanvänder sig av den egendomhga form av medlemsvärvning somkollektivanslutningen innebär. Det finns dock många inom det socialdemokratiskapartietisom vill avskaffa kollektivanslutningen. Jag hade hoppats att de somvill ha demokrati och demokratiska rättigheter på det här området ändå skullefå gehör för sina åsikter så att partiet beslöt avskaffa kollektivanslutrningen. Men ingenting sker, och det tvingar oss att återkomma med motioner ifrågan. Kollektivanslutningen är en skamfläck på särskiltsom det är det maktägande regeringspartiet som använder sig av den. har här stått och talat om hur hanredovisar den här frågan och andra frågor när han är ute och talar medfackföreningsfolk. Han säger: "Jag framför alla de argument som deborgerliga framför." Men varför inte också ta fram de argument somsocialdemokrater och socialdemokratiska tidningar har framfört motkollektivanslutningen? talar om vad vi har sagt från vårt håll ochsäger att de fackanslutna anser att de inte kan vara politiskt passiva. Vi haraldrig sagt att de fackanslutna skall vara politiskt passiva. Men när StenAndersson framlägger våra synpunkter på det sneda sättet får han naturligtvisdet svar han vill ha. Vi anser att intresse för politiskt arbete skallstimuleras. a. därför att blir alla medvetna om vad de olika partiernaverkligen vill så kommer oppositionspartiernas röstandel att öka ochsocialdemokraternas röstandel att mmska. Det är kollektivanslutningen till ettparti som vi vänder oss emot. Många röstar med socialdemokraterna enbart på grund avfördomar mot andra partier. Det är de fördomarna som tydligenreser omkring och underblåser. vill göra gällande att kritik motkollektivanslutningen är ett angrepp mot fackföreningsrörelsen. Nej, herrAndersson, kritiken är ett angrepp mot det socialdemokratiska partiet somfortsätter att använda sig av kollektivanslutning och som stimulerar defackligt aktiva socialdemokraterna att genomdriva kollektiv anslutning avtusentals arbetskamrater till socialdemokratiska partiet. Det är det vi vändeross emot. Det är drygt en tredjedel av LO:s medlemmar som ärkollektivt anslutna till socialdemokratiska partiet. En mycket liten del av dessahar själva varit med och beslutat i frågan, helt enkelt därför att frågan oftaavgjorts på ett representantskapsmöte, dit endast representantskapets ledamötervarit kallade. Mänga gånger när kollektivanslutningen debatterats harsocialdemokrater hävdat att reservationsrätt föreligger för den som inte villvara socialdemokrat genom kollektivanslutning. Och därmed har man ansettförfarandet demokratiskt. Men det förutsätter ju att den som berörs av beslutetockså får veta om det. Annars kan han inte reservera sig. När frågan debatterades i kammaren sadejag, att om en opartisk utredning skulle göras, så var jag personligenövertygad om att den skulle visa att mindre än hälften av LO-medlemmarna vet,om de är kollektivt anslutna till socialdemokratiska partiet eller inte. Ensådan undersökning har gjorts. har i en undersökning frågat LO-medlemmar om de ärmedlemmar i något politiskt parti. Eftersom avLO-medlemmarna är kollektivanslutna och många är frivilligt anslutna till olikapolitiska partier så borde åtminstone av de tillfrågade i ettrepresentativt urval säga att de är medlemmar i något politiskt parti. Men detvar inte som svarade ja. Eftersom i dessa 8procent finns alla de som friviUigt och medvetet anslutit sig till Kollektivanslutning tiU politiskt parti Kollektivanslutning tiU poUtiskt parti någotparti, så kan vi konstatera att endast en hten bråkdel av de kollektivanslutnatorde' veta om sitt medlemskap i . Det är skrämmande uppgifter, och därmedär talet om reservationsrätten en illusion. Eftersom tre fjärdedelar av socialdemokratiska partietsmedlemmar är kollektivanslutna, så kan det innebära att betydligt mer änhälften av SAP:s medlemmar inte vet om sitt medlemskap. Är det demokrati, ommer än hälften av regeringspartiets medlemmar inte vet själva att de ärmedlemmar? De kan ju inte reservera sig mot något som de inte vet om. Därmed ärtalet om reservationsrätten helt undergrävt. Och därmed striderkollektivanslutningssystemet också mot deklaration att ingen måtvingas tillhöra organisation. Sedan jag konstaterat det vUl jag hänvisa till vad somanförs i Kungl. Maj:ts skrivelse till nr 1972, som nyligenkommit riksdagsledamöterna till hända, med redogörelse för verksamheten inomEuroparådets ministerkommitté . Den är undertecknad avutrikesminister och där står bl. a.; "1 debatten haremellanåt framförts förslag om en radikal utvidgning av rådets medlemskretsatt omfatta alla stater som geografiskt räknas till . Detta skulleemellertid förutsätta att rådets grundläggande principer uppges. Så länge manhåller fast vid demokrati och respekt för mänskliga rättigheter som viUkor förmedlemskap, måste man acceptera en fortsatt begränsning avmedlemskretsen." Den socialdemokratiska majoriteten i utskottet haravstyrkt motionerna med motivering att de inte givit anledning att föreslånågon åtgärd. Utskottsmajoriteten tänker sig alltså att detsocialdemokratiska partiet skall fortsätta med den skamligakollektivanslutningen till partiet. Eftersom kollektivanslutningen inte ärdemokratisk och inte bygger på respekt för mänskliga rättigheter, så måste välresultatet bli att regeringen tänker ompröva fortsatta medlemskap iEuroparådet mot bakgrunden av vad som sagts i nämnda skrivelse. Tänkerregeringen göra det? Regeringspartiet tänker väl inte skämma ut vårt land genomalt förorda att vissa stater utestängs från rådet därför att de inte fyllerkraven på demokrati och respekt för mänskliga rättigheter, medan Sverigestannar kvar i samarbetet trots liknande brister? I reservationen till utskottsbetänkandet vill man nu integå så långt som tUl en lagstiftning. Reservanternas skrivning innebäregentligen bara en önskan om att kollektivanslutningen genom opinionsbildningskall kunna bringas ur världen. Reservanterna använder ordet partierna trotsatt alla väl är medvetna om att det är endast det socialdemokratiska partietsom är odemokratiskt på det här området. Kommunisterna har lagt fram ett eget förslag tilluttalande men jag hoppas att, om det förslaget faller, även den kommunistiskapartigruppen har kurage nog att avge en meningsyttring genom att rösta medreservationen. Inom det socialdemokratiska partiet bör man allvarligt tänkaigenom sin situation och upphöra med kollektivanslutningen. Det är inte farligtatt ge den enskUde suverän rätt att själv bestämma över vilket politiskt partihan eller hon vill tillhöra. Det är definitivt inte farligt, utom möjligen fördet socialdemokratiska partiet, och det skall ju inte varaavgörande när det gäller en fråga om demokrati och rätt för den enskilde. Mendet kan vara farligt att fortsätta att trampa på de mänskUga rättigheterna. Jag vill sluta med att yrka bifall till reservationen. Jag skall börja med att ställa en fråga tillherr . Jag ställde den redan i förra årets debatt men fick ingetsvar då. Jag kan kanske få det , när haft på sigatt tänka ut det. anser ju att vi är motståndare tillkollektivanslutningen därför att vi vill komma åt fackföreningsrörelsen.Aftonbladet, fackföreningsrörelsens egen tidning, är också motståndare tillkollektivanslutningen. ViU sålunda, i konsekvens med vad anserom oss, skada fackföreningsrörelsen? Det är kontentan av herrAnderssons idéer på det här området. Det märkligaste med det här ärendet är egentligen att detöver huvud taget kan förekomma, att det i det här relativt väl demokratisktgenomsyrade landet kan förekomma en debatt, där man ifrågasätter den enskildemedborgarens suveräna rätt att själv avgöra, om hon eller han viU tillhöra ettpolitiskt parti och i så fall vilket. Att den debatten skall kunna förekomma ärnågot ganska oerhört. Ätt se ett antal goda socialdemokrater demaskeras tillundermåliga demokrater är ingen uppbygglig syn, och det borde, herr talman,vara uteslutet att man skulle kunna få se något sådant. Ändå förs den här debatten år . frågadepå sin tid i en gång en koUektivanslutningsvän vad det är för fel påett system som lämnar åt den enskilde att själv helt suveränt avgöra om honeller han vill tillhöra ett politiskt parti och i så faU vUket. Jag villupprepa den frågan: Vad är det som irriterar socialdemokraterna i ett systemsom låter den en.skilde själv bestämma? Ingår det inte i valfrihetens samhälleoch i den elementära, grundläggande demokratiska friheten att slippa fösas in iett politiskt parti av en överförmynderlig överhet? - Om inte, vad blir då denklingande frasen om valfrihetens samhälle annat än cyniskt hyckleri? Någonstans i betänkandet om kyrka och stat står det attdet är demokratiskt kränkande för en grekisk-ortodox trosbekännare att behövagå till en lutersk-evangelisk pastorsexpedition för att hämta ett åldersbetyg.I det fallet är man verkligen ömhudad, men när det gäller tvångsanslutning avmänniskor till ett politiskt parti, som de inte sympatiserar med eller kanskesnarare vill bekämpa, är man mindre ömhudad! Då är man bepansrad som en gammalkrokodil, helt ogenomtränglig för demokratiska argument och helt okänslig förde demokratiska kraven på respekt för den enskildes övertygelse och hans rättatt hävda den. Det är faktiskt, såsom sagts tidigare, en skam för svensktfolkstyre att ett parti som kommit till makten till icke ringa del på grund avsin hedervärda vilja att öka inflytandet för de många enskilda människorna kanbruka den makten till att trampa det inflytandet i smutsen i ett viktigtsammanhang det sammanhang vi nu debatterar. Kollektivanslutning till politiskt parti Kollektivanslutning till poUtiskt parti Övriga partier, alltså andra partier än detsocialdemokratiska, har medlemmar som av egen fri vilja och av egen övertygelseansluter sig. Den mäktiga socialdemokratin har medlemmar av ett annat slag; dehar kommit inte på grund av egen övertygelse utan på grund av andras. Förstårinte och andra socialdemokrater att det är en parodi pådemokrati, ett cyniskt maktmissbruk, helt enkelt uttryck för ett pampvälde somär snubblande nära diktatur? Vi talar mycket i alla partier, även inomsocialdemokratiska partiet, om arbetsdemokrati, företagsdemokrati ochmedinflytande för den anställde på arbetsplatsen. Hur kan det gå ihop med attni vill neka den anställde, som tar ett visst jobb, att själv få besluta om hanvill tillhöra ett politiskt parti och i så fall vilket? Statsministern sadehäromdagen i denna talarstol att riksplan inte var trovärdig.Jag menar att allt det tal om arbetsdemokrati, företagsdemokrati ochmedinflytande för den anställde inte är trovärdigt så länge ni inte kan medgeden anställde den elementära rätten att, när han tar ett visst jobb, själv fåbesluta vilket politiskt parti han viU tillhöra. Det är inte trovärdigt! Dess bättre börjar, herr talman, allt fler socialdemokraterkomma till insikt om att den här kollektivanslutningen är en otillbörlig metod.Den demokratifientliga bastion som ni har byggt upp här börjar rämna, och dendag då den rasar samman har demokratin gjort en betydande landvinning. Det voreur många synpunkter beklagligt om det skulle ske mot ett kvardröjandesocialdemokratiskt motstånd. Jag har, herr talman, alltid företrätt den menmgen att detvore bäst med ett stadgande i grundlag, som förklarade att ingen människa idetta land kan anslutas vare sig tiU politiskt parti eller religiös åskådningutan att själv bestämt ha förklarat att hon eller han vill det. Jag tycker intealls det skulle skämma ut en gmndlag; det skulle tvärtom passa alldeles utmärkti en grundlag. Det har jag ansett sedan jag kom till , och jagglädjer mig åt att har reserverat sig för det igrundlagberedningen. Kommunisterna delar helt och hållet vår mening - denförsta delen av i anförande var ett rent instämmande,jag bara satt och väntade på att han skulle yrka bifall till reservationen. Detär därför ynkligt att ni skall vara så rädda för att hålla med oss atl ni intevågar göra det. Jag har aldrig, , dragit mig för att rösta medkommunisterna om ni föreslagit något vettigt det händer ju. Varför kan ni inte ansluta er till reservationen, till vilken ni juegentligen ansluter er till punkt och pricka? säger att vi ärinkonsekventa eftersom vi inte motsätter oss kollektivanslutning tiUstatskyrkan. Jag har haft motioner av den innebörden; jag har yrkat attkollektivanslutningen skuUe försvinna. Men kommunisterna har inte röstat för demotionerna. var inte med i , men fråga demera etablerade kommunisterna varför de inte röstade för de motionerna. Sådanaförslag har alltså framlagts, och jag håller med om att det skulle varakonsekvent att genomföra valfriheten också på kyrkans område. Jag tycker alltså att det bästa skulle vara om ettstadgande med förbud mot kollektivanslutning till politiskt parti infördes igrundlag. heltorealistiskt att nu här föreslå det, och eftersom ett bifaU till reservationenockså skulle innebära ett stort framsteg yrkar jag alltså bifall tih denreservation som föreligger. (vpk): anförande föranleder mig att säga någraord beträffande de arbetsplatser där man inte har studiekonferenser. ju varit ute och talat på sammankomster där fackligt förtroendevalda hardeltagit i sådana här studier, och han har testat meningarna där. Om man har reserverat sig mot medlemskap i detsocialdemokratiska partiet är det väldigt svårt att komma med på enstudiekonferens. Det är ett sätt att rensa ut sådana som man inte viU skallstudera och fortsätta i fackföreningsrörelsen. Det är alltså en sluss manförsöker få in rätt folk på de studiekonferenser man har. Men om på dessa konferenser har fått höraen positiv inställning måste jag göra honom väldigt ledsen. På arbetsplatsernaär oviljan mycket stor mot kollektivanslutningen. Den fackliga strukturenmedför emellertid att medlemmarna i allt mindre utsträckning får göra sig hördautåt man centraliserar genom representatskap osv. Det måste vara helafackföreningsrörelsens uppgift och alla i fackföreningsrörelsen måste ta påsitt ansvar att kasta av sig det ok som kollektivanslutningen innebär. har på dessa konferenser fört fram i stortsett fyra meningar, och de kanske också ger SAP:s pohtik i ett nötskal. Men somett stöd för fackföreningen och också för att föra enpolitik som grundar sig på arbetarnas intressen kan man citera vad HjalmarBranting har skrivit i Tal och skrifter. Socialistisk samhällssyn 1 årgång1929: "Naturligtvis böra bägge dessa organisationer, denfackliga och den politiska, gå hand i hand och gemensamt arbeta för det storamålet: arbetarklassens fullständiga frigörelse. Men erfarenheten har allestädesvisat det lämpligast, att de bägge organisationerna ej alldeles sammanblandas." "Den ena är denna: fackföreningens mål bör vara attomfatta ett yrkes såvitt möjligt alla arbetare på en ort. Meningsskiljaktigheteroch olika uppfattningar i politiska och religiösa frågor böra härvid icke fåutgöra något hinder för upptagande av nya medlemmar." Ett tredjeavsnitt lyder: "Men i fackföreningens eget intresse börasocialisterna vara angelägna om att i allmänhet icke låta fackföreningarna somsådana bli den politiska agitationens härdar. Härtill lämpa sig bättrefristående, socialpolitiska föreningar, vilka sluta sig till detsocialdemokratiska programmet och sätta som sitt mål att verka fördetsamma." Den tanke som här uttryckt kan inte vara förenligmed en kollektivanslutning. Jag tycker att de fackliga företrädare som harbeslutat om kollektivanslutningen och och hans partiverkligen borde beakta vad skriver i sina Tal och skrifter. Kollektivanslutning till politiskt parti Kollektivanslutning till poUtiskt parti sade i slutet av sitt anförande att vi i vpkinte tar ställning när vi inte sluter upp på de borgerligas sida utan vUl göraett uttalande, som egentligen till intet förpliktar; det viktiga här är attriksdagen ger klara pekpinnar. Men vi menar att det här är fackföreningsrörelsenseget problem, och det vill vi att det skall vara. Vi kommunister, partilösa ochprogressiva socialdemokrater kämpar mot denna form avkollektivanslutning och kommer att så göra i fortsättningen också. Jag yrkar bifall till i förslag. HerrNILSSON i (s): Jag är en av dessa förkättradefackföreningsmedlemmar som är kollektivanslutna. Jag har varit med om att i minfackförening fatta beslut om att kollektivt ansluta den till detsocialdemokratiska partiet. Man kan ha delade uppfattningar om det rUctiga idetta förfarande - men vad ni nu vill göra från de borgerliga partiernas sidaär att förbjuda fackföreningarna att fatta ett beslut, som de anser gynna derasmedlemmars intressen. Det är nämligen inte det socialdemokratiska partiet somvärvar medlemmar på detta sätt, utan det är fackföreningsmedlemmarna som begäratt få bli medlemmar i det socialdemokratiska partiet därför att de anser attdet gynnar deras intressen. Jag viU inledningsvis slå fast att det är tydligt att detfackliga och politiska samarbetet inom arbetarrörelsen är en nagel i ögat på deborgerliga partierna. Man kan verkligen fråga sig varför. Kan det möjligen beropå att man inom de borgerliga partierna är klar över, även om man inte idebatten klart vill tillstå detta, att solidariteten och samarbetet meUanfackföreningsrörelsen och det socialdemokratiska partiet innebär en enighet,som man i de utåt sammansvetsade men i realiteten djupt splittrade borgerligapartierna ser som ett hot mot chanserna att erövra regeringsmakten? är, även om det inte ärpopulärt att höra denna sanning, världens starkaste fackföreningsrörelse.Varför är det så, varför har det blivit så? Jo, av den enkla anledningen har insett att fackföreningsrörelsen och det socialdemokratiskaarbetarpartiet tillsammans utgör en bred bas och en naturlig grundval för attföra de svenska löntagarnas talan. Trots att vi har världens starkaste fackföreningsrörelseär det helt omöjligt alt genom förhandlingar lösa de problem somför svensk fackföreningsrörelse är centrala, och då är det en ovärderlig styrkaatt det enda parti som har företrätt löntagarnas intresseninnehar regeringsmakten. Just därför har vi haft möjligheter attlagstiftningsvägen komma tiU rätta med de problem som vi inte kunnat lösaförhandlingsvägen. Exempel härpå är säkerligen inte alltför populära att pekapå, och även om de är många vill jag här bara nämna ett: ATP. Kollektivanslutningen är historiskt betingad sedanarbetarrörelsens första svåra kampar, och det är tragiskt att konstatera - mendock en realitet - att nödvändigheten av fackligt politiskt samarbete är likapåtaglig som den var då. Varför värjer vi oss då mot angreppen från borgerligthåll mot kollektivanslutnuigen? Jo, därför att vi tycker att medlemmarna i enlokal fackförening själva skall få bestämma formen för anslutning tillpolitiskt parti. Fackföreningarna behöver inte någon pekpinne från deborgerliga politikerna. Borgerligheten ser kollektivanslutningen som ett politiskthot. För oss är den en praktisk arbetsform. 1 dessa frågor fattas inga centralabeslut. Varken eller fackförbunden beslutar rörande kollektivanslutning.De fackliga medlemmarna i de lokala avdelningarna, församlade till möten, är desom fattar beslut i dessa frågor. Besluten fattas självfallet i heltdemokratisk ordning. Mot dessa beslut har dessutom varje medlem rätt attreservera sig utan att behöva ange skäl härtill. Valhemligheten är alltsågaranterad. Ert resonemang antyder att det är det socialdemokratiskapartiet som är den pådrivande kraften när det gäller kollektivanslutning, ochpå denna väsentliga punkt har ni helt fel. Det är i stället fackföreningsmedlemmarnasom genom demokratiskt fattade beslut själva söker den nära anslutning tillpartiet som från deras sida bedöms vara angelägen och nödvändig for att manskall kunna slå vakt om löntagarnas vitala intressen. Besluten är såledesfattade på just den nivå som gärna kallas gräsrotsnivå. vill ni gå emot attmedlemmar på grundnivå och i demokratisk ordning har möjlighet att fatta beslutom den anslutning till politiskt parti som de själva bedömer som mestförmånlig. En sådan aktion riktar sig inte mot det socialdemokratiska partietutan mot svensk fackföreningsrörelse. Låt mig sedan, herr talman, jämföra borgerlighetensagerande med dess agerande , då man i sin reservation krävdelagstiftning mot kollektivanslutning. Uppenbarligen var detta krav rentopportunistiskt, dä man räknade med kommunisternas stöd och sågfram mot ett regeringsnederlag. Årets reservation innebär icke något krav pålagstiftning utan utmynnar i att måtte uttala sig motkollektivanslutningen. Förändringen är så mycket mer egendomlig som man frånborgerligt håll i en reservation till grundlagberedningens betänkande krävt attett förbud mot kollektivanslutning skulle inskrivas i grundlagen.