prot · FV0915 · 1972-12-31 00:00:00 — Samordningen av åtgärder för att i vårt land skapabalanserade förhållanden i fråga om näringsliv och befolkningsfördelning är otUlräcklig och måste ges högre dignitet. Det är en jämlikhets- ochsolidaritetsfråga av första ordningen att man här verkligen åstadkommer en sundbalans. har målmedvetet fört kampen för en aktivregional-, närings- och lokaliseringspoUtik, och denna måste ges ökadprioritet. Jag vUl gärna i det sammanhanget säga att jordbruket i vårt land som ju har skymtat i debatten inte, som i vissa fall skett,bör säras ut från den positiva syn på övriga områden av vårt landsföretagssektor i övrigt som mer eller mindre allmänt godtagits av de flesta ivårt samhälle. Kolonialpolitiken inom vårt lands gränser måste motverkas, ochjag hoppas att alla är eniga i denna strävan. På samma sätt som enskUda individers och regioners problemär en allmängiltig nationell fråga kan man säga att vårt lilla land påverkas avoch kan påverka världssamhället. Det som händer i Dacca, i elleri berör också oss. Vad som där sker är ett högst påtagligt bevis för attkolonialismen måste dö. Den totala solidariteten mellan världens olika folkslagoch nationer är väl ännu på drömstadiet. Men jag tror att vi mer än hittillsmåste sikta pä den visionen och dess förverkligande. När vi går till verket att förbättra ett ofullkomligtsamhäUe regionalt och nationellt så måste vi också eventueUt med professorEhrensvärds ciceronskap - ta med i bUden den världsvida aspekten. Gör vi det,så upptäcker vi kanhända att taktiska finter och snäva partipolitiskabedömanden kan reduceras tUl rimliga proportioner. Vi kanske t. o. m. fårunderlag för mera av samförståndspolitik. För övrigt och här upprepar jag mig anserjag att bör få en samlingsregering. Jag ber herr talmannen om tillgift för att jag nu haranvänt något än jag angav på talarlistan. HerrPETERSON i (s): En allmänpoUtisk debatt erbjuder först ochfrämst en möjlighet för de pohtiska partierna att redogöra för sin grundsyn påhur samhället skall utvecklas. För socialdemokratin måste dagens diskussionpräglas av det faktum att många människor saknar sysselsättning, att människornaute på arbetsplatserna saknar väsentligt inflytande över den mUjö där de skallarbeta, att människoma ute i kommunerna ännu inte har möjlighet att på ettavgörande sätt påverka närmiljön. Socialdemokratins kamp för ett rättvisare samhälle har ihög grad varit en kamp för arbete åt människorna. Den fackliga och politiskaarbetarrörelsen fick slåss för krispolitiken och folkhemstanken.På 1940-talet gäUde det arbetartörelsens efterkrigsprogram i strid med högern,och . Men inte heller under 1950-och1960-talen var full sysselsättningen oomtvistad sanning. Då taladeborgerligheten om att friheten för den enskUde var hotad till följd avarbetsmarknadspolitik och AP-fonder. Vad skulle de borgerliga ha fört försysselsättningspolitUc under 1950-och 1960-talen? De kom med förslag som skulleha berövat samhället dess styrka och försvagat dess möjligheter att föra denfulla sysselsättningens politik. Var hade samhäUet stått om de borgerliga haftregeringsmakten? Ja, då skulle den väldiga organisation som kallasarbetsmarknadspohtik inte ha byggts upp. Det hade blivit färre omskol-ningstillfähen,färre beredskapsarbeten, färte jobb för de handikappade, mindre insatser förarbetsförmedling och mindre insatser för industrUoka-lisering. En borgerligpolitik skulle ha inneburit sämre sysselsättning och större otrygghet fördemånga människorna. Jag har velat påminna om detta därför attkampen för arbete också har varit socialdemokratins kamp mot de borgerligapartierna om att samhället skall ha rätt att skapa sysselsättning förmänniskorna. kom de tre borgerliga partierna med ettgemensamt förslag i sysselsättningsfrågorna. Detta var ett avsteg fråntraditionen med de borgerliga partierna först som motståndare till omfattandesamhällsinsatser, sedan som passiva begrundare. Av den borgerliga aktionenkunde man lätt få det intrycket att alla partier var överens om att pohtikensviktigaste uppgift var full sysselsättning. Detta var i och för sig enlandvinning för arbetarrörelsens strävanden. En närmare granskning visade emellertid att de borgerligasysselsättningsförslagen enbart var partipohtiskt betingade. De borgerligaföreträdarna i denna kammare och den borgerliga pressen angrep ju ocksåsocialdemokratin för denna ståndpunkt. Men vår bedömning var riktig. Ni harsjälva övergett era förslag, och den borgerliga sysselsättningspolitiken finnsinte längre. Moderata samlingspartiet, och har i och meddetta själva bekräftat att utspelet hade andra avsikter än att snabbtstimulera sysselsättningen. Avsikten var att komma åt regeringen. Och varför intei likhet med erkänna detta? Det är inget orent motiv för ettoppositionsparti att vilja komma åt en regering. Trepartiöverenskommelsen med som främsteföreträdare var riktad mot regeringen och den fackliga och politiska arbetarrörelsen.Detta underströks vidare av det kraftiga stöd den borgerliga samverkan fick avarbetsgivarsidan och det privata näringshvet. Socialdemokratin står inte längrei första linjen i kampen mot arbetslösheten, framhöll centerledaren vid etttUlfäUe. Men det gjorde tydligen moderata samhngspartiet. Och redan knappt efter det att denna kammarediskuterat era förslag är ni beredda att förklara dem som oanvändbara för attskapa sysselsättning. Av förmiddagens och eftermiddagens debatt fick mannärmast den uppfattningen att vi helst inte skulle tala om det borgerligahöstpaketet. Men en sak bör slås fast, och det är att de borgerligapartierna även när de framträder med i ledningen hade inte idecember 1971 och har inte 1972 något alternativ till regeringenssysselsättningspoUtUc. Tvärtom har ni återfallit i den överbudspolitik somförsvagar samhällets möjligheter att föra en slagkraftig arbetsmarknadspolitikför att bistå drabbade människor. Detta om den borgerliga pohtiken . Får jaglämna den för att något se på andra erfarenheter av arbetslöshetspolitiken.Erfarenheterna har lärt oss något om arbetslöshetens orsaker. För det första; En stor del av arbetslösheten beror pågrundläggande problem i vår ekonomi. Vi brukar kalla dem strukturproblem.Lågkonjunkturen är inte orsak till denna arbetslöshet men drar fram den iljuset. Det gäller framför allt de handikappades, de äldres och kvinnornas möjligheteratt få arbete. Deras problem var inte lättare under högkonjunkturen. Skall defå jobb måste det ske genom att samhäUet driver på och tar mitiativ. För det andra: Arbetslösheten är inte jämnt fördelad.Vissa grupper, branscher och regioner drabbas hårdare än andra. För det tredje: OlUca typer av åtgärder har helt olikagenomslagskraft på sysselsättningen. Ju mer generella åtgärder man tillgriper,desto tar det att få effekt. Ju mer man försöker inrUcta insatsernapå de verkliga arbetslöshetsproblemen, desto större effekt kan man nå med sammainsats. Det är erfarenheterna och resultaten efter vunna erfarenheter 1971. Av detta följer att sysselsättningspolitiken har varit ochär inriktad på att stödja de grupper, branscher och regioner som är särskiltutsatta. De satsade 7 miljarderna ger, när effekten är som störst, en direktsysselsättning åt minst 170 000 personer. Samhället har inriktat sin politik påatt den i första hand skall komma drabbade människor tUl del. Årets budget är också utformad så att arbetsmarknads- ochlokaliseringspolitiken har fått nya och omfattande resurser att arbeta med. Viskall upprätthålla en hög beredskap för att snabbt kunna sätta in åtgärder, omdet behövs. Men vi behöver bara för tärJca över hur budgetenskuUe ha sett ut om vi hade fallit undan för borgerlighetensskattesänkningskrav , som skulle ha berövat samhället 4 miljarderkronor för nästa budgetår. Vad skuUe ha hänt i Nortland om och deövriga borgerliga partierna hade lyckats med sitt uppsåt att stimulera just dekrafter som verkar för ökad koncentration? Men egentligen, herr talman, är detta en fråga om ansvaroch vUjeinriktning. Om man mte har trängt in i arbetslöshetsproblemet kan mannöja sig med att lättvindigt föreslå skattesänkningar och inbUla sig att manhjälper dem som är arbetslösa. Men för den fackliga och politiskaarbetarrörelsen som fastlagt målen att utrota fattigdom, orättvisor och arbetslöshetframstår den borgerliga pohtiken som verkningslös och en aning ansvarslös. Detfordras åtgärder som griper in och hjälper till. Lågkonjunkturen har givit ossvissa erfarenheter, som vi bör ta fasta på. En framträdande erfarenhet är att samhället måste tastörte initiativ i det ekonomiska livet, inte minst för att skapa nyasysselsättningstUlfäl-len. Men samhäUet måste också ha erforderliga verktyg föratt ta initiativ tiU att arbetsplatserna även de privata och kooperativa förläggs där de bäst behövs med tanke på sysselsättningssvaga områden. SamhäUetmåste ha möjligheter att ta initiativ, så att de starka svängningarna i denprivata industrins investeringar och lageruppbyggnad jämnas ut. Vi måste läraav de gjorda erfarenheterna på detta område . Jag vUlockså slå fast att näringshvet i högre grad än måste använda ledigkapacitet för att bygga upp reserver och anläggningar, som vi har nytta avunder högkonjunkturår. Om inte detta i samarbete mellan samhälle ochnäringsliv, så måste samhället för att värna sysselsättningen ta dessainitiativ lagstiftningsvägen. En annan viktig fråga med utrymme för samhällets initiativär arbetsmiljön. Vi måste få en sådan arbetsmUjö och så utformadearbetsplatser, att människorna som skall arbeta där är tillfredsställda meddem. Det viktigaste redskapet för en god arbetsmUjö är att vi lagstiftningsvägeneller genom förhandlingar uppnår en företagsdemokrati som betyder insyn ochmedbestämmanderätt. Detta är krav som de stora löntagarorganisationerna anserangelägna. Men om samhäUet skaU kunna ta ökade initiativ, sommöjliggör jämnare och bättre sysselsättningsutveckling och ger löntagarna derasberättigade medbestämmande i arbetslivet, så får naturligtvis inte samhälletoch den offentliga sektorn försvagas genom borgerlig överbudspolitik ochskattesänkningar, och inte heller genom angrepp av den typ som moderatasamlingspartiet nu riktar mot samhället. Om vi skall kunna klara de med alltfog växande kraven på rätt till arbete och trygghet fordras det att det finnsresurser och arbetsutrymme. Socialdemokratin i nära samarbete med den fackliga rörelsenkommer självfaUet att kämpa för detta. Men kommer man inom de borgerliga partierna att följa uppsina tal från talarstolarna landet över med önskemål om lokaliseringsåtgärderoch bättre arbetsmiljö med att i detta rum ta det politiska ansvaret för beslut,som ger samhäUet de resurser och arbetsverktyg som behövs för att realiseradessa målsättningar? Eller skall det gå som i den med mUjöpohtiken förbundnamarkfrågan, där ett par av de borgerliga partiernas ledamöter intog tvåståndpunkter, en i sina tal utanför , en här när vi tryckte påvoteringsknapparna. Jag vill se denna fråga i samband med den borgerligatrepartiuppgörel-sen i höstas. När då gjorde upp med moderaternaoch folkpartisterna om ett gemensamt samlat angrepp mot regeringen skedde detmed motiveringen att vUle ha en ekonomisk politik ochsysselsättningspoUtUc av den typ som arbetartörelsen tidigare, bl. a. under1930-talet, stått för. Man hänvisade till arbetarrörelsens instäUning ochprogram. Men var det ändå inte rätt märkligt att valde somsamarbetspartner och garant för en sådan politUc? ansåg detdirekt uppseendeväckande och kunde inte tolka det på annat sätt än som ennyorientering av politik, en orientering i riktning mot höger. Det fanns mte anledning att beklaga detta i och för sig,för det innebar att vi klarare än tidigare fick besked om centems ideologiskahemvist, men man måste naturligtvis beklaga att grupper och partier tarställning åt höger. När denna debatt togs upp här i kammaren, i pressen och påandra håll inträffade emellertid det märkliga, att , företrädd bl. a. avsitt huvudorgan , inledde en energisk kampanj för atttillbakavisa vårt påpekande att valt att slå in på en ny väg. Man varförargad över att folkpartistisk och moderat press lovprisade för hansnya samarbetsvUja. Man upprepade ihärdigt att det här var enpunktöverenskommelse; ingen förändring hade i själva verket inträffat i frågaom pohtiska hållning. Det var en "bränt barn skyrelden-reaktion". Men var det verkhgen en tillfällighet? Nästa gång centernsattes på prov gällde det expropriationslagstiftningen. I allmänna och svävande ordalag har under senareår talat om en aktivare mUjöpohtik. Vi har hört det från kammarens talarstol . Det är möjligt att vann framgångar i 1968 och val på sitttal om miljön. Man valde den bekväma vägen att angripa regeringen för att den intesnabbt nog vidtagit tUlräckligt kraftfulla åtgärder. På så sätt byggde man uppbUden av som . Men när regeringen i lade framförslag som krävde en politisk viljeinriktning bad i likhet medfolkpartiet att shppa ta ställning i frågan. När detta inte gick, följde mansnäUt moderata samlingspartiet i dess attack mot de nya expropriationsreglerna.Miljöfrågorna och riksplaneringen är ändå inga oviktiga ting. Det är frågor somhela svenska folket säkerligen är intresserat av. Riksplaneringen får därförinte slås sönder av ohämmad markspekulation. Men då det gäUde miljöpolitikensmedel höU inte måttet. Det är i och för sig bra att riksdagsledamöterreser runt ute i bygderna och håUer tal om miljön. Men ni måste också vara medom att i fatta de beslut som gör det möjligt att förverkliga enbättre mUjö för människorna. Man kan inte bh trodd på sitt ord om man talarvitt och brett om miljö och miljö men när det gäller att visa att man menarallvar med talet grundligt sviker de uppsatta målen. uppträdandei denna fråga var måhända en seger för den borgerliga enigheten, men det varsamtidigt ett nederiag inte bara för miljösträvandena utan också för ansvar ipolitiken. Får jag avslutningsvis säga några ord till omcentern för att belysa vårt tal om den nya . Då frågar jag mig: Inte varden attack riktade mot socialdemokratin någon tillfällighet,fram-tvmgad av en påstådd insUct om att något måste göras åt arbetsmarknadsläget?Ingalunda! tUlbaka driver en kampanj ute påarbetsplatserna, bl. a. med hjälp av en trycksak som vi kan kalla"lilla gröna", om vi skall ha ett namn på den. Deninnehåller attacker mot den svenska fackföreningsrörelsens grundläggan- deprinciper och den är ett utfall mot socialdemokratin. I den skriften finns inteett enda hårt ord om näringslivet, inte ett enda ont ord om ochnågra få rader ägnas politik. Men skriften är ett angrepp påsocialdemokratin. Den är ett led i nya politiska linje, en linje somvi anser viker åt höger. Jag viU ge ytteriigare dokumentation, herr talman! Om manläser boken , som tUlkom 1968 underförfattarskap av dåvarande partiledaren och jämför den boken medcenterns lilla gröna, modell , finner man en mycket stor skillnad. DenHedlundska boken är nämligen glasklar i sin inställning till , vUkaspolitik döms ut i otvetydiga ordalag. Det är detta som har gjort att vi socialdemokrater tyckeross ha grund för påståendet att vi med den nye centerpartiledaren också harfått en ny centerpolitik! HertSÖDERSTRÖM (m): I mitt inlägg skaU jag inte ägna mig åt någravisioner, inte åt någon kritik eUer analys av den förda politiken. Jag skallnöja mig med att hålla mig till ett konkret exempel ur den nådiga luntan,nämligen bUaga 15 till statsverkspropositionen, som avserindustridepartementet. Där behandlas bl. a. kapitalbudgeten för statensvattenfallsverk under punkten F. I en tabeU på s. 110 i bUaga 15 anges s. k.tidigare beslutade utbyggnadsobjekt. Där förekommer dels Oljekondens, aggregat2, Marvi-ken, med planerad idrifttagning /76, dels Oljekondens,aggregat 3, , med planerad idrifttagning /77. Undertabellen kan läsas att programmet innebär bl. a. att utöver pågående ombyggnad skall utökas med två oljebaseradekondenskraftaggregat om vartera 320 MW. I en tabell på s. 115 kan utläsas att totaUcostnaden fördessa bägge projekt beräknades till . I texten på s.116 står följande; 1971:1------- förordades utbyggnad av ytterligare 500 MW oljeeldadkondenskraft tUl /76. Den geografiska placeringen var då inteslutgiltigt fastställd. Utbyggnaden avses nu bh genomförd med två aggregat omvardera 320 MW med placering i . Anläggningskostnaden, som tidigareangivits till 280 milj. kr. för utbyggnaden av 500 MW, beräknas för de bådaaggregaten tUlsammans bli 480 mUj. Av den totala kostnadsökningen om 200milj. hänför sig ca 80 mUj. till effektökningen om 140 MW ochåterstoden till ändrad pris- och lönenivå. Aggregaten planeras bli tagna idrift resp. budgetåren 1975/76 och 1976/77." Till detta säger departementschefen på s. 124: "Jagär inte beredd att nu ta stäUning tUl huruvida den aktuella utbyggnaden avoljeeldad kondenskraft bör ske i . a. bör avvaktasremissbehandhngen av den offentliggjorda rapporten (SOU 1971:75)angående fysisk riksplanering. Med hänsyn härtUl anser jag mig tills vidareinte kunna förorda, att vattenfallsverket får ta medel i anspråk för utbyggnadav ytterligare två aggregat i ." Med tankepå vad departementschefen säger är det ganska märkligt. attVattenfall kan anse planerad utbyggnad vid såsom "tidigarebeslutad", speciellt som beslut endast föreligger beträffande ombyggnadenligt propositionen 1970. Jag har under allmänna motionstiden väckt förslag om attMarvikens kraftverk inte skall utbyggas utöver vad som tidigare bestämts. Detär motion nr 275 till årets riksdag. Steget mellan ett kraftverk med en effektav 192 MW, avsett såsom reservaggregat vid speciella tUlfällen, och ett utbyggtkraftverk med en effekt av 1 132 MW, som för att kunna utnyttjas måste körasmed kontinuerlig drift, är mycket större än vad effektsiffrorna anger.Drifttiderna torde kunna röra sig om i första faUet 400-500 årstimmaroch i andra fallet 7 000-8 000 årstimmar. SkUlnaden blir då av proportionen1:100. Skälen mot en lokalisering tUl ett område, som är uniktfrån miljösynpunkt, vinner därigenom ytterligare tyngd. Vissa skärgårdsområdenomedelbart utanför har av i förklaratssåsom naturreservat genom resolution av . Reservatet kallasBråvikens naturreservat med syfte enligt resolutionen att "säkerställa ettför kännedomen om landets natur i hög grad representativt ytterskärgårdsområdeav synnerligt värde från vetenskaplig naturvårdssynpunkt och därtUl av storvUct för det rörliga frUuftslivet". Genom detta unika område har planer på att låtamaximalt 5 000 tons oljetankers passera till, som det står istadsplaneförslaget för Marvikenområdet, "en enkel hamnanläggning, sommedger samtidig lossning av två fartyg på ca ". Eftersomoljebehovet vid full utbyggnad är så stort, att ca 10 fartyg måsteanlöpa denna hamn, betyder det att minst 450500 fartyg skulle passeradetta område i skärgården. Det framgår inte varifrån oljan skallskeppas, ej heller om tillräcklig kapacitet finns av tonnage för transporterna.Dessutom är det i dagens läge oklart om lågsvavhg olja med maximalt 1 procentsvavel finns att tillgå i tillräcklig omfattning. Jag har, herr talman, velat framhålla dessa synpunkterdels i min motion, dels i detta anförande. Annars kan lätt hända att när enproposition väl hgger på bordet är det för sent att göra någon ändring därföratt, som man brukar säga, "så mycket arbete redan är nedlagt att projekteticke kan stoppas". Jag anser att det finns alltför många frågor som måstebesvaras, innan ett ställningstagande tiU förmån för en utbyggnad kan ske. Däremotär skälen mot en utbyggnad redan många och entydiga. Vad kommer t. ex. en utbyggnad enligt VattenfaUs planeratt kosta ? Med den utveckling som har skett bara mellan 1970 och 1971kan det befaras att kostnaden kommer att hgga omkring 1 miljard kronor.Kan det garanteras att lågsvavlig eldningsolja finns att tillgå itUlräcklig mängd? Från vUken hamn kommer oljan att transporteras, och finnstillräcklig fartygskapacitet härför? Varför måste man bygga ut MarvUcenytterligare? Man har ju nått det mål som man syftade tUl, när 1963godkände den atomkraftstation som då skulle byggas med en effekt pä ca 200 MW.Om tidigare hade haft kännedom om planerna på en utbyggnad med eneffekt av 1 132 MW, tror jag inte att dessa planer skulle ha godkänts. Av den tillgängliga generatoreffekten i landetskraftstationer svarar vattenkraften för , men efter hand kommerdenna andel att sjunka, eftersom möjligheterna att bygga ut våra älvar minskar.Det är också intressant att se att vid landets största kraftstationer varesig det gäller vattenkraftverk eUer värmekraftverk så rör det sig om effekterper kraftverk som hgger långt under vad som planeras vid . Sålunda gervårt största vattenkraftverk Letsi vid Lule älv 450 MW och de vanligasteeffektsiffrorna hgger på 200300 MW förde tio största verken. Bland värmekraftverken är bortsett fränStenungsundsverken med sina 860 MW - i det största med 400MW följt av md 340 MW och kraftvärmeverk med 338 MW. Det kan då knappast vara riktigt att till en enda platskoncentrera ett verk med så hög effekt, som dessutom genom mUjöförstöring kanåstadkomma obothg skada på ett nästan oförstört område, vilketbetecknas som unUct från såväl miljö- som naturvårdssynpunkt. HärtiU kan läggas den synpunkten att industridepartementethar utarbetat en promemoria angående kärnbränsleförsörjning (11971:4). Som underlag för analysen har uppgifter inhämtats frän den statligaoch privata kraftindustrins samarbetsorgan, Centrala driftledningen (CDL).Enhgt CDL väntas kärnkraften svara för ca en tredjedel av landetselförbrukning. Redan är 1985 beräknas andelen ha ökat tUl hälften. Dettainnebär att den motsvarande effekten hos kärnkraftverken därmed skuUe uppgå tiU8 600 MW och 16 500 MW , vilket kan jämföras med en total effektav vatten- och värmekrafi är 1970 av 15 000 MW. Dessa siffror talar ytterligare för att stor försiktighetbör iakttas, innan beslut om utbyggnad av oljekraftverk fattas. Frågan är ominte landets samlade resurser skulle vinna på att några av de personer som enbart sysslar med utbyggnadsproblem pä värmekraftssidan även kunde ta itumed problemet om slöseriet med vår energi. Det finns expertis som bestämthävdar att vi , som man säger, eldar för kråkorna i en omfattning sommotsvarar av den energi som produceras. Med de miljardbelopp somvår energiförsörjning numera kostar är varje procents förbättring av storekonomisk betydelse. i säger att han intekänner igen och är rädd för att vår partiledare känner en viss dragningåt höger. Men med tanke pä vad som har hänt i en kommun här i länet för någradagar sedan, där det visade sig att steget från socialdemokratin till centerninte var så värst långt, tror jag inte att den rädslan hos vara särskUt befogad. Vi skall ju först och främst kommentera de förslagsom regeringen lägger fram i statsverkspropositionen, men jag vill, herrtalman, säga några ord om ett förslag som vi hade väntat oss fastän det avnågon anledning antingen har lagts pä is eller bhvit försenat, nämligen mvandramtredningensförslag att invandrare skall få lagfäst rätt att delta i svenskundervisning påarbetstid och med full lön. När regering och riksdag formulerade vår nyautlännings- och invandrarpolitik satte vi målen mycket högt. Som engrundläggande princip fastställde vi invandramas jämlikhet ochmedbestämmanderätt. Ett grundvUlkor för att vi skall kunna leva upp till denprincipen är att de får kunskaper i vårt språk. Utan sådana kunskaper harnämligen den invandrade små möjligheter att finna sig till rätta hos oss ochpraktiskt taget inga möjligheter att påverka sin situation. Det är inte baraett intresse för invandraren att få lära sig svenska, utan detta är också ettstort intresse för hela vårt samhälle. Det uppstår lätt konflikter, ommänniskor ej förstår varandra - konflikter pä arbetsplatsen och i kontakternaför övrigt. SamhäUsinformationen når inte fram, om man inte känner tUl vare sigsina rättigheter eller sina skyldigheter.