prot · FV0937 · 1972-12-31 00:00:00 — Som exempel på sådana ändrade förhållanden kantänkas att befolkningsutvecklingen i något block avvikit från tidigareantaganden på ett så oförmånligt sätt att och berörda kommunerinte längre tror på kommunblockets förutsättningar att utvecklas till enbärkraftig kommun. En annan betydelsefull faktor kan vara en påtagHgförskjutning i de näringsgeogrufiska förhållundena. Det är nuturligtvis önskvärt utt beslut omkomniunindelningen hur en bred förankring hos kommuninvånarna och de kommunalaförtroendemännen. Sä är ocksä fallet på de flestu håll. Det kun emellertidinte undvikus utt kommunindelningen frän nägon enstuku kommuns synpunkt kanupplevas som mindre lämplig. Ändringar i den kommunala indelningen kan inteföretas enbart utifrån önskemålen frän en enstuku kommun. I sin bedömning mästeregeringen också tu hänsyn till synpunkternu frän övrigu berördu kommuner ochfrån länsmyndigheterna. som länsstyrelserna numera hartorde innebäru ökude guruntier för utt ställningstugundenu i indelningsärenden grunduspä såväl god kännedom om de lokula synpunkterna som omtanke om en för länetskommuner gynnsum utveckling. Ang. fömtsättningarna för förändring av kommunblocksindelningen 4 protokoll 1972. Ang. fömtsättningarna för förändring av kommunblocksindelningen HerrCARLSSON i (c): Jag tackar civilministern för hans svur påmin interpellution. Tyvärr måste jug konstuteru utt jug på de frågor som jughur frumfört inte hur fått de konkretu besked som jug hade hopputs pä. Kommunindelningsreformen innebär ju en genomgripundeförändring UV grunderna för vår demokrati. Vid efterkrigstidens början hade viomkring 2 500 kommuner. Genom indelningsreformen reduceradesantalet till omkring 1 000. Då den nya reformen har genomförts kommer vi inteatt ha mer än omkring 270 kommuner kvar. De båda indelningsreformerna medförulltså tillsummuns utt antalet kommuner minskar till bortåt tiondelen. Det ären väldig omställning som nära berör de enskildu människornu. Det hur stått strid kring den senastekommunindelningsreformen. Den striden finns det ingen anledning att dra uppigen. Beslutet är ett faktum och det får accepteras. Vad som är livsviktigt äremellertid att genomförandet sker så smidigt som möjligt och att man nogabeaktar de kommunaldemokratiska synpunkterna. Så längt som möjligt mäste man gåde enskilda människornas önskningar till mötes. Bakom avståndstagande års beslut om attgenomdriva kommunindelningsreformen med tvängslagstiftning låg farhågor förden kommunala demokratin. Den ursprungliga frivilliglinje som medstor kraft slog fast 1962 gav bättre garantier för utt förändringur inte skulleske mot enskildu människors önskningur. Utvecklingen har besannat vårafarhågor. Pä mångu häll i lundet råder oro och tvekun inför lämpligheten uv denblockindelning som hur fustställts. Frägan är om regeringen är beredd att varu tillmötesgåendeoch vidta de jämkningar i indelningen som undanröjer de farhågor som har kommitfram pä olika häll. Denna frägu är det centrulu i min interpellation, och jaghar tagit fram ett konkret exempel från mitt eget hemlän för att belysaprincipfrågan. Dä tvängslugstiftning untogs underströk båderegeringen och den socialdemokratiska utskottsmajoriteten att lagen innehöllvissa undantagsmöjligheter, som kunde lindra och mildra lugens verkningar ienskildu full. Mun frumhöll till en börjun utt vissu ändringur i blockindelningenskulle kunna ske. Det skulle visserligen inte kunna bli fråga om någon allmänomprövning uv blockindelningen, men vissu ändringur skulle kunnu genomförus.Vidure frumhöll mun utt man i särskilda fall skulle kunna låta enindelningsändring helt utgä sä utt den inte skulle bU genomförd ens 1974. Dessu unduntugsmöjligheter underströks särskilt avutskottsmajoriteten. Mun frumhöll att mun "vid sin bedömning uvförsluget" fäste uvseende vid utt det innehöll vissuunduntugsbestämmelser. Dessu innebur enligt utskottets mening ett"lämpligt mått uv uppmjukning uv grundprincipen", som man sude dengången. Mot bakgrund av den vikt man 1969 fäste vid dessaundantagsmöjHg-heter hur mun huft anledning att utgå från att de skulletillämpus generöst. Eftersom regeringen också hur medgivit dekommunuldemo-kratiska frågornas betydelse och tillsatt en särskild utredningför dessa, borde man också kunna förutsätta utt regeringen särskilt skulleeftersträ- va atttUlgodose de lokulu opinionernu så långt som möjligt och verka för bredastemöjliga förunkring för vurie indelningsförändring. Utvecklingen hur knuppust givit belägg för utt regeringenhur vurit beredd att ta sädanu hänsyn i tUlräcklig utsträckning.Civilministerns interpellationssvar undanröjer tyvärr inte detta intryck.Civilministern börjar med ett generellt svur på frågun om vilku skäl som kunmotiveru ändringur i blockindelningen och slår fust att bara väsentligt ändradeförhållunden kun ledu till uvvikelser. CivUministern ger två exempel på vud somskulle kunnu unses som sådunu väsentligt ändrude förhållunden. Det ena är attbefolkningsutvecklingen har avvikit frän tidigure untugunden. Det andra är atten påtaglig förskjutning har skett i de näringsgeografisku förhåUundenu.CivUministern undviker helt att svuru på min frågu, om en uvsevärd förändringav kommunikationerna, t. ex. en järnvägsnedläggelse, kan utgöra skäl förändring av blockindelningen. För de enskUda människorna medför detta enutomordentligt viktig ändring i levnadsbetingelserna. Jag hur som exempel härpekut på Ore kommun. Frän börjun rådde delude meningur inom kommunen, huruviduden borde läggus summun med eller med . Kommunstyrelsen förordadeRättvik, men fullmäktigemajoriteten valde . Denna blockindelning blev ocksåfustställd. Sedun stutens järnvägar lagt ned persontrafiken på linjenOrsa-Bollnäs återupptogs frågun inom kommunen. Kommunikutionernu med Orsu hadeså väsentligt försämrats att man beslöt begäru ett sumgående med , ditmun nu hur betydligt bättre förbindelser. Bäde och är positivutill ett sumgående med Ore. hur emellertid uvstyrkt framställningfrån Ore kommun om ändrud blockindelning. Enligt både kommunens och min egenmening har i detta fall en mycket väsentlig ändring i förutsättningarnu förblockindelningen inträtt. Jug upprepur därför min fråga till civUministern, hurhan ser på ändrade kommunikationer som skäl för ändring uv blockindelningen. I sista delen av interpellationssvaret kommercivilministern in på de kommunaldemokrutisku uspekternu. Hun medger utt det ärönskvärt att beslut om kommunindelningen hur en bred förunkring hos kommuninvånarnaoch de kommunala förtroendemännen. Han framhåller emellertid att det inte kanundvikas utt indelningen "från nägon enstuku kommuns synpunkt kun upplevussom mindre lämplig" och stryker under: "Ändringur i den kommunuluindelningen kun inte företus enburt utifrån önskemålen från en enstukukommun", utun hun unser utt hänsyn måste tus även till synpunkternu fränövriga berörda kommuner. Detta resonemang är efter ordalagen ganska godtagbart, menfrågan är hur det tillämpas i de konkreta fullen. Det gär helt förbi detexempel som jug hur tugit frum. Här är det inte frågu om nägon enstuku kommun,vurs önskemål strider mot undru kommuners. Det gäller buru tre kommuner, ochfrågun är om den tredje skall läggas till den första eller till den andrakommunen, dvs. om Ore skall läggas till eller till . Ingen hänsynhur uv tugits till önskemålen frän de 1 800 människorna i denkommun - alltså Ore - det närmust gäller. Talar man om bred förankring ochmajoritetens vilju, fär mun konstatera att befolkningen i och innebur en klur majoritet för den fömtsättningarna för förändring av kommunblocksindelningen Ang. fömtsätt-niitgarna för förändring avkommunblocks-indelningen indelningsförändringsom Ore kommun begär. yttrande gär ulltsä inte emot en enstuku kommunsi ett större summunhung, utan det går emot ett mycket klurt folkflertulsönskemål. Det finns också viktigu skäl för utt opinionen svängt i och med demurkuntu förändringur i kommunikutionernu som skett. De kommunuldemokratisku frågorna hur diskuterats länge,och många vackra ord har uttalats av regeringen om värdet uv en levundekommunul demokruti och ett vidgut medborgurinflytunde. Dä det kommer tillkonkreta beslut förefaller emellertid de vackra orden ibland utt vurubortglömdu. Det är därför angeläget för mig att upprepa den tredje frågan somjag ställde tUl civilministern i min interpellation: VUken betydelse tillmäterman kommuninvånurnus och de kommunulu representanternas mening i dessa frågor? Jag beratt än en gång få tacka för svaret pä min interpellation. i sade att sedanstatens järnvägar lugt ned persontrufiken mellun Ore och Orsu hur det och detinträffut. Jug unser det angeläget i korrekthetens intresse utt påminnu om attdet enligt riksdugens beslut är Kungl. Maj.t och inte stutens järnvägar somfattar beslut om nedläggning av järnvägstrafik. Vi har fått höraherr alldeles riktigt sägu utt regeringen hur givit SJ tillåtelse uttläggu ned denna järnväg. Just i dugurna har länsstyrelserna fått sinu förstudirektiv för trafikförsörinings-planerna från . Fårjug ställu den frägun till civUministern, om det förekommer något sumurbetemellun depurte-menten i dessa angelägenheter. När man nu har upptäckt att enkommun enbart på grund av regeringens åtgärd att lägga ned en järnväg villompröva sitt ställningstagande till frägan om vilket kommunblock den skull tillhöru,borde dä inte departementen samräda? säger sig önsku behållujärnvägen och viHu utt den skull komma med i trafikförsörjningsplanen. Jagtycker att man kunde ompröva beslutet och lä tu persontrufiken pä järnvägenätemppstä. Jug skull kunske i likhet med iVikmanshyttan undviku att på nytt dru i gång den debutt som vi förde omkommunindelningsreformen 1969, men jug måste erinru om motivet för dentidsplunering som riksdugen då fustställde. I vurje full unser regeringen utt vi kun drivu en uktivregionulpolitik i landet. Vi tycker utt ett uv de besvärliguste problem vi huratt bemästru är den brist på buluns i utvecklingen mellan olika delar uv lundetsom vi hur fått. Här skall vi sätta in våru krufter för utt försöku vändautvecklingen till förmän för en bättre baluns. Vi konstaterade väl dä utt om vi skulle kunnu gå i gångmed den aktiva regionalpolitiken, var en av de första förutsättningarna att viblev färdiga med kommunindelningsreformen, därför att regionalpolitiken skullevila päkommunblocken som den minsta lokala enheten. Förutsättningarna för det samspelmellun stut och kommun i en uktiv regionulpolitik som vi ullu ville åstadkommavur utt vi på det hur sättet bestämde oss för utt fullföHukommunindelningsreformen. Regeringen fortsätter utt urbetu för den uktivuregionalpolitiken. Jug är kunske mot bukgrunden uv de resonemung som hur förtsinte minst frän centerpurtiets sidu i kommunblocksfrägun för någon vecku sedun,när den diskuterades här, och de resonemang som fördes här i gär om undrufrågor som hur med regionulpolitiken utt skaffa litet förvånad över att manständigt frän sida sätter frägan om hur vi skall kunna uppnåresultaten uv regionulpoUtiken i undru hund och undru frågor, som hur utt görumed sumhällsorgunisutionen, i första hand. Vi tycker nog att vi skall hu ensumhällsorgunisution som gör det möjligt för oss utt uppnå de mål vieftersträvur med regionalpolitiken. Det är för utt ge politiken ett riktigtinnehåll som vi skull orguniseru sumhället och inte omvänt: först orguniserusumhället och sedun hoppus pä utt vi möjligen med hjälp UV den organisation vibestämmer oss för skall nå de mål vi eftersträvur. Nåväl, dettu om dettu. Här har iVikmunshyttun sugt utt jug inte svurat honom konkret på de frågor hun ställer isin interpellation. Han har sugt utt jug inte svurut på i vilken månkommunikutionernu kun unses spelu en roll i den omprövning som kun vuru uktuellefter den kommunblocksindelning som vi har fått. Jag har svarat iinterpellationen att väsentliga förändringur i de näringspolitisku förhållundenukan vara motiv för en sådun omprövning. Utun tvivel hör kommunikutionsfrågornutill de näringspolitisku förhållundena, men det finns ocksä undra sådananäringsgeografisku förhållanden som vi talar om när vi diskuterar en lämpligkommunindelning. Jag kun nuturligtvis inte stå här och tu ställning tillenskildu full, allra minst till ett ärende som vi sä småningom skull diskuterui regeringen när vi hört de remissyttrunden vi fått in från länsstyrelse ochkommuner. Men när vi går utt diskuteru dessu frågor kun vi inte bura ta hänsyntill en enstaka kommuns inställning. Vi måste bedöma krav på en förändradkommunindelning mot bakgrund av hur mun i helu kommunomrädet reagerar införframställningen. Man kan ju, i Vikmanshyttun om jug nu inteknyter un till dettu speciellu fuU, men ändå resonerur principiellt omlikurtude full - tänku sig utt om en mindre del i ett kommunblock vill brytusig ur kommunblocket för utt gå åt ett unnut håll, kunske det kun innebäru uttdet kommunblocket inte kun bli en egen kommun i fortsättningen. Dä påverkur munförhållandena i hög grad för resten av kommunblocket, som kanske har det störreuntulet invånare. Då tycker jug att det inte är oväsentligt vad som händer i ensädan kommunindelningsfräga för ett kommunblock av den här karaktären. Jug tycker heller inte, när man diskuterur sådunu härting, utt det är helt oväsentligt vilken inställning - denlekmunnustyrelse som vi numeru hur - tur tUl dessu frågor. hurtill uppgift utt försöka urbeta för att vi skall fä bäde en regional indelningoch en regional utveckling som blir sä gynnsam som möjligt för hela länet. Detär självfullet utt mun också måste tu in derus uppfattning och mening i Ang. fömtsättningarna för förändring av kommunblocksindelningen Ang. fömtsättningarna för förändring av kommunblocksindelningen bildeninnan man går att fäUa ett avgörande. Sä frågade mig till slut om man inte kundetänka sig ett samarbete mellan och civildepartementetnär det gällde den regionala trafikförsörjningen, så att jag praktiskt tagethär skulle kunna stå och ge löfte om att om beslutet i den härkommunindelningsfrågan går i en viss riktning skall det betyda utt en nedlugdjärnväg skaU kunna uppstå igen. Självklurt är hela uppläggningen av den regionalaplaneringen tänkt så att den trafikförsörjningsplan länsstyrelserna skall göraupp görs till stöd för den regionala utveckling tänkt sig förlänets vidkommande. Det är ju den typen av samordning som vi skaU få mellan åena sidan trufikpolitik och å undra sidun regionul utveckling och regionalpolitik. Jag utgår ifrån att när i sätter sig nedoch gör upp sin trafikförsöriningsplan, kommer dennu plun att rimma väl bådemed den regionala utveckling man vill främju och med den kommunindelning munbeslutur utt uttula sig för tUl stöd för den regionala utvecklingen. Jag hur med intresse lyssnut tillcivUministerns svur på interpellation. Jag skall inte gä inpä ullu de spörsmål som här ställts. Jug vill baru ställu en frågu tillcivilministern. Civilministern säger att kommunindelningen skull hu enbred förunkring hos kommuninvånarna. Vidare säger hun utt hänsyn ej kan tustill enbart en kommuns önskemål. Skall man tolka detta så attfolkmajoritetens önskemål i ett redan bildat kommunblock kommer att beaktas?Det bör väl vara kontentan av civilministerns resonemung. HerrCARLSSON i (c); Först vill jag rätta ett fel. Det ärregeringen som lägger ner järnvägar pä förslug uv kungl. järnvägsstyrelsen,ulltså stutens järnvägur, vilket inte torde vuru obekunt. Jug sude förut till herr civUministern utt jug skulle intesättu i gång nägon diskussion om vud som skedde 1969. Riksdugen hur beslutat enlag. Det beslutet gick oss emot. Vi fär acceptera det beslut som fattudes ochgöra det bästa möjliga uv det. Därom är vi överens. Men vud jug hur sugt här,herr stutsråd, är att när särskildu förhållunden uppstår så skull mun tillämpubestämmelsernu generöst, så utt mun tillgodoser de önskemål och synpunkter sommedborgurna har ute i berörda bygder. Det är från den utgångspunkten som jughur väckt min interpellution, och jug tror det finns uniedning att beakta vadjag har sagt. Givetvis skall vi inte heller diskutera det enskildafallet i och för sig. Herr statsrådet säger att en enstaka kommun kun inte fäbromsu en utveckling på dettu område genom utt sättu sig emot ensummunläggning. Jug tror att bakgrunden till dessa tankegångar frän utskottetsoch frän sida när man tog beslutet var föHande. Man tänkte sig attdet kunde gälla ett blivande kommunblock om tio kommuner - för att ta ettarbetsexempel. Nio kommuner sade att vi är överens om att vi skall läggas Uiop denoch den dagen, men den tionde kommunen, som kanske hade en nyckelställning inågot avseende, sade nej. I ett sådant full är resonemanget om utt en enstakakommun inte kan få bromsa utveckHngen på detta område rUctig, men i detkonkreta fall som jag har tagit fram är dock förhållandena annoriunda. Det ärtvå kommuner som är praktiskt taget lika stora och som har sagt att de ärberedda att ta emot den tredje kommunen. Den tredje kommunen, Ore kommun, ärberedd att acceptera en kommunsammanläggning. Men, säger man, vi vill hasammanläggningen på det sätt som gagnar oss och våra intressen och som ger ossde bästa utveckUngsmöjligheterna inte minst med hänsyn tillkommunikationsfrågorna. Här talade statsrådet om utt man skulle göra entrafikplanering. Vi skall vara realister, herr stutsråd. Ingen av oss tror välutt, om persontrafiken har lagts ned på en järnväg, den kommer utt tus uppigen. Det beror bl. u. på utt mun tyvärr fär befuru utt befolkningsunderiugetkommer utt sjunka i de här bygderna. Födelsetalen visar det. Man hur ocksågjort förändringar på transportsidun i övrigt som ger mig anledning att sägadetta. Jag skuU inte utveckla den diskussionen. Det är en annan ledumot uvregeringen som bör få diskuteru de frågornu. Men vi bör hu dem med i bilden närvi bedömer de här problemen. I Ore kommun hur man tugit hänsyn tUl kontakterna ochkommunikationerna och möjlighetema för ungdomarna när det gäUer att komma tillhögstadieskolan. Med hänsyn tUl det sjunkande elevantalet får vi överkapacitetpå skolsidan untingen mun går i Orsu, där elevernu i dug går på högstadiet,eller de fortsätter i . Det finns gott och väl pluts för Ore-elevernu påbåda hållen. Då mäste mun ändå fråga sig: Vad är det som bäst gugnurden delen uv den framtida kommunala verksamheten? Vad är det som gagnar deövriga aktiviteterna här uppe? Det är sådana frågor som gjort att kommunen har sagt vill med hänsyn till de olika faktorer som här föreligger föras tillRättvik. OvansiHansregionen - om vi nu håller oss till det konkretafallet igen hur ett gunsku stort befolkningsunderlag som helhet betruktut.Det är klart att jag ur medveten om utt det blir problem för den kommun sominte får Ore, men jag frägur mig ändå, och det gör mun i Ore kommun också: Ärdet Ore kommuns 1 800 innevänure som skull rädda den ena eller den undrukommunen här? Skall det vara avgörande för vilken framtid mun fär i OvunsiHun? Hur inte Orebornu ute i sin glesbygd större möjlighet uttbedömu sin situution och sin frumtid från sin horisont och från sin, får vikulla det "gräsrotsnivå", ett populärt uttryck , när det tulusom utt mun skull tu hänsyn till invänurna? Har vi inte anledning att ta hänsyntill hur de ser på sin egen frumtid eUer har man större möjligheter utt bedömadetta från horisont och med Kungl. Maj:ts intentioner somunderlag? Jag tror ändock herr statsråd att våra kommunalaförtroendemän och medborgarna ute på det lokala planet bäst kan bedöma sin egenframtid. Om vi menar aUvar med talet om demokrati ochhänsyn till människorna, måste vi också leva upp tUl detta. Ang. fömtsättningarna för förändring av kommunblocksindelningen Ang. fömtsättningarna för förändring av kommunblocksindelningen Det är ändå, som jag sade, så att om vi lägger tillsammansbefolkningstalen i de kommuner vUka är uktuellu i denna summunläggningsfrågumed Öres invånuruntul, fär denna kommun "majoritet" för sittönskemål. TUl slut buru någru ord om hur man skall kunna utveckla debygder det är fråga om. Vi är väl överens om, herr statsråd, att detta intesker genom att man unsluter 1 800 människor i en kommun i den enu eller andruriktningen. Det skull ske genom en uktiv lokuliseringspolitik, genom en utökudregionulpolitik, vurvid Morus och Orsus frumtidu möjligheter kun förstärkusgenom förändring uv skattekraftsområdet osv. Men det är också ytterst angelägetför att befrämju en lyckosum frumtid för en bygd, utt mun tur all möjlig hänsyntill de människor som lever och verkar i den. Man mäste leva upp till det talom sådunt hänsynstugunde som vi så oftu fär höru när det gäller den kommunulademokrutin. Jug hur ju min pUkt likmätigt envist vägrutatt diskutera det enskilda fallet här i riksdugen. Dessu frågor skuU väl intehunterus så att tillvägugångssättet vid alla enskilda kommunsammanläggningurskull diskuteras i . Eftersom i Vikmanshyttun i sittexempel lämnade en oriktig redogörelse för hur det verkligen förhåller sig,måste jag ändå rätta honom. Det gäller i dettu full, säger , ettkommunblock, som består av och Ore kommuner, där den lilla delen, Orekommun med sinu 1 6001 800 invänure, vUl gå summan med en unnan till kommunblocketgränsande kommun. Eftersom den lUlu kommunen tillsammans med denna ungränsundekommun befolkningsmässigt skulle hu en majoritet i förhållande till Orsakommun, borde väl Oreborna och den andru kommunen, menur , kunnufå sin vUju igenom. Då skulle vi väl kunnu struntu i vud de 6 000 människornasom bor i kommun tycker. i Vikmanshyttun trycker mycket sturkt på uttvi skull ta hänsyn till medborgarna i kommunernu, och hun säger utt vi skullvura generösa mot dem i vår bedömning. Ja, men det är ju ocksä fråga om motvilku invänure vi skull vuru generösu. Mun kun ju inte fä huntera debutten iett sådant här sammanhang så - förlåt mig, i demagogiskt som han gör. Vi har en kommunblocksbildning , och vi skall pågrundval av en framställning diskutera om vi skall göra en förändring i den.Det är dä invånarna inom det existerande kommunblocket och deras förhållundensom vi diskuterur. Jug säger fortfurunde utt dettu är frågor som vi inte kunuvgöru på dettu sätt. Men eftersom i har exemplifieratpå det sätt som hun hur gjort, måste jag med hjälp uv denna urgumenteringpåvisu utt huns omsorg om invånurnu är i dettu summunhang begränsad till vissainvånare medun hun tur mindre hänsyn till undru invånare, som är liku berördauv den frägu som vi nu diskuterar. Jag vill vidare tiU säga utt jug så välförstod huns frägu. Vi skull nog ocksä träffas framöver ochdiskutera kommun-indelningsfrågor uppe i . Pä hans direkta frågu kunjug väl svara Ivissa län har mun sedun 1964 upptäckt utt utvecklingen hur gått i denriktningen precis som jug skildrade i interpellationssvuret bl. a. i fråguom befoU Ang. fömtsättningarna för förändring av kommunblocksindelningen i (c); Jag anförde exemplet därför utt jug ville,belysa den princip som vi diskuterar. Jag vet inte om det var ett förflugetord från herr statsrådet, när han beskyUde mig för att vara demagogisk. Vibrukur inte diskuteru på det sättet, och det lämpur sig heller inte för mig attföru sådunu diskussioner. Men låt mig sägu utt Öres 1 800 invänure är tungun pävägen. De hur uvgörandet i majoritetsfrågun. Om Öres 1 800 invånare säger attde vill gä sammun med Orsu och det sude mun med knapp majoritet tidigare, närjärnvägen var kvar blir det fleru människor tiUsummuns i Ore och än detär i . Med hänsyn tUl att kommunikutionernu med Orsu hur uvsevärtförsämruts har Ore nu prövat om sitt ställningstagande, och Oreborna ärvälkomna att bilda majoritet tillsummuns med Ruttvik. Jag kan inte förstå utt det ärdemugogi, när jug unför detexemplet för utt belysu majoritetsförhållundet. TU syvende og sidst, herrstutsråd, är det de 1 800 människornu i Ore kommun och derus synpunkter somskull vuru uvgörunde här. Det är derus frumtid vi har att diskutera.