prot · FV09134 · 1972-12-31 00:00:00 — I avvaktan på resultaten av dessa överläggningar är jagför närvarande inte beredd att överväga någon förra av speciallagstiftning pådetta område utöver de bestämmelser som redan finns i kungörelsen omförsäljning av thinner. Dessa innebär att thinner inte får säljas till den somär . Jag vill slutligen erinra ora att thinnerfrågan nyligenbehandlats i med anledning av motioner om åtgärder motthinnermissbru-ket. har med skrivelse till Kungl.Maj:t överlämnat socialutskottets betänkande (SoU 1972:33) med anledning avnämnda motioner. Enligt min uppfattning bör de överläggningar somsocialstyrelsen redan haft och ytterligare planerar att hålla med de olikabranschorganisationerna på detta område liksom det utredningsmaterial somgiftnämnden ställt till förfogande utgöra ett värdefulltunderlag för fortsatta överväganden i frågan. Maj:t har därför den 24november överlämnat riksdagsskrivelsen och utskottsbetänkandet tillsocialstyrelsen för att beaktas vid styrelsens fortsatta handläggning av defrågor som berörts här. Jag vill tacka socialminister för svaretpå min interpellation beträffande försäljning av thinner. Det nya som inträffatpå detta område och som föranlett min interpellation är ju att ett enskiltföretag fått fram en produkt som gör det möjligt att inora detaljhandeln heltupphöra med försäljningen av thinner över disk. Kungörelsen om försäljning av thinner innebär bl. a. attthinner inte får säljas till dem som är . Jag viU inte på något sättifrågasätta riktigheten av denna bestämmelse, det viU jag med skärpa framhålla.Tyvärr har bestämmelsen dock en baksida, som man kanske inte har tänkt på. Jag harblivit uppmärksamgjord på och jag har själv kontrollerat saken att vissa självbetjäningsaffärer löst problemet på så sätt att thinnerflaskornahar flyttats från den inre butiken till den öppna kassa som säljer tidningar,cigarretter, godsaker etc. Vid ett kontrollbesök som jag gjorde stod dessathinnerflaskor prydligt uppradade pä disken på ett enligt min åsikt synneriigenutmanande och frestande sätt för den som redan prövat thinner somberusningsmedel eller som kanske just får lust att göra det även personer kan få lust att sniffa. Naturligtvis tror jag inte attvederbörande affärschef ens för har tänkt på de eventuellakonsekvenserna, men han kan ändå på ett olyckligt sätt ha inlett personer ifrestelse. Kunde man inte tänka sig, herr socialminister, ett slagstillägg till kungörelsen som syftar till att dessa flaskor inte må placeras påalltför framträdande plats utan bör placeras under disk? Vi har här i kammaren som bekant en mycket betydandeminoritet som kräver att mellanölet skall försvinna. Jag tillhör inte denminoriteten. Men då det rör sig om thinnerproblemet verkar intresset varabetydligt mindre. efter det att jag hade framställt mininterpellation hade en en brett upplagd artikel ora sniffningav framför allt thinner, som ansågs bli ett allt värre problem. I ingressenstod bl. Sex tonåringar dog av sniffning. Saratidigtfortsätter antalet sniffare att öka på flera håll i landet. Det är frärast inyare stadsdelar där det finns många ungdomar som problemet breder ut sig. försvann två livsfarliga ämnen - bensen,även kallat bensol, och koltetraklorid - från affärernas hyllor. Degiftförklarades och får i fortsättningen inte säljas i den öppna handeln.Enligt uppgift har den s. k. thinnergruppen i utfört ett mycket braarbete i saraband med detta beslut, som jag naturligtvis hälsar med raycketstor tUlfredsställelse. Apotekare på i dessutom att thinnergruppen inriktar sig på att få trikloretylengiftförkla-rat. Detta beror inte enbart på de tragiska ungdorasdödsfall som harinträffat utan kanske främst på de ofta obotliga skador som kan drabba hjärta,lungor, lever och njurar samt - kanske allvarligast hjärnan, som kan få heltobotliga skador vid missbruk av thinner. Man kan naturligtvis peka på att deteller det berusningsmedlet ger skador, men utan tvekan är trisniffning detfarligaste. Jag är naturligtvis inte någon expert på detta område -jag stöder mig pä en expert som har studerat detta problem på nära håll, drClaes på . Han har ett tiotal år arbetat med sniffareoch narkomaner som har tagits in på sjukhuset för vård. Icke så sällan, påpekarhan, är hjärnskadorna obotliga. Då nu ett företag har löst problemet och tagit bortthinner ur sitt sortiment bör det väl förefinnas synnerligen stora möjligheteratt få övriga tillverkare att göra detsamma. Jag är, herr socialminister,definitivt inte den som ropar pä lagstiftning och förbud i alla sammanhang. Vadjag eftersträvar i min interpellation är att med kraft skallföra förhandlingar med de företag som tillverkar och säljer thinner för attförmå dem att snabbt upphöra med detta. Det skulle ju kunna vara Ang. försäljningen av thinner Ang. försäljningen av thinner möjligtnu, då vi fått fram ett par ersättningsmedel. Om nu dessa förhandlingar inte skulle ge resultat, anserjag att raan tvingas gå lagstiftningsvägen och placera trikloretylen i sammaklass som bensen och koltetraklorid - alltså giftförklara det. Innan detta kan ske ifrågavarande tillverkningsföretagmåste ju få rimlig tid att lägga om sin produktion hoppas jag attsocialministern är villig att gä mig till mötes och på lämpligt sätt se till,att thinnerflaskorna flyttas från disken till en mer diskret plats,under disk. Jag hoppas också att denna tilläggsbestämmelse till kungörelsen kanutfärdas tämligen omgående. Som framgått av mitt svar har en rad åtgärdervidtagits för att stävja thinnermissbruket. Det samarbete som har kommit igång torde också leda till ytterligare åtgärder när förutsättningar härförföreUgger. Jag viU också påpeka att det utredningsmaterial rörandeanvändningsområdet för s. k. thinner som giftnämnden stäUt till socialstyrelsensförfogande också tUlställts en rad branschorganisationer på området, vilketmarkerar den vikt myndigheterna fäster vid det här inledda samarbetet. Jaghoppas således att detta samarbete skall ge ett positivt resultat. Jag vUl emellertid i det här sammanhanget också betona enannan sida av problemet, nämligen informationen och dess betydelse. Här gällerdet inte minst att man riktar in informationen på särskilda målgrupper. Ensådan information kommer att ges ut från . Styrelsenutarbetar således en broschyr med utförlig information omthinnersniffning och de medicinska och sociala risker som är förbundna meddenna. Broschyren kommer att sändas ut över hela landet, i första hand tUlsådana som yrkesmässigt eller på annat sätt kommer i kontakt med olikariskgrupper, t. ex. socialarbetare, lärare och ungdomsledare. Slutligen, herr talman, vill jag erinra om attmiljökontrollutredningen lagt fram förslag tUl lag om hälso-och miljöfarliga varor. Den lagen är avsedd att ge regler för bl. a. ämnen somnu faller under giftförordningen. Frågan om handhavandet av lösningsmedel m. m.torde därför komma att aktualiseras i det fortsatta lagstiftningsarbetet. Till socialministern kan jag bara säga tack det våren utomordentligt bra redogörelse. Jag hoppas att vi i den nyakungörelsen just får fram en maning till affärerna att inte förvara thinnersynligt utan någon annanstans, t. ex. i en bakomliggande lokal. Jag tackar änen gång socialministern för svaret. Överiäggningen var härmed slutad. §18 Omspeciella radioprogram för svenskar i biståndsverksamhet Herr utrikesministern erhöUordet för att besvara i (fp) framställdainterpellation, nr 143, och anförde: i har frågat mig omjag är villig att medverka tiU en ökad medelstUldelning tiU föratt möjliggöra ökad sändningskapacitet, bl. a. för specialprogram för svenskari tekniskt bistånd eller i missionstjänst. Beträffande frågan om medelstilldelning vUl jag i enlighetmed rådande praxis inte föregripa det stäUningstagande i ämnet som kommer attredovisas i statsverkspropositionen. Vad sedan beträffar innehållet i sändningarna tUl utlandetvUl jag erinra om de regler som finns inskrivna i avtalet meUan statenoch . Enligt avtalet äger med ensamrätt avgöravUka radioprogram som skall förekomma i rundradiosändning från sändare här i riket. De speciella program för missionärer som tidigare ingick iutlands-programmet faller under den bestämmelse som jag citerade, då desänds från kortvågssändare här i riket. Regeringen saknar, vilket torde vara interpellanten välbekant, befogenhet att ge anvisningar beträffande radioprogrammens innehåU viddessa sändningar. Om speciella radioprogram för svenskar i biståndsverksamhet HerrWIKLUND i (fp): i en och samma, oavslutadevecka står nu i blickpunkten i kammaren i och med att dettainterpeUationssvar avgivits. Jag ber att få tacka utrikesministern för dettasvar. Min interpellation syftade visserligen tUl att riktaoffentlig uppmärksamhet på indragningen 1969 av den svenska utlandsradionsnyhets-och andra informationssändningar till svenska missionsarbetare iu-länderna. Men av formella skäl var detta trots allt inte det främsta syftetmed interpellationen. Det centrala i min interpeUation var funderingar, somnaturligen aktualiseras inför det faktum, som den Pålssonska utredningen"utlandsprogram" påvisar, nämligen att sändningskapacitetenför sådana program ökar av nuvarande sändningsvolym, då tre nyakortvågssändare nu successivt tas i bruk. Och detta utan att det i utredningenlämnas något annat besked om hur denna ökade kapacUet skall kunna utnyttjas änett påpekande om nödvändigheten av mycket betydande höjning av UTP:s nuvarandeanslag, om sådant utnyttjande skaU möjliggöras. Då jag var väl medveten om att innehållet i programmen iradiosändningar med ensamrätt bestäms av , avstod jag från attfråga utrikesministern om han vUle medverka till ett återupptagande av despecieUa, i och för sig raycket uppskattade missionärsprogrammen i UTP och togi stället upp den allmännare frågan, om inte radiosändningar tiU de många olikakategorier av svenskar i utlandet nu skulle kunna ordnas genom effektivt utnyttjandeav den ökade sändningskapaciteten. 4 protokoll 1972. Om speciella radioprogram för svenskar i biståndsverksamhet missionsarbetarnahar jag som exempel på sådana kategorier nämnt fredskårister, FN-experter och,varför inte, också från emigrerade personer - 29 000 har emigrerat barai år fram tiU . Det är aUtså här inte fråga om vad som skall sändas -alltså programinnehållet utan om möjligheterna att öka kontakten via UTP medohka grupper svenskar utomlands. Kan det vara möjligt att regeringen skullevara helt förhindrad att uttala någon mening om det möjliga och lämpliga i utökadkontakt med svenskar utomlands genom utnyttjande av den nu växandesändningskapaciteten för UTP? Inte kan denna fråga, som har mycket storainvesteringar i de tre nya kortvågssändarna i till bakgrund (det rörsig om ca ), vara likgiltig för regeringen? Jag godtar givetvis att regeringen inte kan lägga sig iden mera detaljerade programsättningen för UTP-verksamheten. Men nog är det välett intresse för regeringen dels att den ökade sändningskapaciteten allmänttaget utnyttjas, dels att kontakten med svenskar i utlandet främjas via deväxande resurserna för kortvågssändningar, särskilt som det redan i avtaletmellan staten och sägs ut att UTP skall ge information genomsärskUda program särskilt för utlandssvenskar. Finns det inte anledning att pådenna punkt göra en annan bedömning av UTP-verksamheten än vad som gäller annanrundradiosändning, eftersom UTP ju får anslag i särskild ordning? Finns detnågot hinder för regeringen att uttala sin mening på den här relevanta punkten,som alltså - jagupprepar det - inte rör det specifika programinnehållet i de enskUda radiosändningar tiU utlandet, som jag här tänker på? Jag tillåter mig stäUa den frågan tUl utrikesministern. I utrikesförvaltningens uppgift måste väl ändå också ligga allmän omsorg i form av intresse för och informativ kontakt av olika slag med olika grupper svenskar utomlands , genom utnyttjande av de vägar, som kan visa sig ändamålsenliga för att främja sådan kontakt. Det var i alla fall så att åtgärden att inte höja detspecialdestinerade anslaget till UTP i takt med kostnadshöjningarna visserligeninte direkt styrde urvalet av målgrupper för detta program efter 1969 ellerens syftade därtUl - men dock påverkade detta urval så, att det blev något snävareän dittiUs, vilket i sin tur på ett särskUt sätt drabbade den kristnamissionen. Vad sedan ökad medelstilldelning tUl UTP beträffar fallerutrUcesmi-nistern tillbaka på rådande praxis att inte föregripa regeringensställningstagande till en sådan fråga innan statsverkspropositionen för nästaår framlagts. Jag respekterar givetvis denna inställning. Så somutrUcesminis-tern uttrycker det avvisande beskedet i denna sak i svaret får mandock det bestämda intrycket - och låt mig gärna få säga det positiva intrycket attställning kommer att tas till den Pålssonska utredningen redan i statsverkspropositionen, där regeringen i så fall skulle komma att lägga denna utredning till grund för förslag "i ämnet", som det heter. Med "ämnet" avses såvitt kan utläsas av sammanhanget just frågan om ökad medelstilldelning tUl UTP. Är det alltså korrekt att tolka interpellations svaret i varje fall så, att regeringens ställning till den Pålssonska utredningen kommer att redovisas redan i statsverkspropositionen? Jag vUl bekräfta att i Stockholmhar tolkat mitt svar korrekt. Det är min avsikt att i statsverkspropositionenredovisa min och regeringens ställning tUl den Pålssonska utredningen. Sedan vUl jag bara göra det tUlägget, att jag ärpersonligen ingalunda likgUtig för utlandssändningarnas volym, inriktning ochinnehåll. Mitt departement är inte heller hkgiltigt för informationen tillutlandssvenskar. Men jag tror, , att det inte tjänar mycket tillatt här i kammaren en tredje dag diskutera frågan om . Så somavtalet och gällande radiolag är skrivna är det enligt min tolkning ickemöjligt för mig att i den egenskap, i vUken jag uppträder här i kammaren,uttala mig om de frågor som har ställt. Ang. förtrycket mot vissa kristna i i (fp); Jag har naturhgtvis all respekt för dentolkning som utrikesministern här gjort av 1 § i radioavtalet. Jag har dockvarit i kontakt med framstående företrädare för rörandetolkningen av avtalet på den särskUda punkt, som jag här diskuterat, nämligeninte påverkan utifrån av pTograminnehållet i UTP utan av urvalet av målgrupper,och då har man något svävat på målet. Det är detta som föranlett mig att stäUamin tolkningsfråga tUl utrikesministern. Men jag har alltså nu bara att konstateraden tolkning som utrikesministern har gjort på denna punkt. Sedan var det en intressant bekräftelse somutrikesministern lämnade att min tolkning av svaret beträffandemedelstilldelningen var korrekt och att ställning tUl den Pålssonska utredningenalltså kommer att tas i statsverkspropositionen. Jag tackar för dennakomplettering av svaret. Överläggningenvar härmed slutad. förtrycket mot vissa kristna i Herr utrikesministern erhöUordet för att besvara () framstäUdainterpellation, nr 204, och anförde: har i en interpeUation frågatmig om jag observerat av honom påtalat åsiktsförtryck och förföljelser av vissakristna bekännare i . Vidare har han frågat vUka åtgärder densvenska regeringen i så fall vidtagit eller ämnar vidta för att på diplomatiskväg framföra den svenska oron över de former av förföljelser och förtryck motvissa kristna som äger rum i . 1 vad gäller den första frågan vill jag säga att jagobserverat ett antal tidningsuppgifter om de förhåUanden interpellantenpåtalat. DyUka uppgifter ger anledning till bekymmer. Jag vUl i dettasararaanhang hänvisa tiU det svar som min företrädare gav i andrakammare på en interpellation, som särskUt påtaladeförföljelser mot kristna i . Dåvarande utrikesministern sadehärvid bl. Ang. förtrycket mot vissa kristna i "Vi kan inte annat än fördöma alla former avförföljelser mot oliktänkande i vilket land det än sker, och vi har därförstött strävandena att genom :internationella åtgärder åstadkomma ett skydd motsådana förföljelser. Vi kommer att även i fortsättningen stödja dessa strävanden." torde och detta är mitt svar på herrStålhammars andra fråga genora regeringsuttalanden i i olikasammanhang vara väl medveten ora inställning i vad gäller allaåtgärder sora åsidosätter mänskliga rättigheter och grundläggande friheter,häribiand reUgionsfriheten. HerrSTÄLHAMMAR (fp); firas över hela världen demänskliga rättigheternas dag. Då är det FN:s generalförsamlingantog och proklamerade de 30 artiklar som skuUe vara en gemensam riktlinje föralla nationer och folk. Alla människor är födda fria och lika i värde ochrättigheter. De är utrustade med förnuft och samvete och bör handla gentemotvarandra i en anda av broderskap. Så lyderförsta artikelns budskap och uppmaning, I artUcel 18 heter det; har rätt tiU tankefrihet,samvetsfrid och religionsfrihet. Men trots att det snart har gått ett sedandessa mål för den mänskliga gemenskapen formulerades i den församling i vUkenmajoriteten av världens länder är medlemmar, kan vi konstatera grovabrott mot de mänskliga rättigheterna. Min interpellation gällde i första handförhållandena i , men den kunde också ha fått en mera aUmäninriktning. Inget land eUer folk kan stå upp och förklara sig helt oskyldigatill brott mot de mänskliga rättigheterna. Visserligen kan brotten ta sig olikauttryck, men vi vet bara alltför väl att diskrimineringar av ohka folkgrupper,orsakade av hudfärg, religion eller etnisk härkomst, förekommer överaUt och imånga delar av vår värld finner former som direkt leder tUl våldshandlingar,fängelsevistelser, interneringar eUer deporteringar. Jag behöver här bara nämnabaskiska minoriteter i , asiaterna i eller indianerna iBrasilien. Men vi har också exempel på hur en liten minoritet, som förfogaröver maktapparaten, kan förtrycka en stor och i socialt avseende sämre ställdmajoritet, som t. ex. i och . Det vore också en naiv Ulusion att tro att vi i pånågot sätt skuUe ha uppnått en högre grad av mänsklig förädling, innebärandeatt det fullständiga idealtUlståndet skulle ha inträtt, så att alla människor ialla sammanhang handlar mot varandra i en anda av broderskap. Vi bör kanskepåminna varandra ora att det inte är mer än något vi ivårt land landsförvisade eller fängslade människor som anslöt sig tUl ickeaccepterade religiösa uppfattningar. fick t. ex. förstebaptist, sjömannen , lämna landet sedan dömt honom"varda ur riket förvisad". Maj:t fastställde domen, och detdröjde innan F.-O. fick återvända. Under den tiden fick Sverigemottaga ett flertal petitioner och framställningar frånframför aUt pohtiker och kristna i , i vUka man skarpt fördömde densvenska religionsofriheten och framställde vårt land som i detta avseende ettveritabelt u-land. Är 1858 upphävdes emellertid konventikelplakatet, och vifick åtminstone en begränsad religionsfrihet i vårt land, en utveckling somsedan har fortsatt och alltjämt fortsätter, nu senast i förslaget tiU nyarelationer meUan trossamfunden och staten. Även om vi således har svårt att komma åt många former avdiskrimmeringar av olika folkgrupper, framför aUt de som baseras på den enskUdeindividens attityder och värderingar till människor som kan verka annorlunda pånågot sätt, finns det mycket som vi fortfarande kan göra. Först och främst kanman arbeta för att få bort de inskränkningar i den enskUde medborgarens rätttill ett självständigt och fritt liv enligt de mänskUga rättigheterna som enlagstiftning kan innebära. Och det var närmast med den utgångspunkten som jagframställde min interpeUation tUl utrikesministern. Vi vet genom många både skriftliga och muntligavittnesbörd att lagstiftningen i på många sätt helt förhindrareller åtminstone försvårar möjligheterna till en fri religionsutövning. ISovjetunionen råder det officieUt religionsfrihet. hör ju till dem somhar undertecknat fördraget om de mänskUga rättigheterna. Enligt enmed-borgarkodex, 569 §, som gäller internationella avtal och överenskommelserskaU internationella bestämmelser som har undertecknat i förstahand tUlämpas, om det skulle uppstå motsägelser mellan den nationeUa lagen ochden intemationeUa överenskommelsen. Artikel 18 i de mänskliga rättigheterna innebär således rättenför individen att fritt utöva sin religion privat och offentligt. I detta ingårdå rätt till förkunnelse, bön och deltagande i gudstjänst. Men vi vet att denpraktiska tillämpningen av denna förordning ser ut på annat sätt iSovjetunionen. Enligt det dekret om kyrkans och statens åtskiljande och skolansoch kyrkans åtskiljande, som utfärdades av folkkommissariernas råd den 23januari 1918, måste alla kristna som vUl "utöva kulthand-Ungar", dvs.besöka gudstjänster, låta registrera sig. Religiös propaganda är förbjuden, medan däremot "denvetenskapliga ateismen skall predikas överallt". Speciellt stränga straffutmäts för dem som bedriver religiös propaganda rUctad mot ungdomar under 18år. Denna gräns gäUer också för rätten att registrera sig som ochinträda ) en församling. All religionsutövning lyder under den statliga myndighetenRådet för religiösa angelägenheter vid ministerråd. En gång itiden var detta råd en underavdelning till hemliga polisen. Detta råd godkännereller avslår registreringar av nya församUngar, anvisar gudstjänstlokaler,godkänner utnämningar av biskopar och präster och beslutar om att kyrkor skallstängas. Varje församling som kan bevisa att den har minst 20medleraraar har rätt att få registrering hos rådet och också en gudstjänstlokalanvisad. Denna bestämmelse tillämpas emellertid inte alltid, och det finnsexempel på församUngar som trots tusentals namnunderskrifter inte fått sigtilldelad någon gudstjänstlokal. I den norska stortingsdebatten Ang. förtrycket mot vissa kristna i Ang. förtrycket mot vissa kristna i om dessafrågor sade bl. a. interpeUanten att i byn hade 1 500 kristnai en församling begärt att få öppna en kyrka. Staden som har 1,2 mUjonerinvånare och 120 000 ortodoxa kristna, hade bara tre kyrkor. Framställningenavslogs, I staden har kyrkan varit stängd , och trotsatt man kunnat samla m tusentals namn har församUngen inte fått öppna sinkyrka. Under Chrustjovs regeringstid, som vi ibland karakteriserar som denpoUtiska liberaliseringens tid, stängdes 13 000 av de 20 000 öppna kyrkorna. Påsamma sätt minskade de öppna synagogorna från 400 till 60.Sedan 1917 har i totalt av kyrkorna stängts. De registrerade prästerna är skyldiga att föraanteckningar om allt som händer inom kyrkan, och det skall rapporteras tillrådet. Dit går t. ex. alla medlemslistor, förteckningar över dop, och vidbarndop skall både föräldrar, faddrar och vittnen registreras. Registrerade kristna utestängs också från möjligheten attstudera vid universitet eller inneha befattningar som läkare, lärare ellerarbetsledare och lUcnande. Även om dessa kristna således har möjlighet attfungera tiU viss del, inom de snäva ramar som staten har dragit upp, så innebärdock deras situarion ett klart brott mot de mänskliga rätrigheterna. har inställningen till religionenfrån statens sida skärpts ytterligare. Gång på gång har vi nåtts av bud om attkristna fängslats för sin tros skull. Många har satts i fängelse därför att deinte kunnat tiga om de mänskliga rättigheterna. Den ortodoxt kristnematematikläraren dömdes till fängelse för sittöppna tal om förföljelsen mot de kristna i . Han sattes iensamcell i Kirov och dog i hjärtattack . En av de mest kända är denortodoxt kristne juden Levitin, som i skrift efter skrift har tagit tUl ordaoch kämpat för rätten tiU frihet både för ateisten och för den kristne. År 1949dömdes han till fängelse, rehabiUterades under Chrustjoveran menarresterades åter 1969. Hårdast har förföljelserna dock slagit mot de fria ochoregistrerade kristna grupperna. Dessa människor, som endast krävt rätten attfå utöva sin tro i frihet, har kastats i fängelse, torterats, dödats. Familjerhar spUttrats, och barn har tagits från sina föräldrar. Jag har här i min handett dokument underskrivet av I 500 mödrar, ställt till generalsekreterarenBrezjnev och president , i vilket man kräver rätten att själv fåuppfostra sina barn. I punkt 5 säger man: "Förbjud kategoriskt att vårabarn tar ifrån oss."