prot · FV09140 · 1972-12-31 00:00:00 — (c) vari yrkats att tiU Sysselsättningsskapande åtgärder förarbetslösa på tilläggsstat I till riksstaten för /73 anvisadeett reservationsanslag av , varav förslagsvis 325 miljonerkronor att avräknas mot automobilskattemedlen, 1972:1875 av m. fl. (vpk), såvitt nu var i fråga. 1972:1 879av () samt 1972:1881 av herrar () och i (c). A, beträffande samhällsnyttiga arbeten att riksdagenskulle avslå motionerna 1972:1710 och 1972:1875, båda såvUt nu var i fråga, B, beträffande särskilda åtgärder motungdomsarbetslösheten att skulle avslå motionen 1972:1723, såvitt nu var i fråga, C, beträffande statsbidrag till sanerings- ochupprustningsåtgärder i äldre bostadsområden att skulle avslå motionen 1972:1881, D, beträffande upprustning av SJ;s järnvägsstationer attriksdagen skulle avslå motionen 1972:1804, E, beträffande vissa vägprojekt i attriksdagen skulle avslå motionen 1972:1871, F, beträffande förstärkning av vissa broar och vägar attriksdagen skulle avslå motionen 1972:1879, G, beträffande ändring av grunderna för statsbidrag tillkommunala beredskapsarbeten under /73 att godkände vad i statsrådsprotokollet förordats, H, att raed bifall till Kungl, Maj:ts förslagoch raed avslag på motionen 1972:1872 till Sysselsättningsskapande åtgärder förarbetslösa på tilläggsstat I rill riksstaten för /73 anvisade ett reservationsanslagav , varav förslagsvis att avräknas motautomobilskattemedlen. 8) av herrar (), i (c).Burenstara (ra), Äsling (c), (), Fågelsbo (c) och (),som ansett att utskottet under H bort hemställa, att i anledning av Kungl, Maj:ts förslag och medbifall till motionen 1972:1872 till Sysselsättningsskapande åtgärder förarbetslösa på tiläggsstat I till riksstaten för /73 anvisade ettreservationsanslag av , varav förslagsvis 325 000 000 kronoratt avräknas raot automobilskattemedlen. Vid punkten hade avgivits ettsärskilt yttrande av herrar (), i (c).Burenstam (), Äsling (c), (), Fågelsbo (c) och (ra). I motionen 1972:1711 av m, fl, (vpk) hadeyrkats dels att hos regeringen hemställde om skyndsamt utarbetande avförslag till sådan ändring av prisregleringslagen att denna kunde ägatillämpning även på hyresområdet, dels att hos regeringen heraställdeatt - så snart formella möjligheter härtill förelåg -hyresstopp raed omedelbar tillärapningutfärdades. Utskottet heraställde att skulle avslå motionen1972:1711, Om översyn av bostadspolitiken I motionen 1972:1875 av m, fl, (vpk)hade, såvitt nu var i fråga, hemställts att uttalade sig för enskyndsam översyn av bostadspolitiken, dess sociala innehåll, omedelbaraåtgärder för att sänka bostadsbyggnadskostnaderna samt för att tryggagenomförandet av det av antagna bostadsbyggnadsprogramraet medmålsättningen en miljon nya bostäder . Utskottet hemställde att riksdagenskulle avslå motionen 1972:1875 såvitt nu var i fråga. Omprojektering av statliga basindustrier 1 raotionen 1972:1710 av herrHermansson ra. (vpk) hade, såvitt nu var i fråga, heraställts att riksdagenskulle uttala sig för skyndsara projektering av statliga basindustrier,finansierade raed medel ur allmänna pensionsfonden och raed ett avgörandeinflytande för de anställda. Utskottet heraställde att skulle avslå motionen1972:1710 såvitt nu var i fråga. I motionen 1972:1880 av ra, fl, (c) hadehemställts att beslutade att på tiUäggsstat I till riksstaten /73 till Investeringsbidrag för maskininvesteringar i rörelse,jordbruk och skogsbruk anvisa i enlighet med vad som anförtsi motionen. Utskottetheraställde att skulle avslå motionen 1972:1880, 9) av herrar (), i (c).Burenstam (rn), Åsling (c), (), Fågelsbo (c) och (ra),sora ansett att utskottet bort heraställa, attriksdagen i anledning av motionen 1972:1880 1, beslutade i princip att det särskildainvesteringsavdraget skulle kompletteras med ett investeringsbidrag i enlighet med vad reservanterna anfört, 2. hemställde att Kungl, Maj:t utarbetade och snarastförelade förslag ora utformningen av ett sådant investeringsstöd. i HarpUnge (c): Liksom föregående år har vi också iriksdagens slutskede fått en debatt föranledd av behovet av att sätta inåtgärder mot den svaga konjunkturen och den ihållande höga arbetslösheten.Finansutskottet behandlar denna fråga i sitt betänkande nr 40, Också i årfinns det anledning notera regeringens senkomna förslag till åtgärder. Jagskall eraellertid inte orda mer härom. Vi börjar ju bli vana vid dentågordningen. Däremot är det motiverat att litet utförligare knyta antill den debatt som fördes och till den finansdebatt sora vihade i vårriksdagens slutskede. Med en påtaglig tvärsäkerhet fastslog då såvälutskottets herr ordförande sora finansministern, att de av regeringenföreslagna åtgärderna var både till art och omfång exakt vad som behövdes ochvad konjunkturen tålde. Oppositionens förslag var onödiga, ja, t. o. ra.oansvariga. Finansministern yttrade då: "Innerst inne måste den" -oppositionen - "begripa att ora skulle följa de förslag somoppositionen lagt fram på regeringens förslag, har oppositionen i varje fall etableratsig i landets politiska historia som den värsta braständare för en inflationsom detta land haft anledning att notera." Det är intemed glädje eller tillfredsställelse som oppositionen kan konstatera att man harfått rätt. Men nog bör väl ändå utskottets herr ordförande kunna erkännaatt vi nu skulle haft ett betydligt bättre läge om oppositionen hade fått sinvilja igenora den gången. Konjunkturuppsvinget har sålunda låtit vänta på sig. Förrahösten sa finansministern, att han skymtade högkonjunkturen bakora hörnet. Ivårens korapletteringsproposition var tidpunkten angiven till tredje kvartalet1972, sora nu också är passerat. Någon exakt tidpunkt har jag därefterinte hört angiven raen någon förbättring har vi inte sett . Möjligen vardet en skugga efter den föregående högkonjunkturen som förvilladefinansministern. Utskottet inleder sin skrivning med en bedöraning avkonjunkturutsikterna . Man spårar här tre positiva eleraent, näraligenen tillfredsställande exporttillväxt, ökad privat konsumtion och en positivlagerutveckling. Jag delar naturiigtvis regeringens och utskottets förhoppningatt sådana Ijumraa och varraa konjunkturvindar skall svepa över landet. Men jag tror det är alltför optiraistiskt att i nuvarandeläge behandla den svenska ekonorain sora om den bara vore utsatt för en vanlighöstsnuva. Vi har från sida sagt - och det utvecklas också i dentrepartireservation som fogats vid utskottsbetänkandet - att det även behövs enekonoraisk klimatförändring inom landet för att få tillräcklig stimulans förnäringsliv och sysselsättning. Arbetslösheten har legat högre änmotsvarande tid 1971. Inte heller det totala antalet sysselsatta ligger högre1972 än 1971, trots att bl. a. arbetstidsförkortningen - i varje fall inom denoffentliga sektorn - borde givit plats, och sannoUkt också har gjort det, förfler anställda. Sysselsättningen inora industrin ligger nu lägre äni mitten av 1970. Det motsvarar i runt tal 50 000 arbetstUlfällen, ochprognosen för denna sektor pekar ytterligare nedåt. Den här beskrivna utvecklingen inom industrin och inom denvaruproducerande sektorn över huvud taget är raycket allvarUg. För det är jubl. a. den delen av vårt näringsliv som svarar för huvuddelen avexportinkomsterna. Det borde vara skäl nog till en grundlig omprövning av denpoUtik som förts. Åtskilliga gånger har från sidapåtalats regeringens bristande intresse för företagsamheten i det här landet,framför allt för den mindre och medelstora. har vi mötts av rubriker omvarsel, friställningar och företagsnedläggningar. I vissa fall, åtminstone närdet gällt personalinskränkningar av större omfattning, har det föranlettbrandkårsutryckningar från statsmakternas sida. Det är naturligtvis i och försig tacknämligt. Men vad som inte fått några rubriker och sora tydligen undgåttregeringens uppmärksarahet är den tysta nedläggningen: anställningsstopp och,värst av allt, den utebUvna nyetableringen. Den här utvecklingen har varitstarkt påtaglig under nästan . Den har skett med regeringenstysta - ibland också uttalade - gillande. Den har fram till nu kunnat ske utanallvarUgare följder för sysselsättningen därför att den offentliga sektornunder tiden sugit upp inte bara friställd arbetskraft utan ocksåarbetskraftstillväxten. Utbildningsexplosionen och ungdomarnassenare inträde på arbetsraarknaden har naturligtvis också haft sin betydelse isammanhanget. Det är märkligt att man i vårt i övrigt genomplaneradesamhälle inte varit mera uppmärksara på denna utveckling inom näringsliv ochsamhälle. Den ekonomiska politiken har aUtså inte förts så att den varuproducerandesektorn fått behålla den relativa andel i förhällande till övriga sektorer, somär nödvändig för god balans och ett ekonomiskt framåtskridande. I stället harman låtit utvecklingen skena i väg tills raan 2 protokoll 1972. plötsligtfinner att det hela är ohållbart. När raan kommit dit slår Sträng plötsUgt tillskattebromsarna, åtminstone för den koraraunala sidan. Det leder i sin tur tillanställningsstopp. är en tacknämlig åtgärd i och för sig mendåligt rimraande med den utgiftsexpansion som statsmakterna tidigare tvingatkoraraunema till. ropar raan på investeringar från det näringslivsora undan för undan fått vika för offentlig sektor och annanserviceverksarahet. Man iraproviserar då hastigt med generösainvesteringsstimulanser, främst på maskinsidan och senast också påbyggsidan. Men har ju i varje faU resultatet inte blivit vad manförväntat att det skulle bli. Inte sällan kan man då och då iaktta en förvånad uppsynfrån ledande socialderaokratiskt håll över att investeringarna inte ökar i taktmed prognoser. Låt mig säga, att det är kanske inte såunderligt. Har man fört en politik sora dämpat intressetför att satsa på näringslivet, i varje fall inom den mindre företagssektorn,och sora gör att den yngre generationen ser betydligt bättreframtidsmöjligheter på andra oraråden, är det väl inte så märkvärdigt om inteåtgärderna får tillräckligt gensvar. Man skall också komraa ihåg att skador avdet här slaget är ytterst svårreparabla. Det torde väl vidare stå klart att frågan om investeringeller icke investering inte enbart är beroende av tillfälliga skattemässigafördelar. Jag säger detta bl. a. raed tanke på det extra investeringsavdragsora nu föreslagits. Naturligtvis förekoramer sådana investeringar i vissutsträckning, men sannolikt gäller detta i första hand - bortsett från företagraed god lönsamhet, som i och för sig inte behövde denna skattelindring - påområden där man kallt räknar med att maskinen skaU ersätta en genom löneskattfördyrad mänsklig arbetsinsats. Detta kan ju rimligen inte i nuvarande finans-och arbetsmarknadspolitiska läge vara av någon större angelägenhetsgrad frånsamhällets synpunkt. För undvikande av missförstånd vill jag säga att jag intepä något sätt vill förringa investeringsavdragets betydelse det gäller såvälmaskiner sora byggnader såsom injektion i näringslivet. Om inte annat kan manmed sådana åtgärder få företagen att tidigarelägga en del av sinainvesteringar. Vi föreslog avdrag också för byggnader , men det hördeden gången till överbuden. Vi noterar naturligtvis därför raed tacksarahet attdetta förslag nu koramit med i propositionen. Vad jag med detta vill ha sagt är att åtgärder av det härslaget aldrig slutgiltigt kan vara avgörande för ett investeringsbeslut. Ivarje fall är sådana åtgärder inte avgörande när det gäller offensiva ochutvecklande investeringar i nya projekt och anläggningar. Avgörande här ärprojektets lönsamhet , liksom naturligtvis utformningen av den allmännanäringspolitiken i landet. Vi har från sida också sagt attinvesteringsavdraget borde kombineras med någon form av investeringsbidrag.Många företag har inte utrymme för avdraget på grund av bristande lönsamhet.Framför allt för nyetablerade företag skulle ett bidrag vara betydelsefullt.Det skulle också göra förslaget mer rättvist mellan företag med olikalönsamhets-grad. I det läge där vi nu befinner oss med rekordhög arbetslöshetär det heltnaturligt en förstahandsåtgärd att via arbetsraarknadsorganen skaffa jobb tillde människor som blivit fristäUda eller inte ännu kommit in på arbetsmarknaden. Det råder i princip inga delade meningar på den punkten.Det måste vara en solidaritetssak att inte vissa grupper eller individer skallbära följderna av en felaktig poUtik eller struktureUa förändringar. Från dessautgångspunkter Uar vi i Uksom föregående år sagt ja till dearbetsraarknadspolitiska insatser sora regeringen föreslagit. Beträffande åtgärdernas inriktning har vi föreslagit vissaändringar, något som framgår av de olika reservationerna tillutskottsbetänkandet, men dessa ändringar är ur sysselsättningssynpunkt neutralaoch närmast föranledda av en annan syn på objektens angelägenhetsgrad. Men vivill från sida liksom med ännu större skärpa - framhållaatt åtgärder av denna omfattning och detta slag måste betraktas soraextraordinära. Politikens inriktning och raålsättning raåste vara att inoranäringslivet, inora servicesektorn och inora den offentliga sektorn gemänniskorna en meningsfull sysselsättning, så långt nu detta är möjligt. Attdet i ett starkt föränderligt samhälle inte är raöjligt att klara sig utansådana åtgärder är jag den förste att erkänna, raen detta är inget skäl för attinte i större utsträckning än i den förda regeringspolitiken hållafast vid att det i första hand gäller att bedriva en ekonoraisk politik somförebygger friställningar och arbetslöshet. Arbetsgivaravgiften har spelat en väsentlig roll i denkonjunkturpolitiska debatten. Föregående höst krävde de treoppositionspartierna att den då utgående arbetsgivaravgiften tills vidareskulle tas bort. Argumentationen mot det kravet då, framför allt frånfinansministern, var att denna avgift låg sora en klar förutsättning närarbetsmarknadsparterna förde sina avtalsförhandlingar ora det nuvarandetreåriga löneavtalet, och att ett borttagande av avgiften skulle ha förändratförutsättningarna under vilka detta avtal gjorts upp. Jag ger rättså tiU vida att här kunde den ena parten i detta fall naturUgtvisarbetstagarna känt sig i någon mån lurade om man vid det tillfället tagitbort en pålaga som fanns när avtalet gjordes upp. Men konsekvens och logikborde då också ha bjudit finansministern, regeringen och utskottsraajoritetenatt inte heller höja löneskatten under pågående avtalsperiod. Jag ser inte ettspår av logik vare sig i regeringens argumentation eller handlande. För min del utesluter jag inte löneskatten som ettframtida konjunk-turpolitiskt instrument. Men då skaU den naturUgtvis användasi omvänd ordning mot vad den socialdemokratisk-kommunistiska riksdagsmajoritetennu genomdrivit. Då skall den givetvis vara konjunkturanpassad. sertydligen löneskatten sora sin tredje och sista stora flödande skattekälla. Hannöjer sig inte längre med skatt på inkomsterna vid källan. Han vill nu också taskatt före källan, förutom skatten på utgifter - alltså momsen. Löneskatten som sådan, oavsett om man ser den som ett konjunktur-politisktinstrument eller som en statsfinansiell skattekälla, slår emellertid ojämt ochorättvist mellan arbetsintensiva och kapitalintensiva företag. Enbart denomständigheten bör föranleda en försiktighet beträffande användningen avdensamraa. En alldeles orimlig kombination i detta konjunkturläge ärnaturligtvis å ena sidan en höjd löneskatt, med fördyring av arbetskraften, ochå andra sidan ett förhöjt investeringsavdrag för anskaffning av maskiner, somnaturligtvis sparar arbetskraft. Jag skulle gärna vilja höra finansutskottetsordförandes och varför inte finansministerns bedöraning av dennakorabinationseffekts inverkan på sys.selsättningen i nuvarande läge. Sora enuppföljning av i det avseendet likalydande motioner har de treoppositionspartierna reservationsledes begärt, att den av beslutadeförhöjningen av löneskatten inte skaU träda i kraft. Vi bedömer detta som ennödvändig stimulans för näringsliv och sysselsättning. Därest riksdagenbeslutar att höja löneskatten yrkar vi avslag på höjningen avinvesteringsavdraget till ävensom en begränsning av tiden för detlägre avdraget till . Vi förordar således en oförändradlöneskatt framför ett förhöjt investeringsavdrag med tanke på att det nu iförsta hand gäller att säkra sysselsättningen. Jag har sagt att jag hoppas att de positivafaktorer beträffande konjunkturutsikterna som framhålles i propositionen ocksåblir verklighet. Beträffande exporten hör vi glädjande nog fler och fleroptiraistiska rapporter. Beträffande ökningen av den privata konsumtionen lärväl sannoUkheten inte vara lika stor. Det finns som bekant siare också åt detandra hållet. Bedömningen av de enskilda människornas reaktion är aUtid svåratt göra. Visserligen får människorna Utet mer pengar i sinalönekuvert, men dessa äts i inte ringa grad upp av avgiftshöjningar förexempelvis service - som komraunerna tvingats göra sedanfinansministern lagt på skattelocket. Det finns därtUl också andrakonsumtionsalternativ än de som bjuds på den svenska marknaden, exempelvisresor och utlandsturismen. Hur det skall gå med industriinvesteringarna är därtillockså svårt att bedöraa. Mycket talar för att de investeringar som kommer tillstånd inte är av den offensiva art, att de leder till ökadesysselsättningstillfällen fortsättningsvis inom denna sektor. En ytterligaresubventionering av maskinanskaffningen bidrar naturligtvis tUl ökadeffektivitet och konkurrenskraft. Det är bra , men sannolikheten talarför att arbetstiUfällena snarare bUr färre. Miljöinvesteringarna - i och försig också mycket angelägna skapar ingen ökad sysselsättning. De verkligtoffensiva och sysselsättningsskapande investeringarna har förmodligen inte denomfattning som skulle varit önskvärd. Det är inte minst mot denna bakgrund somreservanterna kräver ett upphävande av beslutet om höjd löneskatt fr. o. m.1973. Jag är medveten om att reservanterna även i denna debattkommer att bh beskyllda för överbud. Vi gör emellertid den bedömningen att detmed den långt utdragna sysselsättningskrisen och raed den fortsattastagnationen beträffande såväl investeringar som konsumtion är nödvändigt medden ytterligare stimulans sora trepartireservationen syftar till attåstadkomma. Den uppmärksamme kan också notera att den ökning av budgetunderskottetsom förutses i första hand uppkommer genom att skatteinkomsterna sinar. Detberor naturligtvis i sin tur på att så många människor nu går utan arbete ochinkomst. Fler människor i arbete skulle ge ökade inkomster åt de enskilda människorna, komraunerna och Jag vill raed det anförda yrka bifall tillsaratliga vid utskottsbetänkandet fogade reservationer där centernsutskottsrepresentanter återfinns. Omdömet om den ekononiiska poUtik som under de senasteåren har förts i vårt land raåste bli starkt kritiskt. På sitt sätt kan detvara meningslöst att diskutera vem som har haft fel eller rätt när det gälltatt bedöraa vilka åtgärder sora borde ha satts in och iohka situationer. Trots konstruktiva förslag från oppositionen har regeringenfört en ekonoraisk politik efter sin egen uppfattning, och då får den finna sigi att vi lägger det yttersta ansvaret för det nu rådande läget på den sittanderegeringen och frärast då på stats- och finansministrarna. 1971 var ett dåligt är, det vet vi av säker statistik.1972 ser ut att bli lika dystert. Den ena ekonoraiska rapporten efter den andrakonstaterar bl. Vi har enrekordhög arbetslöshet. Denekonoraiska tiUväxten blir också detta år låg. Trotsstiraulansåtgärder är investeringsnivån för låg. Den privata standardökningen har nästan helt utebliviteller t. o. m. sjunkit i vissa fall. Denprivata konsumtionen har varit och är fortfarande låg. Lönsamhetsutvecklingen i våra företag i första hand deraindre och medelstora är dålig. Prisernastiger oroväckande trots lågkonjunkturen. Verkningarna av tidigare felaktig kreditpolitik har ettdämpande inflytande . Kommunerna har tvingats skära ned sin aktivitet, tillstort förfång för bl. a. byggnadssektorn. På punkt efter punkt måste betyget bli underkänt. Totaltsett har regeringen misslyckats med sin ekonomiska politik. Vad har dåregeringen komrait med i detta läge? Redan när började sitt arbete varläget i fråga om sysselsättningen alltjämt sä bekymraersamt att vi hadeförväntat oss förslag från regeringen för snabb behandling och verkstäUighet.Tyvärr hade regeringen inga omedelbara förslag till åtgärder. Därför väcktesfrån oppositionen flera motioner under åberopande av 55 § riksdagsordningen. Idessa redovisades bedömningar och förslag till åtgärder. Först den 7 novemberkora regeringens proposition, som var dagtecknad . Detta innebaren försening i behandlingen och har dessutom åstadkommitatt utskottsbehandlingen måst ske under stark tidspress. Detta sistnämndaförhållande kan i detta sammanhang förtjäna ett särskilt påpekande. Jag har inledningsvis i en rad punkter redovisatoroväckande förhållanden. Det skulle finnas anledning att mera ingående beröradessa olika punkter. Av tidsskäl skaU jag inskränka mig till att behandla någrafå av dem: investeringsutvecklingen, lönsamheten för de mindre och medelsto- raföretagen samt kreditproblematiken. Jag kan göra det i anslutning till vad soraanförts i motion nr 1723 och i reservationen 1 vid utskottetsbetänkande nr 40, som vi nu behandlar. Vad först gäller investeringsverksamheten har vi imotionen visat hur det faktiska utfallet av industrins bruttoinvesteringar årefter år blivit av mindre omfattning än regeringen beräknat. Vi har ocksåredovisat vår uppfattning ora orsakerna till den otillräckUgainvesteringsbenägenheten. har man i den allmänna debatten uttrycktförvåning över att företagen, trots vissa stiraulansåtgärder, inte tycksreagera i önskvärd riktning. Det torde främst bero på att investeringsbeslutbaseras på förväntade avsättningsmöjligheter, priser, löner och kostnader kort sagt på förväntad lönsamhet. Om avkastningen på en utbyggnad av kapaciteteninte ger raer än eller ens når upp till vanlig bankränta, så hjälper det interaycket att pengar finns tillgängliga. Ätt lönsaraheten i våra företag, särskUt de raindre ochraedelstora, nått en otillfredsstäUande låg nivå är ett faktura. Ett högtkostnadsläge i förening med den besvärande konjunkturen har gjort det svårt attgenom självfinansiering satsa . Visserligen går det lättare attlåna till investeringar , men lånen skall betalas och detförutsätter lönsamma företag. Skattelättnader kan verka stimulerande, raen detkan vara befogat att i detta sammanhang erinra om att många företagare saknarden känsla av förtroende för sin verksamhet sora tidigare varit naturlig. Attdetta förhållande innebär en realitet framgår kanske tydligt också av ettuttalande i , där det talas om"företagskliraat" och "förtroende"-faktorer i fråga oranegativ inverkan. Kreditproblematiken, slutligen, är för många mindre ochmedelstora företag en väsentlig angelägenhet. Visserligen borde den inte justnu vara besvärande, men erfarenheterna från tidigare åtstramningsperioder geranledning till eftertanke. Man vill inte på nytt uppleva tider av sådanabekymmer, och då finns det en fullt förståeUg benägenhet att hellre vårda sinlikviditet än satsa på investeringar, som kan bli osäkra. I reservationen 1 har vi också med skärpa uttalat att ettensidigt utnyttjande av kreditpolitiken sora stabiliseringsmetod inte återigenfår tillgripas. Jag vill i detta sararaanhang också hänvisa till vad vi isarama reservation anfört beträffande räntepolitiken. Skillnaden iräntesatserna på korta och långa lån återspeglar bl. En ökad prisstabilitet skulle bidra till en utjämningav dessa skillnader. Sysselsättningsläget har vi ganska ingående redovisat ireservationen 1. Det kommer också att behandlas av och jag kandärför nöja mig med att konstatera att det fortfarande inger stor oro, isynnerhet som problemet nu berör nya grupper av raedborgare. Konjunkturutsikterna för den närraaste framtiden präglasav osäkerhet.