prot · FV0948 · 1972-12-31 00:00:00 — Jag gjorde ett försök tUl anulys uv sumbundet meUuninrikespolitik och utrikespolitik och unförde därvid ett historiskt exempel somhude uktuuliseruts i debutten uv . Jug vet mycket väl uttGösta inte kan göras ansvarig för förehuvunden underkrigsåren. Men det är intressant att notera att årtionden efterdessa händelser tydligen känner något slugs moraliskt behov uv utt soliduriserasig med den tidens högerpolitiker. Det är inte jag som drugit upp någon sådunträtu. Existensen av ett konservativt etablissemang i Sverigeunder 1940-tulet är så notorisk och så uUmänt bekant att jag tycker utt herrHernelius' fråga på den punkten var totult onödig. () kort genmäle: Vad gjorde var, omjag inte är fel underrättud, utt hun citerude ett pur ruder ur Per vilku löd: "Så bröts vår kära och strikt hållnaneutralitetslinje av insikten om det orimligu i nuvarande läge att tugu riskenuv ett krig." Det vur kunske inte riktigt utmärkunde för ett konservutivtetublissemung. Men vud i ville komma fram tiU - ochdet tycker jug ur mycket intressunt - vur utt mun, för att utrikespolitikenskaU vara tryggad, skall ha samma inrikespolitiska muktinnehuv som mun tidigurehuft; det är precis det resonemung som förs i enpurtistuterna. i (s) kort genmäle: Eftersom envisus med utt uppehållusig vid dessu historiska sammanhang vill jug sägu utt det som här unförts omvud Per upplevde vur ett utomordentligt exempel på vud jugförsökte illustreru i min unulys, nämligen hur mun i ett litet lund i ettkritiskt läge tvingas in i kompromisser mellan olika politiska riktningar ocholika intressen. Per situation var att han måste, för nationenssummunhållning och inför risken uv ett krig, söku något slugs kompromiss meddet konservutivu etublissemunget. () kort genmäle: Jug är ledsen, men iGöteborg hur inte futtut vud debutten gäller. Den gäller inte 1941, den gäller1940 - läs dugboken - och då hude endust två ledamöter av utrikesnämnden annanmening än regeringens, nämligen herrar Undeh och . HerrULLSTEN (fp): fuade nedrustiungsförhandUngamu i sitttioårsjubUeum. Vad hur mun åstadkommit under det decennium som gått? Ett sättutt svuru på frågan är att hänvisa tUl den ständigt pågående uppmstningen.Under de senaste tio åren har väridens samlade militämt-gifter stigit från 120till 200 miHarder doUar - en ganska fantastisk siffra. Satsningen påförstörelsekapacitet har varit snabbare än ökningen av dentotala produktionen i världen. SärskUt kraftig har ökningen av mUitämtgifternuvurit i de futtiga ländernu. I Huset UV dessa siffror har man kanske ingen anledningatt vara särskilt imponerad över vad som uppnätts avförhundlingur i . Och i och för sig är väl en sådan bedömning inte heltorimhg. målsättning är enligt den sovje-tisk-umerikunskus. k. McCloy-Zorin-överenskommelsen att åstadkomma "ullmän och fullständiguvmstning". Sunningen är emellertid utt mun över huvud tuget uldriggett sig i kust med den uppgiften. Arbetet i sker inom en kommitté' somfår uppdrug UV FN;s generulförsumling och som rupporterur sinu resultut dit. Isjälvu verket äger dock förhundlingurnu mm under sovjetisk-amerikansk ledningoch varken eUer är eller har någonsin vurit intresserude av någonegentlig nedmstning. Vud de bådu supermukternu tillåtit Genéveförhundlurnu uttägnu sig åt hur varit uppgiften utt förbjudu eller begränsu unvändning ochfrumstäU-ning UV vissu vupentyper och utt försöka uvmilituriseru vissu områden.Men helu tiden tycks det hu vurit en tyst förutsättning för varje sädunöverenskommelse att den inte får inkräktu på supermukternus hundlingsfrihet.De förbud mun gått med på har gällt vupen uv tekniskt och strategiskt begränsatvärde, och de restriktioner i övrigt som innefattats i de olika nedrustningsavtalenhar uteslutande haft effekt för andru undertecknure än de båda supermukternuUSA och . Det för oss kanske mest betydelsefuUa avtalet, det s. k.ickespridnings-avtalet är karakteristiskt för dennu politik. Avtuletförbjuder aUu stater som inte hade egna kärnvapen utttUlverku eller köpu kärnluddningur. I och för sig ligger det nuturligtvis ettvärde i utt stormukterna på det sättet förbinder sig att inte säHu kärnvapentill andra länder, men avtalet hindrar inte kärnvapenmakterna att självagruppera kärnvapen på aUierat territorium och hindrar dem heller inte från attfortsätta att utveckla sina egna vapen. Värdet av avtalet måste dessutom bedömas i Huset av atttvå av kärnvapenländerna, Frunkrike och Kinu, inte är med och utt uv de ländersom hur tekniska och ekonomiska fömtsättningar för framställning av egnakärnvapen bara två, och Cunudu, hur skrivit på. På sammu sätt ur provstoppsuvtulet mindre ettnedmstnings-initiutiv, meru en överenskommelse ägnad utt befästu stormukternusexklusivu rätt utt svuru för upprustningen på utomvupenområdet. När avtaletingicks hade och redan kommit gunsku långt i teknisk utveckling uvsinu kärnvupen. I och för sig vur det nuturligtvis med hänsyn tiU furornu medrudioaktivt spiU av intresse att dessu bådu stater upphörde med kärnexplosioneri atmosfären. Men det är väl också ganska uppenbart att sådana explosioner förUSA:s och del inte längre vur tekniskt särskilt nödvändigu. Det vurdettu fuktum snarare än någon önskun från supermakternas sida att självu bidratUl en nedtrappning i atomvapenteknikens utveckling som gjorde avtaletmöjligt. Hur verkningslöst avtalet varit visar också för det förstautt det inte förmått hindru Kinu och Frunkrike, som ju står utunför ullunedmstnings-förhundlingar, utt uvstå från sinu prov i utmosfären, för det undruatt avtaletinte heller inneburit något hinder för och utt fortsättu sinuprovsprungningur. De bådu supermukternu hur kunnut företu dessu sprängningurunder jorden i stället. Äv en summunställning som redovisudes vid ettsenutsförhör i Wushington för sedun frumgick utt Pentugon sutsut närmare15 miHurder svensku kronor på provsprängningur sedun det purtielluprovstoppsuvtulet ingicks. Till dettu kun läggus beräknude cu 6 miHurder förSovjet och kunske liku mycket för och tillsammans, dvs. totaltnärmare 30 midurder svensku kronor. Kärnvupenmukternas samlade innehav avkärnladdningar motsvarar en sprängkraft på dynamit per person uvhelu världens befolkning. Trots dennu giguntisku förstörelsekupucitet hur dethittills visut sig omöjligt utt få till stånd ett fullständigt provstoppsuvtul.Från unför mun som skäl utt vägrur utt gå med på obligutoriskkontroll på plutsen. I dug verkur dock det skälet knuppust särskilt hållburt.Som bl. u. påpekuts i svensku inlägg i kun en tillräckligt effektivkontroll utövus, även om mun nöjer sig med att kräva inspektion på platsen barai vissa tveksamma fall. Den amerikanska inställningen i det här uvseendetförefuller dock inte vuru det endu hindret för utt ett uvtul även mot deunderjordisku proven skull kunnu kommu till stånd. För det förstu hur mun frånumerikunsk sidu låtit förstå utt mun oberoende uv kontrollfrågan anser sigbehöva fortsättu proven för att ha möjlighet att föHa med i den tekniskautvecklingen på kärnvapenområdet. För det andra förefuller det sunnolikt uttSovjet skulle mötu ett eventuellt umerikunskt medgivunde i kontroll-frågun medkrav på att ett fullständigt provstoppsavtal mäste omfatta ullukärnvapenstuter, dvs. Det är alldeles klurt utt dettuär ett hinder för ett snubbt ingående uv ett provstoppsuvtul, för nuturligtvisär mun från dessu bådu länders sidu inte beredd utt gå med på en frysning uvdet tekniskt-vetenskupligu utvecklingsurbetet i en situution, där ochUSÄ:s övertug är så stort som i dug. De försök som görs i , inte minst från svensksidu, när det gäller utt hittu lösningur på provstoppsfrågun genomkompromisser, som tar sikte på stormakternas inställning i kontrollfrägun, ärrimligu och riktigu, men tyvärr är de väl dömdu utt misslyckus. När Cunudu vidden nu pågående sessionen som ett ulternutiv tänkte sig utt och Sovjetskulle uccepteru ett uppehåll i sin provverksumhet i uvvuktun på en framtidakinesisk medverkun i ett totalt provstopp pekade dettu kunske på en i och försig meru reulistisk utväg. Men sumtidigt illustrerade det försluget den låguumbitionsnivå som tvingut sig frum i GeneVe. För vud det försluget egentligeninnebårar ju utt mun skull uvvuktu en tidpunkt då Kinu och jug untur ävenFrunkrike - hur kommit upp i nivå med och när det gäller tekniskutveckling på kärnvupenområdenu, dvs. mun skull väntu till ett läge därfortsuttu provsprängningur sunnolikt är militärt överflödigu. När det gällde de s. k. biologiska stridsmedlen blev ettförbud möjligt först då stormukternu inte längre unsåg sig hu någon unvändningförden typen uv vupen. Ätt det vur så belystes ganska tydHgt av att munmisslyckudes med utt i summu uvtal inkluderu ocksä de kemisku stridsmedlen - hade fortfarunde användning för sådana vapen i Indokina.I dag tycks dessutom värdet av förbudet mot de biologiska vupnen vuru i furugenom krav på utt säkerhetsrådet, där stormukternu kun blockeru vurjebeslut med sin vetorätt, skull vuru det orgun som uvgör om överträdelse motförbudet har förekommit. Det är en rimlig inställning som intar genom attuppskjuta rutificeringen UV uvtulet i ett försök utt den vägen utnytdu depåtryckningsmöjligheter som mun eventuellt hur för utt därigenom tvingu frumundru regler för uvtulets efterlevnad. Jug kun inte heller se utt de övrigu uvtul som träffuts uvGenévekonfe-rensen eller som blivit ett resultut uv diskussionernu där hur huftnågon stor betydelse ur mUitärpolitisk synpunkt. Förbudet mot utt pluceru mussförstörelsevupen påhuvsbottnen, som riksdugen godkände i höstus, innebär precis somprovstoppsuvtulet ett purtiellt förbud, som dessutom i det här fullet buru tarsikte på strategiskt mindre intressuntu möjligheter när det gäller huvsbottnensmilitäru unvändning. Det är också svårt utt se utt demilituriseringen uv yttrerymden och himlukroppurnu sumt förbudet mot militäru unläggningur i Anturktishur någon egentlig mUitärpolitisk betydelse. Avtulet om Lutiname-rikasom utomvupenfri zon kunde munu tUl efterföHd för undru regioner, men bådeSovjet och Cubu suknus fortfurunde blund undertecknurnu. Därmed är listun över efterkrigstidensnedmstningsinitiutiv genomgången. Som underlug för något uppskuttundejubUeumstul är den inte särskilt unvändbur. Den här pessimistisku bedömningen uv vud som hittillsuträttuts på nedrustningsområdet får ändå inte ledu till slutsutsen uttunsträngningurnu bör upphöru. Genéveförhundlingurnu erbjuder ett tillfälle förstormukterna att få kännedom om vurundrus intressen och värderingur. Detekniskt väl utvecklade möjligheter man har att göra observationer av vadsom händer på det mUitäru området skupur ett någorlundu fast underlag försådunu diskussioner. Men givetvis är det en ullvuriig brist utt inte allastormukter deltur. Där hur nu en ny situution inträtt i och med utt Kinu blivitmedlem i FN. En kinesisk unslutning till den nuvurunde nedrustningskommittén iGeneve är givetvis inte tänkbur; ännu mindre än Frunkrike är nuturligtvis Kinuberett utt ucceptera det förmynderskap supermakterna utövar där. Kinu ärdessutom över huvud .tuget inte berett utt diskuteru sådunu purtiellu åtgärderpå t. ex. kärnvapenområdet som automatiskt innebär ett klurt övertug för demilitärtekniskt mer utvecklude ländernu. Vud mun sugt sig viHu gå med på från kinesiskt håll är enkonferens om ullmän uvmstning med deltugunde uv ullu stuten hur stötttunken på en sädun världsnedmstningskonferens men tillugt utt mun vill utt denskull ägu mm inom FN;s rum. Jug untur att man gjort det pliktskyldigast för detär svårt att se att en sådun konferens skulle kunnu bli mycket unnut än enpluttform för ett oändligt propaganduprutunde. Några beslut om konkretuåtgärder skulle den nuturligtvis inte kunnu resulteru i. Snurure är väl riskenden utt mun skulle provoceru låsningur på områden, t. ex. när det gäller ettutvidgat provstoppsavtal, där man i vurie fall vågar ha som arbetshypotesatt framsteg är möjliga. En bra lösning, som jag ser det, är en omorganiseradnedmstningskom-mitté, där ingår som en uv medlemmurnu och där nuturligtvisockså Frunkrike deltur. En sådan omorganisation måste innebära att ullamedlemsstuter hur summa ställning och utt det nuvurunde permunentuordförundeskupet för och uvskuffus. Däremot vore det olyckligt ommun förändrude kommitténs kuruktär uv förhundlingsorgun. RudUculu resolutionersom röstuts frum uv en mujoritet är på det här området ändå bara skenbartvärdefullure än uldrig sä tunnu uvtulsutkust som stöds uv ullu. Storu förhoppningur hur knutits till försöken uttåstudkommu verklig nedrustning, men unspråken måste stäUus mycket lågt om viskuU kunnu påstå utt någru uv försöken vurit särskilt frumgångsriku. Denuvspänning vi upplever i Europu i dug är inte resultatet av någranedmstningsinitiutiv, den vilur på den uvskräckunde effekten i motsidunsmilitäru styrku. Det är en fredsgurunti på mycket explosiv grund. Dessutomkostur den både vår världsdel och världen i övrigt summor, som unvändu pårätt sätt kunde betydu skillnaden mellun svält och välstånd för miHoner människor.Därför kun ingu unsträngningur varu stora nog när det gäller att förmå väridensregeringur utt viku uv från den vanvettiga kupprustningens väg. Inte heller hurvi råd att låta vår bedömning av stormakternas vida att hörsamma den muningenbli så pessimistisk utt vi utesluter vude förhoppning om frumgång. Glädjunde mångu tulure hur i dug i sinu inläggbetonut vikten uv nedrustningsdebutt och nedrustningsförhundlingur. Ällu hursäkert också varit bereddu utt skrivu under på att vi skull stå redo utt göruvårt såsom vi hur gjort förut, hur hårt motståndet från stormukternus sidu änur. Inte minst hur vältuligt vittnut om svärighetemu. Hun hurfuktiskt nästun uppreput helu den långu kutulog på misslyckunden som jug frumförtunder de senure åren, och inte minst i stället för ett jubUeumstul förru veckuni . i hur på förmiddugen bett mig utt görunågra kommenturer om utsikternu utt få Kinus medverkun i nedrustningsurbe-tet.Nu hur också gjort en del funderingur kring den suken, och jugvill gärnu fortsättu ett litet stycke med den debutten. Då tycker jug utt mun först skull konstuteru utt detblottu faktum utt Kinu nu hur intugit sin rättmätiga plats i FN och därmedträtt ut ur den isolering, som lät mänga undru stuter bekvämt glömmu bort atträkna med , haft en stimulerunde verkun på ull nedrustningsdebutt. Den hurblivit mer angelägen. Den har alltmer medvetet till ärende att hejda att ocksåKina går med i tävlan om utt bli en militär supermukt. Men då blir den första frågan: Kommer att medverka?De kort som lugts ser inte hoppingivunde ut. Kinu deltog över huvudtuget inte i omröstningen om flertalet nedrustningsresolutioner i FN i höstus.Kina röstude direkt mot resolutionerna om inställande av kärnvapenprov. Kinadeltur heller inte i nedmstningsförhundlingurnu i , fastän det klargjortsutt dettu skulle vuru välkommet. Det är förståeligt utt det vore illusorisktutt väntu sig kinesisk unslutning till ett orgun som är uppbyggt så påstormaktspolitisk bus som nedrustningskommittén. Där är ju det tudeludepermunentu ordförandeskapet för och mer änsymboliskt. Då kommer jug till den undru frågun: Finns det något hoppom utt Kinu skull bli med? Lät oss sägu utt Kinus uteblivunde redun medverkartill utt det lumenterude tionde året blir ett gunsku slött mellanår. Det enduvi kun hoppus på är utt mun tur en ny unsuts tUl en mycket mer uktiv ochreulistisk sumling kring nedrustningsmålet i FN . Ett visst stöd för utt Kinu då skuU visu sig intresserutger det fuktum utt den resolution verkligen röstude för gällde just enplunerad världskonferens för nedrustning. Men det vur högdrumutiskt. Sovjethude ställt försluget. Konferensen kunske t. o. m. skulle kunnu tänkus bliperenn och återkommu vurtunnut eller vurt tredje år. Troligen hade Sovjetställt förslaget i medvetande om att det är den typen av förslag som Kinubrukur frumföru. Men då sutte Kinu in en kraftig frontuluttuck, först motförsluget som sådunt och sedun kruftigt mot bådu supermukternusrustningsvunsinne. Nå, försluget skrevs om och, som sugt, i slutomgångenröstude Kinu för det. Frågun återkommer , och då står vi ullu inför enskiHoväg i nedrustningsdebutt och förhundlingur. Jag kan inte på nägot vis vågaprofetera om vilken riktning man då skull slå in på. Skull mun gå den mot frumsteg, eller skull mun inte göru det? Gör mun det och lyckus munt. o. m. få ett positivt beslut om den här nedrustningskonferensen då kandet ju innebäru en ny sturt som uvlugger nyu löften och orguniserur upp nyuinstunser. Men en konferens kun knuppust kommu tUl stånd förrän påhösten 1973. Det är troligt utt den europeisku säkerhetskonferensen harprioritet. Vi hur också SALT-förhundlingarna att ta hänsyn till. Dem får vi välveta något om i och med Nixons besök i . Sker en Husning där, ter det siglitet mer löftesrikt också för FN-besluten . Men jug tror utt det viktiguste bhr hur Kinu stäUer sig,om mun skull hu tillförsikten utt ullu går frum gemensamt. Då blir det troligtatt man kommer fram till ett nytt förhandlingsorgan, som dock blirgunsku mycket i en ny kupprock, med ett roterundeordförundeskup och med något fler medlemsstuter. Ällu som hur erfurenhet äröverens om utt någonting strux under 30 är det enda medlemsantal som ger ettförhundlingsdugligt orgun. Erfurenheten blir dock kunske inte ulltidutslugsgivunde. Dettu är tror jug, det bastu som vi kun hoppas på. Men detkun ju också tänkus utt mun inte når någon överenskommelse, utt Kinu vägrar attvaru med, utt den europeisku säkerhetskonferensen inte hur hunnit så värstlångt, utt undru politisku förvecklingur kun inträffa. Då skall vi komma ihåg och kanske därför profetian väger över litet åt det pessimistiska hållet - uttKinu hur ställt vUlkor för sitt deltugunde i nedrustningskonferensen. Kinu hurbegärt utt, t. o. m. innun konferensen kommer tUl stånd, de två supermukternuskuU förbmda sig att inte som första stat utnyttju kärnvapen mot andrakärnvapenstuter och utt över huvudtaget inte unvändu kärnvupen mot icke-kämvapenländer. Dessutom skull de tvådru tiUbuku ullu sinu utomlands stationerade och grupperude kärnvupen. Det ärtuffu vUlkor. Den koncentrution som Kinu gör på kärnvupen blir särskiltbetydelsefull för oss alla som har satt en kärnvapennedrustning som högstaprioritet. Men anspråkslösa som vi tvingats att bli har vi hittillshuvudsakligen ägnat oss åt att åstadkomma ett fuUständigt provstopp förkärnvapnen. Förste vice talmunnen sude i sitt unförunde utt hunhoppudes att skuUe kunnu deltugu i dettu. Därför vill jug ytterhgure sägunågru få ord om den suken. Inte mmst gör ullt för utt pressu de tvåsupermukternu genom utt uvklädu dem derus falska tekniska argument. Framförullt hur Förentu stuternu föreburit svårigheten utt kontroUeru efterlevnuden uvett underjordiskt provstopp som en uniedning till utt inte skrivu under ettuvtul. Som vi säger i regeringsförkluringen - och som vi hur sugt fleru gångeri - vet vi nu att det finns tillfredsställunde fjärrkontrollmetoder.Mun behöver ulltså inte kränka någon suverän stuts territorium för uttefterforsku om prov hur företugits. Men då uppträder ett nytt furotecken. Det ter sig som omSovjet nu böriur ställu politiska villkor för sin underskrift av ett såduntuvtul, de villkoren nämligen utt Kinu skull deltugu och utt Kinu skull vuraredo att avsvära sig även övriga typer uv kärnvupenprov. Mun säger ulltså uttuvtulet bör unstå tUls ullu kärnvupenstuter uvtulur om stopp för ullu prov. Vi måste sägu oss utt dettu är orimligt. Det är deobotfärdigus förhinder. De två supermukternu hur ju ett så oändligt försprångutt de måste hu råd utt också ledu uvskuffundet eller begränsandet av dessavapen. Det är som två småpojkar som hur tusen leksukspistoler vur, sä kommer ennykomling som hur fått sin förstu pistol, och då uppställer mun villkoret: Nej,vi offrur inte en endu förrän du är redo utt göru dig uv med din. Mun är förresten ännu strängure, för vud som skulle offrus vore ju bura den ytterligureeffektiviseringen uv den kärnvupenarsenal som man har och som är så enormi sin overkUl cupacity att det är rena rama överflödet. Jag menur utt vi i ulla fall måste fortsättu med pressenför utt uppnå ett fullständigt provstopp för supermukternu och där läggu depolitiska argumenten så att ett dylikt provstopp bör ses som en invit till Kinaatt inte kopiera sin målsättning på de hittillsvarunde supermakternas ändlösarustningskapplöpning. Mun bör i stället tävlu i resonlighet och förnuft. Ivurie full tror jug det är de urgumentlinjer som mun kun gå pä för utt hållunågot liv i nedmstningsförhundlingurnu, även om Kinu inte är aktivtmedverkande. Det andru purtiellu nedrustningsavtulet som mun kun urbetupå är utt fullständigu den nu avslutade konventionen mot tillverkning uvbiologisku vupen med en liknunde konvention mot kemisku vupen. Jug får kunskefogu in inom purentes utt Kinu hur godtugit GenéveprotokoUet omförbud mot användning av biologisku och kemisku vupen. Jug vill buru sägu nägru få ord om den nämndu konventionen vi kullur den helt kort B-konventionen som blev färdig i höstus och somblev välkomnud uv Förentu nutionernu. Den skull öppnus för underteck- Vi har på svenskt håll dragit oss och tvekat inför dennakonvention. Den är naturligtvis värdefuU i och för sig som ett internationelltfördrug. Anledningen tUl utt vi inte hur uttulut vår tUlfredsställelse med denär utt vi menut utt mun skulle hu åstudkommit ett endu fördrug, som omfuttudeförbud mot både de biologisku och de kemisku vupnen. Erfarenheten säger ossnämligen att mun, om mun börjur ingå purtiellu uvtul, slår in på en väg tUl uttbegruvu förhoppningurnu om fullständigu uvtul. Ätt vi nu - åtminstone tills vidure tvekur inom densvensku regeringen utt undertecknu dettu uvtul beror dessutom på en mycket merprincipiell svughet i konventionstexten. Den är nämligen så skriven utt denkringgärdur en möjlighet tUl diskriminutorisk behundling, som blir de fuctoriktad framför aUt mot de ulliunsfriu stuternu. Som kontrollmetod anges i dettafördrag bara en möjlighet att föranstalta om en undersökning, nämligen attbegära en sådun hos säkerhetsrådet. Då vi i höstus tog upp den saken i FNframhöU vi att detta teoretiskt innebär att de fem permanenta medlemmarna isäkerhetsrådet kan hindra en undersökning i varje land som de vUl skydda. Dåhar det försäkrats oss att frågan om ärendets upptagande i säkerhetsrådet är avformell karaktär och avgöres med majoritetsbeslut. Men frågan om igångsättandeav en veritabel undersökning är av materiell natur, och på den punkten har viicke fått garanti mot att vetot skulle komma att utnyttjas. Avtalstexten hur föHunde lydelse; Vurje fördrugsslutundepurt förbinder sig utt medverku i vurje undersökning om vUken säkerhetsrådetkun förunstultu i enlighet med Förentu nutionernus studgu på grundvul uvklugomål som mottugits uv rådet. skull underrättu defördrugsslutunde stuternu om resultatet av undersökningen. Det är den situutionen som vi inte kan finna oss i. Denskulle åtminstone få en furlig verkun som prejudikut. Det är inte den sortensnedrustningsuvtui som det är någon mening utt urbetu fram. Att skrivu på ettförbud mot tillverkning uv biologiska vapen skulle i och för sig inte påverkuSverige så mycket. Vi hur ju unilateralt försäkrat att vi inte tillverkar ellerämnur tillverku sådunu vupen. Vi menur dock utt kontoll-frågornu hur en oerhördprincipiell betydelse. De kommer inom den närmuste tiden upp i säkerhetsrådet,och vi hoppas utt våru dubier och vår kritik skull hu en viss verkun. HerrHELLSTRÖM (s): vice ordförunde tidigure ett inlägg i en frägu som utrikesutskottet i suk fortfurandebehundlur, nämligen biståndet till Bungludesh. sude utt densociuldemokrutisku mujoriteten i utskottet hude förvägrut en förtursbe-hundlinguv den frägun. Hun uttryckte sig t. o. m. så att han ansåg det fantastiskt attsocialdemokruternu hude uppträtt på det sättet. Jag kantyvärr inte se unförunde som unnut än tuktiskt Om hun hur studerut de promemorior som vurit utskottet tUl handu och om hun hur lyssnut tUl de utförligu föredrugningur utskottethur huft i frågan om biståndet tUl , tror jug inte att