prot · FV0916 · 1972-12-31 00:00:00 — Vi tycker att kommunikationsministern ärinne på rätt väg när det gäller besluten i fråga om busslinjema. Fortsätt nubara pä den! Vi vUl upprepa vår synpunkt att i avvaktan på det utredningsarbetesom nu pågår inte en meter järnväg läggs ned mot de berörda kommunernas vilja. Det har, fru talman, på olika sätt framgått att man inomSJ är synnerligen kritisk såväl mot regeringen som mot . Man ärkritisk mot regeringen, därför att den inte har föreslagit någon ersättningtill SJ för de specieUa försvarskostnader som man har inom SJ, att regeringeninte har föreslagit någon ersättning för järnvägs- och busstrafiken iTornedalen och att regeringen inte heller föreslår någon ersättning till SJ förden busstrafik som SJ måste sköta på grund av instruktionerna av den 21januari. Mot är man kritisk därför att majoriteten där enligtuppfattning på SJ-håU skulle hindra rationalisering. Det har t. o. m. talats omatt SJ skuUe via regeringen begära ersättning från rUcsdagen för att förslagetom ändring av den regionala organisationen avslogs . Med anledning av detta måste jag säga några ord i dennafråga. SJ kom med ett organisationsförslag som underkändes av det speciellastatliga organ som sysslar med rationaliseringsfrägor, nämligen statskontoret,som sade att en ny regionindelning för bör föregås av ennärmare utredning som också beaktar de regionalpolitiska synpunkterna. Var då riksdagsmajoriteten motståndare tillrationalisering inom SJ? Låt oss höra vad riksdagsmajoriteten sade, och jagciterar ur utskottsbetänkandet: "Frånflera remissinstansers sida har framhåUits att redan inom den nuvarandeorganisationens ram en betydande rationalisering och personalminskning börkunna ske. Enligt vad utskottet erfarit har dock en inte oväsentligrationalisering ägt mm på det lokala och regionala planet. Utskottet har vidarebibringats uppfattningen att en ytterligare sådan kan genomföras och vUl jämvälerinra om det omfattande utrednings- och undersökningsarbete i detta syfte somsedan någon tid pågått beträffande centralförvaltningen. För sin del vUlutskottet understryka vikten av att detta arbete bedrives med kraft och - i denmån så inte redan skett utsträcks att omfatta alla nivåer inom såvälcentralförvaltningen som de regionala och lokala förvaltningarna. Häravföranledda åtgärder torde i stor utsträckning kunna vidtas inom ramen för verksledningensegna befogenheter." Det framgår klart av utskottsbetänkandet att vadutskottsmajoriteten motsatte sig var en speciell form avorganisationsförändring på ett speciellt område, att man underströk vUcten avatt en rationalisering kommer till stånd och att man begärde att en nyutredning om den regionala verksamheten skulle bedrivas skyndsamt och ett nyttförslag föreläggas . Jag vill understryka att utskottet sade att avrationaliseringen föranledda åtgärder "torde i stor utsträckning kunnavidtas inom ramen för verksledningens egna befogenheter". Här har talats om rationaliseringen av maskin- ochförrådstjänsten, som SJ beräknat skulle ge 15 miljoner på htet man åstadkommer ju inte besparingarna på en gång. Vi var inom utskottsmajoriteten mycket intresserade avdetta förslag det var bara SJ:s generaldirektörs deklaration inför utskottetatt det inte gick att dela på de här två sakerna som fick oss att avstå frånatt göra så. Skulle det nu vara så att man inom SJ funnit att det går att delapå de här sakerna och att en rationalisering av maskin- och förrådstjänsten kanske inom ramen för verksledningens egna befogenheter är det i full konsekvensmed beslut att så sker. Utskottet sade aUtså att utredningen om den regionalaverksamheten bör bedrivas med skyndsamhet och att ett nytt förslag föreläggsriksdagen. Enligt vad jag erfarit har man inom SJ inte ens påbörjat någon sådanny utredning. Det förvånar mig. I stället för att som ett bortskämt barn sittaoch tjura i ett hörn därför att man på en punkt inte får precis som man viUborde man i det nya läget kunna forcera arbetet på den nya utredningen. Det bedrivs, fru talman, ett utmärkt arbete inom SJ. Jaghar stor respekt för SJ-ledningens förmåga och vilja, och mycket av den kritiksom riktas mot SJ är obefogad. Men på den här punkten tycker jag att det finnsanledning att säga att SJ med anledning av beslut och i samråd medKungl. Maj:t bör komma fram med ett nytt organisationsförslag. HertPERSSON i Heden (c): Överkoncentration till storstadsområdena måstefrån mänskliga och mUjömässiga synpunkter motverkas. Den lokaliseringspolitiskamålsättning - ett decentrahserat samhäUe - som anser det vara ennödvändighet att möjligt förverkliga är ett led i skapandet av enstrukturomvandling för att den enskilda människans krav på trivsel och trygghetskall tUlgodoses. Vi har från centem hårt kritiserat regeringensarbetsmarknads- och näringspolitik, som varit inriktad på att stimulera den s.k. geografiska rörligheten, dvs. bortflyttning av arbetskraft från desysselsättningssvaga områdena, främst tUl stora tätortsregioner. Dennakoncentrationspolitik har fått svårbemästrade verkningar. Det är klarlagt attmycket av vad som äger rum i samhället stressjukdomar, en ökadkriminalitet, som gör att enskilda människor lever i ett osäkerhetstUlständ,ungdomsbrottsligheten, familjetragedier etc. - i stor utsträckning beror påkoncentrationsutvecklingen med trångboddhet o. d. såsom följd. mångåriga kamp för lokaliseringspolitiken med ettdecentraliserat samhäUe såsom målsättning har vunnit allt större anslutning.Vi är självfallet glada för denna utveckhng, men då gäller det att underlättaför de ohka regionerna i detta land att på ett ändamålsenligt sätt genomföradenna lokaliseringspoUtiska målsättning. Ett samhälles utveckhng är sålunda i hög grad beroende avgoda kommunikationer. Målsättningen måste vara att olika delar av vårt land fåren tUlfredsställande trafikförsörjning. Den kollektiva trafikpolitiken byggerpå kommersiell bas. Olika typer av trafikmedel skall konkurrera med varandra ienlighet med trafikpolitiska beslut. Med den omfattandefoUcomflyttning som äger rum har allt större glesbygdsområden skapats, ochäven de mindre tätorterna har ytterligare uttunnats befoUcningsmässigt sett.Detta har i sin tur ytterligare försvagat underlaget för den kollektivatrafiken. Därför mäste det allmänna träda in sä att även dessa bygder kan få entUlfredsstäUande trafikförsörjning. Vad som här helt enkelt är nödvändigt är ensamordning mellan de olika trafikmedlen. Inget trafikföretag får betraktas såsomett självändamål. En samordning är helt enkelt ofrånkomlig. Tyvärr har intedenna samordning varit så utmärkande under de år som har gått. Här måstesålunda en ändring komma till stånd. Det trafikpolitiska beslutet från vårrUcsdagen 1971, dåcentern, moderata samlingspartiet och socialdemokraterna stod eniga, härletttUl att länsstyrelserna har fått regeringens uppdrag att genomföra en regionaltrafikplanering. Även en utbyggnad av den trafikpolitiska delegationen är värdatt notera i positiv anda. Man kan sålunda förvänta att just den samordning avtrafikpolitiken som bl. a. gång efter annan har framfört krav om kommeratt förverkligas. En gång i riden utgjorde järnvägen det dominerandekollektiva trafikmedlet, men har järnvägsdödenvarit utomordentligt framträdande. Från då järnvägsnätet var somstörst, , har antalet bankilometer minskat med bortåt 4500 tiU 12 600 den 1 juh 1971. Det har vidare aviserats betydande indragningari fortsättningen. Under den förut omnämnda regionala trafikpolitiskautredningens arbete fram till har det dock förutskickats attåterhållsamhet i fråga om jämvägsnedläggelser skall iakttas. Det är etttUlfredsstäUande besked som kommunUcationsministern har lämnat. Jag vill gärnauttala den förhoppningen att denna regel kommer att vara den 3 febmari 1972 tillämpligockså i fråga om statens busslinjer. Det har nämligen varit kutym att någrastörre beslut om förändringar inte skall fattas under pågående utredningar.Just dessa utredningar som pågår på det regionala planet var en av orsakernatUl att och det med ganska stor majoritet - avvisade förslaget omen ny distriktsindelning inom SJ och därmed också följde de hnjer som manalltid tidigare i denna riksdag har följt, nämligen att inga störreförändringar skall äga rum under pågående utrednmgar. Därmed är dock inte sagtatt inte en fortgående rationalisering inom SJ skall företas. Detta förutsätterockså trafikutskottet, som starkt har understrukit betydelsen och nödvändighetenav en fortgående rationalisering. Det torde vara riktigt att efter den omförmäldautredningen får tillfälle att ta stäUning tUl bl. a. det framtidajärnvägsnätets utformning. Busstrafikens kostnadsökningar är av sådanstorleksordning att samhällsstöd är nödvändigt, men dessa kostnader får inteövervältras på kommunerna. Det finns annars en tendens tUl detta. SJ, privatabussföretag osv. presenterar ganska stora räkningar för att bussarna över huvudtaget skall gå. Jag anser det vara alldeles felaktigt att kommunerna skall ståför detta. Därför är det nödvändigt att det statliga stödet till icke lönsammabusslinjer skrivs upp. Koncentrationen enligt vägplaneutredningen, som bl. a.säger att tätortsbefolkningens andel av landets befoUcning skaU uppgå till 80 -, är ganska bekymmersam. Enligt förslag tUlregionplan skaU fram tUl är 2000 öka sitt invånarantal med 1 mUjontiU över 2,5 miljoner människor. Det är en skrämmande utveckling och enkoncentration som alla, och är jag övertygad om inte minst storstadsbefolkningensjälv, vUl bh förskonade från. Om vägplaneutredningen följs, kommer vägar ute i de olikalänen, i synnerhet de mindre, allmänna vägarna och de enskilda vägarna, som ärmatarleder ut tUl de stora länsvägarna och riksvägarna, att ytterligare eftersättasi fråga om såväl förbättringar som underhåll. Det är en synnerligen dyster bildav den regionalpolitiska utvecklingen. Talar man med vägmyndigheterna ute i länen, så får manbesked härom. Det räcker faktiskt med att tala med myndigheterna i , som kan ge besked om att bristande medelsanvisning förhindrar envälbehövlig väguppmstning. Vi har därför från sida begärt ökade anslagpå tUläggsbudget tUl vägupprustningar under innevarande budget- Jag vill gärna ge statsrådet ett erkännande föratt han i statsverkspropositionen bl. a. säger: "Det föreligger här ettbehov av att man i det fortsatta mera långsiktiga utvecklingsarbeteteftersträvar att väga in ohka samhällsekonomiska effekter, vUka inte ryms inomden nuvarande modeUen. Behovet härav ökar med de vidgade regional- ochnäringspohtiska aspekter, som läggs på samhäUets investeringar i olikahänseenden," Med detta vUl man hoppas att statsrådets uttalande kommer attåterspeglas i praktisk politik. Statsrådet har, om jag kan tolka skrivningenrätt, sålunda tagit avstånd från den koncentrationspolitik som har framförts ivägplanen, Vägpolitikenoch regionalpolitiken måste i sin helhet sammanfalla. sådanmålsättning måste bh förhärskande i det politiska handlandet omregionalpohtiken på ett vettigt sätt skaU kunna genomföras, syftande till enpositiv befolknings- och näringsutveckling i landets olika delar. , fru talman, vUl jag gärna framhåUa att det fräntrafiksäkerhetssynpunkt är nödvändigt att höja vägstandarden, i synnerhet attgenomföra förbättringar av trafikfarliga vägdelar som ger upphov till trafikolyckor.Det hjälper inte om vi sänker hastigheten tUl , omvägstandarden är sådan att trafikfällor mångenstädes uppstår. Inte minst mitthemlän är Ula utsatt för sådana. Jag tror att statsrådet vid sitt besök iÄlvsborgs län fick en bild av förhåUandena där, och dessa är inte heller unikai jämförelse med landets övriga delar. Trafikolyckorna är skrämmande. Frånsett mänskligatragedier, som inte kan mätas med ekonomiska mått, åsamkas samhäUet enormakostnader med anledning av de förekommande trafikolyckorna. En välplanerad trafikpoUtik är sålunda självfaUet en första förutsättning för atthindra överkoncentration. Den ger möjlighet tUl ett decentraliserat samhälle,där den enskilda människans legitima krav på trivsel och trygghet kan blitillgodosedda. Den uppdelning i ohka ämnesområdensom tyvärr numera sker gör det nästan omöjligt att ta upp andra frågor i dennasom jag knappast kan kalla allmänpolitiska debatt än dem som rubriken anger. Nog så viktiga ämnesområden kommer också sä långt ner påtalarlistan att intresset för debatten har sjunkit undan. Jag kan här nämna detämne vi nu håUer på med samt familje- och socialpolitiken. Jag känner i varjefall på detta sätt. En anledning till att jag ändå beslöt mig för att delta idenna debatt var min önskan att fä ta upp en del trafiksäkerhetsfrågor. Ättmotionera i frågor som redan ligger under utredning och behandling vill jagundvika, men jag hoppas att departement och berörda utredningar och verk ändåskall ta del av de synpunkter som förs fram på detta sätt. Jag vUl börja med den pågående bilbälteskampanjen.Hittills har den varit inriktad på operation övertalning, information tillmindre grupper och gott föredöme. går den in i ett mera utåtriktat skede meden upptrappning i kampanjvecka . Jag hoppas att man på den vägenskall lyckas med syftet att få bUister i större utsträckning än som sker attinse vikten och nödvändigheten av att använda bilbältet. Ändå är jag tveksam om resultatet av kampanjen, sä längedet finns så mänga och så krångliga typer av bälten. läste jagemellertid att en grupp inom trafiksäkerhetsverket lagt fram ett förslag omobligatoriskt mllbälte. Jag hoppas verkligen att ett regeringsförslag med bl.a. påbud att bära rullbälten - kanske med någon dispens - kommer sä snart attdet kan träda i kraft såsom det var tänkt i det framlagda förslaget. Vid en information för personalgrupper vid ett sjukhushäromdagen kunde inte ambulansförarna vara närvarande, men man trodde inte attde heller använde bilbälten. Trots deras körskicklighet inträffar olyckor ävenmed ambulanser. De är ju inte heller ensamma på vägen. Bland aUa taxiförare som jag mött åkte jag fören tid sedan med den förste som hade bUbälte, Något måste ske snart på dettaområde. De långa transporttågen på våra vägar skapar problem föromkörande och inte minst för mötande trafikanter. Jag skall inte återigen tala om de , men definns med i bilden när jag nämner olyckor som har inträffat t, ex, då en lastbUmed släp kommit från en skogsbilväg och velat köra ut med en vänstersväng. 1ett exempel som jag vUl nämna bland flera blev släpvagnen stående tvärsövervägen. En mötande bUist trodde sig givetvis möta en enkel lastbil, då ingenannan belysning eller markering fanns. Han bländade av och körde rakt på, ochtvå människor dödades. Två bUar till hann bli inblandade med personskador somföljd. Här mäste skyddsförordningar följas upp och skärpas medkrav på sidoblinkers och liknande efter hela fordonet. Fordon med för bred last har en belyst skylt ovanförförarhytten som rapporterar detta. Även om är en laglig längd, skulle, som jag ser det, en effektiv varning uppnås med en skylt avliknande slag med beteckningen "långt fordon". Det är en viktigareupplysning för mötande trafikanter än firmanamnet, som finns där. Kravet på trafikkort för förande av lastfordon ochliknande borde enligt min uppfattning skärpas att gäUa också ganska småfirmabilar. Om jag är riktigt underrättad pågår en utredning, men förslagettycks dröja. Problemet med saltning och/eller dubbade däck uppehöll jagmig vid under en debatt föregående år. hänvisar jag tUl en motion i ämnetmed som första namn. Saltningen är ett stort problem för bUisternavintertid, i varje fall i vår del av landet. meddeladekommunikationsministern i ett svar i att saltningen skallfortsätta. Jag hoppas verkligen att detta inte kommer att medföra förbud motdubbade däck . Man har satt de två sakerna mot varandra, men somjag ser det är de dubbade däcken nödvändiga. Saltningen däremot hoppas jag blirföremål för omprövning. I den allt angelägnare debatten om vår miljö intar fråganom bilavgaserna en viktig plats. Det är sant att kraven skärps även där. Vi harnyligen fått läsa om en typ av avgasrenare som man uppfunnit i , trorjag det var. Den verkar emellertid skrymmande och är måhända inte vad vi harväntat på. Ett förslag jag skulle vilja ha mera aUmänt prövat är en avledningav dessa gaser pä så sätt att avgasrören förlängs och böjs uppåt. En hknelsemed en skorsten kanske kan göras. Vad vinner man då? Avgaserna strömmar ju utlitet längre upp. Jo, de som i första hand räddas från inandningen är barnen,och med tanke inte minst på aUa skolskjutsarna i detta land är barnen ensynnerligen stor och viktig grupp att värna om. Jag vUl allvarhgt bekommunikationsministern och de myndigheter som kan beröras härav att ta dettaförslag till prövning. Låt mig utöver detta ta i anspråkför att litet beröra det trafUcpohtiska området. Såsom hert iGöteborg anmärkte bör vi inte vid det här tUlfället ta upp de särskUda frågorsom de föregående talarna har utvecklat. Det skulle i en del fall föregripa utskottsdebatten,och vi får också här i kammaren möjlighet att senare Nr 16 återkomma i despeciella fallen. När jag läser propositionen finner också jag några områdendär jag kunde önska ökade resurser, som emellertid det ekonomiska läget nu integer utrymme för. Men på trafUcpolitikens område finns ändå en hel del som mankan se posUivt på. Det gäller t. ex, det förhållandet som också omnämnde att vid förra vårsessionen enighet nåddes, åtminstone blandett flertal, om trafUcpolitiken, Detta innebar bl, a, att man kunde ansluta sigtill de grundläggande värderingar som trafikpolitiken bygger på. Jag tänkerexempelvis på målet att ge trafikapparaten en samhällsekonomiskt riktigutformning eller, med andra ord, att få den erforderliga trafikservicen tilllägsta möjliga kostnader för samhäUet, Det gäUer målet att olika trafikgrenarskaU lämna sina bidrag i transportarbetet efter sina naturliga förutsättningar;det gäller strävan att låta trafikpolitiken samspela med närings- ochregionalpolitiken osv. Man var också enig om att följa tillämpningen avtrafikpolitUcen mycket noga, så att den verkade i rätt riktning. 1 det sammanhanget fick trafikpolitiska delegationen envUctig uppgift, nämligen att med förstärkt parlamentariskt inslag följautvecklingen på transportmarknaden och verksamheten inom olika trafikpolitisktbetydelsefulla utredningar. Delegationen fick vidare i uppgift att efter handbedöma behovet av ytterligare utvecklingsinsatser och i förekommande fallföreslå åtgärder som kan visa sig lämphga. Något annat som jag tycker att man kan notera medtillfredsställelse är den regionala trafikplanering som har satts i gång.Jag förstår att det här ar fråga om en mycket krävande uppgift. Den äremellertid - som jag ser det mycket angelägen. Man måste på det sättet iolika delar av landet få en bättre överbUck över transportbehov ochtransportresurser, och man måste också få bättre möjligheter att bedöma hurangelägna transportbehov bäst skall tillgodoses. Sedan tror jag att regeringenhandlat klokt dä den förklarat att den kommer att iaktta återhållsamhet medjärnvägsnedläggningar planeringen pågår. Det innebär intekonflikt med trafikpolitiken, men det innebär att man tar en andhämtningspaus iavvaktan på att få fram ett förbättrat underlag för det fortsattatrafikpolitiska handlandet. HertWIJKMAN (m): Alltsedan det s. k. PUKÄS-systemet genomfördes i värt landhar kritiken varit hård. Det har i första hand varit studenterna och lärarnavid universiteten som har klagat, dvs. de som har varit utsatta förutbUdningsteoretikernas skrivbordskonstruktioner. harkritiken varit skarp även här i , och denna kritik har resulterat iflera motioner till årets riksdag, som alla kräver förändringar i PUKÄS-systemet. Frän moderata samlingspartiet föreligger en motion medkrav om genomgripande förändringar. Vad vi i första hand kritiserar äravstäng-ningsbestämmelserna. Den s. k. utspärrningen har inte fyllt någonvettig funktion under de som systemet har funnits. Inte ens 100studenter har berörts av avstängningsbeslut, och på flera håll i den 3 febmari 1972 Stockholmexempelvis - har inte en enda student spärrats ut. Beror det nu på attgenomströmningen - dvs. studieresultaten - har blivit bättre än väntat? Svaret,fru talman, är tyvärr nej. Studieresultaten har i själva verket varit mycketdåliga, långt sämre än de generella målsättningar som sattes upp vid införandetav reformen . Varför har vi dä kvar avstängningsbestämmelserna? Det ärtusentals studenter, lärare och andra intresserade som stäUer sig den frågan.Avstängningsbyråkratin kostar avsevärda pengar och innebär dessutomatt studievägledarna tvingas syssla en stor del av sin tid medavstängningskontroll i stäUet för att bedriva en effektiv uppsökandestudievägledning. Kritiken mot utspärrningen är entydig. Den kommer frånpraktiskt taget aUa som på något sätt är inblandade i universitetsutbildningen.Typiskt är att samtliga rektorsämbeten vid uppföljningen av två årserfarenheter av systemet var negativa till avstängningen. Det är bararegeringen och det närmast ansvariga statsrådet, , som inte harreagerat. har gäng på gång fått frågan vUken funktion avstängningenfyller, men svaret har åtminstone jag inte blivit klokare av. Det verkarnärmast som om argumentet för utspärrningen skulle vara, att självaförekomsten avskräcker en del studenter från att börja på universitet. Jagtrodde annars att det var socialdemokraternas mening att på alla sätt stimulerafolk att gå till högre studier, men här finns tydligen plats för fieratolkningar. En annan fråga som vi kritiserar är konstruktionen med defasta utbUdningslinjerna. Vi finner systemet felaktigt. De flesta av de fastahnjerna leder till lärarbanan, men av dem som utbildar sig är det ytterligt fåsom kan få jobb som lärare. Vi anser att det är fel att konstruera fastalinjer, som inte ger verklig valmöjlighet, dvs. erbjuder flera alternativ för arbetenpå den breda arbetsmarknaden. Vi anser vidare att det är galet att linjerna ärfasta, när inte ens hälften av dem som utbildas i systemet kommer att kunna fåjobb som svarar mot deras utbildningskombination. Därför viU vi och det harvi också krävt i motion att de UtbUdningshnjer som finns skall blirekommenderande. En tredje fråga, som man måste ta upp i detta sammanhangoch som hänger intimt samman med linjesystemet, är kontakterna mellan universitetenoch avnämarna. De är alltför bristfälliga . Näringslivet ochmyndigheterna, som skall använda sig av de akademiker som utbildas,måste närmas till utbildningen. Nya och mera arbetsmarknads-anpassadeutbildningsvägar måste byggas upp. Annars är det stor risk för att debegynnande problem att få arbeten, som har drabbat de senaste årens akademUcer,kommer att kraftigt förvärras. Det vore att grovt misshushålla med samhälletsresurser, och det skulle vara en vansinnig politUc gentemot aUa dem som offrarkanske av sitt liv tiU utbildning. Ytterligare ett problem gäller utbildningens kvalitet. Närnu studietakten har visat sig vara betydligt långsammare än vad somförväntades, är det uppenbart att ansvariga politiker och myndigheter tänkerförsöka rätta till detta genom att ändra på kursplaner och sänka fordringarna.Det är en pohtik som vi inte kan acceptera. Målet bör vara attförbättra utbildningens kvahtet, dvs. ge studenterna mera och fylligare kunskaper.Undersökningar som har gjorts visar att utvecklingen håller på att gå i motsattriktning. Kunskapsnivån hos dagens akademiker tenderar att sjunka, och det ären allvarlig utveckling. Vi kräver nu en översyn av utbUdningshnjer ochUtbUdningens organisation med syftet att förbättra undervisningen för att kunnauppfylla kvalitetskravet. Hur har då statsrådet reagerat på de krav somställts om en föräildring av PUKÄS-systemet? Ja, inte precis i en anda av attsöka lösa problemen i samverkan flera tidningsintervjuer ger tyvärt detfelaktiga intrycket. har aviserat en skärpning av systemet i vadgäller både avstängningen och linjeuppbyggnaden. Statsrådet har antytt att detkanske blir nödvändigt att gå över till en ordning som liknar det ursprungligas. k. UKAS-förslaget, där styrningen frän samhället var ännu hårdare.