prot · FV09126 · 1972-12-31 00:00:00 — betänkandetnr 24 röstarja, den det ejvill röstar nej. Vinner nej har kammaren bifallit reservationen av fruKristensson m. fl. Vid omröstning genom uppresningförklarades flertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-piopositionen. Dåfru begärde rösträkning verkställdes votering medomröstningsapparat. Denna omröstning gav följande resultat: § 10 Svensk straffrätts tillämpning på utomlands begångna brott, m, m. Föredrogs justitieutskottets betänkande nr 26 i anledningav Kungl. Maj:ts i propositionen 1972:98 upptagna förslag till lag omändring i , m. m, (ang, svensk straffrätts tillämplighet i rummet, m, m,) jämtemotion. Genom en den 26 aprU 1972dagtecknad proposition, 1972:98, hade Kungl. Maj:t, under åberopande av utdragav statsrådsprotokollet över justitieärenden och lagrådets protokoll,föreslagit att dels antai propositionen framlagda förslag till 1) lag ominternationellt samarbete rörande verkstäUighet av brottmålsdom, 2) lag om ändringi utlänningslagen (1954:193), 3) lag om ändringi , 4) lag om ändringi lagen (1971:965) om straff för trafikbrott som begåtts utomlands, 5) lag om ändringi lagen (1966:78) om förbud i vissa fall mot rundradiosändning på öppna havet, 6) lag om ändringi lagen (1966:314) om kontinentalsockeln, 7) lag om ändringi lagen (1971:176) om vissa internationella sanktioner, dels godkänna den i undertecknadeeuropeiska konventionen om brottsmålsdoms internationella rättsverkningar medförbehåll mot avdelning 1 i del 111 av konventionen, dels såvitt bestämmelsernai denna avdelning innebar hinder mot lagföring i för brott, för vilketdet lindrigaste straff som var stadgat i svensk lag var fängelse i fyra åreller däröver, dels såvitt dessa bestämmelser innebar hinder mot verkställigheti av här i landet ådömd eller ålagd påföljd för brott, samt medförklaring enligt artiklarna 15.3, 19.2 och 64.3. antog under vårsessionen (JuU 1972:16, rskr1972:233) de under 1) och 2) angivna förslagen saml godkände den europeiskakonventionen om brottmålsdoms internationella rättsverkningar med förbehåll motavdelning 1 i del III av konventionen och med förklaring enligt artiklarna15.3, 19.2 och 64.3. Behandhngen av övriga lagförslag uppsköts tillhöstsessionen. I den del propositionen inte sakbehandlats av riksdageninnehöll den främst förslag till ändrade regler i för svenskstraffrätts tillämplighet i fråga om brott som begåtts utomlands. a. hadeföreslagits införandet av en allmän regel om krav på dubbel straffbarhet,vilket innebar att gärning begången utomlands med endast vissa angivna undantagmåste vara straffbar också enligt gärningsortens lag för att kunna bestraffas iSverige. Vidare hade föreslagits att utländsk brottmålsdom i viss utsträckningskulle vara hinder för ny rättegång här i landet om ansvar för samma gärning. Svensk straffrätts tillämpning på utomlands begångnabrott, m. m. I detta sammanhang hade behandlats motionen 1972:1706 avherrar () och Polstam (c) vari hemstäUts att skulle avslåförslaget till ändring av 2 kap. 2 och 3 §§ till den del etttillträde till konvention inte nödvändiggjorde en ändring. Svensk straffrätts tillämpning pä utomlands begångnabrott, m. m. A. att med avslag på motionen 1972:1706 skulleanta 2 kap. 2 och 3 §§ i det genom propositionen 1972:98 framlagda förslaget till lag om ändring i , B. att skulle anta förslaget till lag omändring i i övrigt utom såvitt avsåg ikraftträdandebestämmelsen, C. att för sin del skulle anta förslaget tilllag om ändring i lagen (1971 965) om straff för trafikbrott som begåtts utomlands med av utskottet angiven lydelse, D. attriksdagen skulle anta förslagen till 1) lag om ändringi lagen (1966:78) om förbud i vissa fall mot rundradiosändning på öppna havet, 2) lag om ändringi lagen (1966:314) om kontinentalsockeln, 3) lag orn ändringi lagen (1971:176) om vissa internationella sanktioner, samtligautom såvitt avsåg ikraftträdandebestämmelserna, E. att för sin del skulle anta enikraftträdandebestämmelse för förslaget till lag om ändring i och för ettvart av de under punkten D i hemställan upptagna lagförslagen med av utskottet angiven lydelse, F. att med ändring av ställningstagandet den29 såvitt gällde förbehåll mot avdelning 1 i del III av den europeiska konventionen om brottmålsdoms internationella rättsverkan uttalade att vid tillträde till konventionen förbehåll gjordes mot avdelning 1 i del III i konventionen, dels såvitt bestämmelserna i denna avdelning innebar hinder mot lagföring i för brott, för vilket det hndrigaste straff som var stadgat i svensk lag var fängelse i :eller däröver, dels såvitt dessa bestämmelser innebar hinder mot verkställighet i av här i landet ådömd eller ålagd påföljd för brott, samt att förklaring avgavs enligt artiklarna 15.3, 19.2 och 64.3. Reservation hade avgivits av fruKristensson (m) samt herrar (), i (c). iLjusdal (fp). Polstam (c), Schött (m) och Framsson (c), som ansett attutskottet under A bort hemställa, att i anledning av propositionen 1972:98 ochmotionen 1972:1706 dels skulle anta 2 kap. 2 och 3 §§ i det genompropositionen framlagda förslaget till lag om ändring i , dels gav Kungl. Maj:t till kännavad reservanterna anfört om förnyade överväganden och förslag till lagstiftningi fråga om svensk straffrätts tillämpning på utomlands begångna brott. HerrPOLSTAM (c): Det ärende som vi nu skall behandla gäUer bl. a. ettförslag till ändring i 2 kap. . Jag skall helt kort beröra 2 och 3§§ i detta kapitel. De handlar om när man skall döma efter svensk lag och vidsvensk domstol för brott som begåtts utom . Det gäller svenska medborgare som begått brott i utlandet,och det gäller utlänningar som efter begånget brott i utlandet blivitsvenska medborgareeUer tagit hemvist i . Det gäller också medborgare i de övriga nordiskaländerna om de vistas här. har kravet på dubbel straffbarhet inte gällt. Om enligt förslaget gärningen inte är straffbar på den plats eller i det landdär den begåtts, men väl i vårt land, så är den också här med vissa undantagfri från ansvar. Ett sådant undantag är om det lindrigaste straffet för brottetenligt svensk lag är fängelse i fyra är eller däröver. Då kan fallet under allaomständigheter tas upp vid svensk domstol, och ansvaret kan utdömas här. I motionen 1706 har och jag påpekat att kravetpå dubbel straffbarhet kan medföra betydande svårigheter, vUka inte står irimlig proportion till de principiella fördelar som möjligen kan vinnas. a.har vi framhållit svårigheterna när det gäller att få fram vilken lag som i ettspeciellt ärende gäller pä gärningsorten och hur den lagen skall tolkas utifrånhelt andra rättssystem än vårt. Inte minst tidsfaktorn kan vara besvärande,särskilt vid eventuella frihetsberövanden. Vi har i en gemensam borgerlig reservation pekat på fleraexempel där vår lagstiftning kommer att stå mer eller mindre maktlös på grundav kravet på dubbel straffbarhet. Övergrepp mot barn eller egenmäktighet motbarn är bara ett sådant exempel. Klackenberg har i ett särskiltyttrande uppmärksammat de här problemen. Han anser att frågan inte är allsidigtutredd. Han säger bl. a. att det skulle vara ett överraskande avsteg frångängse lagstiftningsmetodik om dessa ändringar skulle genomföras utan deingående överväganden som eljest är brukliga vid utformningen av grundläggandestadganden i . gäller det emellertid det internationella samarbetet,och i det läget vill vi reservanter inte hindra att man i för inen huvudregel om krav på dubbel straffbarhet för lagföring i avutomlands begångna brott. Men vi vill att möjligheterna att undvika ellermildra konsekvenserna av de föreslagna ändringarna i 2 och 3 §§ ytterligareövervägs. Dessa överväganden, anser vi, bör kunna göras av regeringen. Med detta, herr talman, ber jag att få yrka bifall tillden av m. fl. avgivna reservationen, som således inte innebärett avslag på propositionen. Svensk straffrätts tillämpning pä utomlands begångnabrott, m. m. HerrLARFORS(s); Under vårsessionen godkände riksdagenden europeiska konventionen om brottmålsdoms internationella rättsverkningaroch antog som följd av detta vissa i propositionen 98 föreslagna lagändringar.Vissa andra i samma proposition föreslagna lagändringar uppsköts tillhöstsessionen, och det är därför som vi i kammaren på nytt behandlarpropositionen 98. Förklaringen till att propositionen har uppdelats så attden blev föremål för behandling i kammaren i två avsnitt, vilka handläggs varför sig , är att justitieutskottet enhälligt ansåg attbeslut om tillträde till konventionen var synnerligen brådskande. Såblev också beslut. TiU höstsessionen uppsköts emellertid också en av herrarErnulf och Polstam väckt motion vari hemställes att avslår förslagetom Svensk straffrätts tillämpning pä utomlands begångnabrott, m. m. ändring av2 kap, 2 och 3 §§ . 1 motionen anmäler motionärerna farhågor för praktiskasvårigheter att tillämpa den ändrade lagen. Det är ingalunda lätt att bedöma defrågekomplex som aktuaUseras genom de i propositionen 98 föreslagnalagändringarna det erkänner jag gärna. Utskottet har därför efter ingående behandhng av ärendetsökt att i sitt betänkande ge en redovisning av olika synpunkter ochbedömningar, och jag vill inte trötta kammaren med att upprepa vad som anförtsi utskottets betänkande, utan jag skall bara hänvisa till det. En reservation har dock avgivits i ärendet av av fruKristensson m, fl. i anslutning till herrar och Polstams av migtidigare omnämnda motion. Reservationen berör utskottets hemstäUan underpunkten A. Reservanterna, föreslår som nämnde liksom utskottsmajoritetenatt godkänner det framlagda förslaget tUl ändring av 2 kap. 2 och 3§§ och att därutöver skall ge Kungl. Maj:t till kännavad som anförts i reservationen. Vad har då reservanterna sagt som skiljer sig frånutskottsmajoritetens uttalande? Ja, man redovisar sina synpunkter på vissabrott begångna av svenskar på tillfälligt besök i utlandet, t. ex.narkotikalangning och brott av svenskar i utlandstjänst, såsom industrispionageoch förskingring. Jag erkänner att det här rör sig om i vissa fall svåraavkfägningar. Men man får inte bara, som , tona fram debesvärligheter som kan uppkomma. Man måste också uppmärksamma det som ärpositivt i lagförslaget. I vårt grannland t. ex. har man sedan längehaft sådana regler om dubbel straffbarhet som föreslås i propositionen 98, ochnågra negativa erfarenheter av dessa regler har, såvitt jag vet, inte anmältsfrån . Reservanternaskriver också följande; "Invändningar av angivet slag har enligt utskottetsmening inte den tyngd att de i ett skede då det internationella samarbetet påstraffrättens område intensifierats i syfte att nå en bättre internationellharmonisering av straffbestämmelserna bör hindra att med den svenskastraffrätten införlivas en huvudregel om krav på dubbel straffbarhet förlagföring i av utomlands begångna brott." Som jag uppfattat saken är reservanterna inte heltövertygade av sin egen argumentering. De har nämligen hamnat i den situationen,att somi de tillstyrker bifall till propositionen begär de övervägandeninom Kungl. Maj:ts kansh i syfte att mildra vissa konsekvenser av de föreslagnalagändringarna. Reservanterna vill också ha ett förnyat remissförfarande. Deslutar sålunda med att yrka bifall tiU propositionen, som de förordaratt frågan om svensk straffrätts tillämpning på utomlands begångna brott blirföremål för fömyade överväganden inom Kungl. Maj:ts kansh samt att förslag tilllagstiftning därefter föreläggs vårriksdag. Jag är ledsen över att här behöva säga till de av minautskottskolleger som står för reservationen att jag har svårt att hänga med idenna argumentation och de här önskemålen. Själv tycker jag att skUlnaden i sakmellan utskottsmajoriteten och reservanterna är mycket liten. Vad som sagts ireservationen borde likaväl ha kunnat vara ett debattinlägg i kammareneUer ett särskUt yttrande. Så liten är skillnaden. När reservanterna trots sitttiUstyrkande av propositionen begär ett nytt förslag från Kungl. Maj:ts kansUtill vårriksdagen 1973 samt att detta förslag bör föregås av ett kompletteranderemissförfarande, så böfiar man faktiskt undra hur det skaU kunna gå till. Vihar ju ändå den näst . Med anledning av reservanternas önskningar om ettkompletterande remissförfarande vill jag påminna om att det sedvanligaremissförfarandet har tillämpats även i detta fall innan propositionen ladesfram. Remissvaren är i stort sett redovisade i propositionen. Jag kan somexempel bara erinra om att varken domareföreningen eller riksåklagaren haranfört några avgörande betänkligheter mot förslaget. RÅ har för sin del varitmycket positiv och anför i sitt yttrande bl. a. följande: "Det är med stor tillfredsställelse som jag hälsarförslaget att kravet på dubbel straffbarhet och principen 'ne bis in idem'skall få generell giltighet. Den svenska straffrättens nuvarande ståndpunkt ärett uttryck för nationeU suveränitet som illa harmoniserar med nutidakriminal-politiskt betraktelsesätt. De undantag som föreslås får anses rimligaoch ger inte anledning till erinran från min sida." Även lagrådet har, som nämnde, ställt sigpositivt tiU det framlagda lagförslaget. Endast en ledamot har haft vissaerinringar av i stort sett samma art som herrar och tagit upp isin motion. Det berörde också i sitt tidigare inlägg. Såvitt jag kan finna är förslaget tiU ändring av 2 kap. 2och 3 §§ nu väl penetrerat. Behandhngen av motionärernas förslagom avslag har resulterat i en reservation, vari det yrkas bifall till detföreliggande förslaget tUl ändring av men med ett påhäng om att getill känna vad som anförts i reservationen. Utskottsmajoriteten yrkar för sindel att måtte anta propositionen, dock med ändring av tidpunkten förikraftträdandet. Jag yrkar bifall till utskottets hemställan. Svensk straffrätts tillämpning pä utomlands begångnabrott, m. m. () kort genmäle: Det är alldeles riktigt att jag tagit fram denegativa synpunkterna. De positiva har vi mer eller mindre anslutit oss till.Men jag vill poängtera att detta är en mycket svär fråga att ta ställning till.Det är det som är anledningen till att skillnaden mellan utskottets huvudskrivningoch reservationen är så liten. Jag tror att det hade varitväsentligt att få undersöka den här frågan Utet bättre remissvägen. HerrLarfors måste ändå medge att frågan inte penetrerats på ett riktigt sätt remissvägen.Det framhålls också i det särskilda yttrandet av . HerrLARFORS (s) kort genmäle: Jag erkänner gärna att detta är en mycketsvår fråga. Men jag har för min del funnit att man väl förberett ärendet. Detär inte bara så att vi nu hastigt har fått en proposition framlagd i ärendet.Vi har haft god tid på oss att tänka över propositionens innehåll. Jag villockså erinra om att vi tidigare i kammaren, även i den gamla , haft Svensk straffrätts tillämpning på utomlands begångnabrott, m. m. debatter idessa frågor. Jag tror knappast att man kan vinna så värst mycket på attha en ny remissomgång. De remissvar som jag har läst igenom talar om en i stortsett positiv inställning till föreliggande förslag. Det är naturligt att man i en sådan här fråga hyser eneller annan betänklighet. Men om jag får förenkla det hela skulle jag viljasäga så här: Det är väsentligt att svensk man eller kvinna som har tjänstutomlands ett visst antal år kan veta om det är lagen i det land där han ellerhon vistas som gäller eller om det är svensk lag. Man vinner mycket i klarhetom man antar propositionen och lagförslaget . HerrERNULF (fp): De regler som bestämmer när svensk domstol kan döma förbrott som har begåtts utomlands är, som har framhållits i debatten, tekniskt settmycket invecklade. Den som vill förvissa sig om det kan läsa såväl de nugällande reglerna som de regler som föreslås i propositionen. Jag tror att densom gör det skaU hålla med mig. Jag skall därför inte i onödan trötta kammarenmed att i detalj gå in på alla regler och undantag som gäller och som föreslås,utan jag skall försöka ta upp ett par konkreta frågor. Först och främst är det väl klart att de regler vi nu harger mycket långtgående möjligheter att åtala i för brott som harbegåtts i ett annat land. Det gäller då brott begångna av svensk medborgareutomlands eller av utländsk medborgare mot en svensk medborgare eller mot ettsvenskt intresse. VisserUgen finns det begränsningar, t. ex. att man urskälighetssynpunkt skall pröva om åtal skall väckas. Jag tror att vi iutskottet var eniga om att den ökade internationella samfärdseln och detbegynnande arbetet på internationell harmonisering av lagstiftningen gör detönskvärt att man får den huvudregel som föreslås i propositionen, nämhgen attom en gärning begås utanför så skall åtal kunna väckas för den iSverige bara om den är straffbar både enligt vår lag och enligt den lag somgällde på gärningsorten. Dessutom bör det vara fråga om en gärning som begåttsav en svensk medborgare eller som riktats mot svenskt intresse. påpekade att den som bott länge i ett landbör kunna rätta sig efter de lagar som där gäller och inte riskera att bliåtalad häri och enligt svensk lag för en gärning som han begått i detland där han stadigvarande bor. Det är vi väl alla överens om. Men när detgäller en person som tUlfälligt besöker ett främmande land är det väl tveksamtom han plötsligt bör bli fri från svenska lagar. Om 120 svenskar gör encharterresa till ett främmande land och där tar in på hotell ochdet blir bråk mellan svenskarna, förekommer narkotikalangning inomsvenskgruppen eller man gör sig skyldig till förföljelse mot någon isvenskgruppen som är av annan ras, frågar jag mig varför vederbörandegärningsman plötshgt skall bli fri från straff för den händelse gärningsortenslag inte stadgar något straff för gärningen. Jag tycker nog att man i propositionen litet närmare kundeha utvecklat de här två ganska skilda fallen; å ena sidan den svenskemedborgaren som bor länge i utlandet och som bör kunna rätta sig efter reglernadär och vara trygg i förvissningen att han följer det främmande landets lagaroch förordningar och å andra sidan ett svenskt resesällskap på tillfäUigt besöki utlandet. I det sistnämnda fallet bör väl ändå svenska lagar och förordningargälla - och givetvis även värdlandets lagar. Den föreslagna lagstiftningen innehåller en rad undantag,inte särskilt lättolkade. Det är riktigt som säger attutskottsmajoriteten och reservanterna i huvudsak är eniga. Men reservanternaanser att de undantag från huvudregeln som föreslås i propositionen inte täckeralla de fall där det är stötande att svensk rätt inte skall kunna tillämpas. Vihar i reservationen pekat på ett par sådana fall. Antag, , att ettsvenskt resesällskap befinner sig i ett främmande land, därnarkotikalangning inte är straffbelagd eller straffas mycket milt och att endeltagare i resan säljer narkotika till andra i resesäUskapet kanske tillungdomar som förut inte använt narkotika men som på det sättet dras in inarkotikabruk. återvänder man till . Enligt 'mening skall denna narkotikalangare inte kunna straffas därför att brottetskett på en sällskapsresa utanför . Jag tycker inte att det är rimligt.Narkotikalangning är ett så allvarUgt brott att vi bör ingripa, även om brottetsker på en säUskapsresa till ett land där narkotikalangning är tillåten ellerbetraktas som ett mycket milt brott. Vi har även pekat på andra fall. I ett vårdnadsmältillerkänns en svensk moder av svensk domstol vårdnaden av barnet, men vid etttillfälligt besök i utlandet behåUer fadern barnet, lämnar det till släktingaroch far tillbaka till . Vi betraktar det som ett allvarligt brott att pädet sättet ta barnet ifrån den av föräldrarna som domstol tillerkänt vårdnaden.Men denne man skuUe aUtså inte kunna straffas, om brottet inte är straffbelagti det främmande landet något som faktiskt kan vara fallet. Jag trodde ett slag i utskottet att vi skulle bli överensom att denna proposition hade tillkommit i något för stor hast och skulle måväl av en översyn. Men den översynen ville alltså majoriteten inte vara med om,och därför blev vi tvungna att reservera oss. Att bara i ett särskUt yttrandetala om narkotikalangningens vådor, tyckte vi var en litet för mUd åtgärd. Jag håller helt med om att regeringen intekan bli klar till , om skulle rösta för reservationen. Dåfick man väl begära någon förlängning av tiden för ikraftträdandet. Men det därär en teknisk detalj som går att ordna. Ja, herr talman, vi har alltså varit ense i utskottet ihuvudfrågan. Men för att undvika det stötande resultat som propositionen kan geanledning till vill vi reservanter tvätta bort de skönhetsfläckar sompropositionen innehåller. Därför yrkar jag bifall tiU reservationen. Svensk straffrätts tiUämpning på utomlands begångnabrott, m. m. HerrLARFORS (s): På den direkta fråga som ställdetill mig vill jag försöka ge ett svar. Lika litet som eller någon annan vill jagförsvara narkotikalangning. Det vill inte heller mina kamrater inom utskottetsmajoritet. Men om det nu skulle vara så som beskriver det, att Svensk straffrätts tillämpning pä utomlands begångnabrott, m. m. man på ensällskapsresa ute i världen har en reseledare som ägnar sig åtnarkotikalangning, ifrågasätter jag om man kan komma åt problemet genom attgöra den langningen straffbar enhgt svensk lag. Om den inte är straffbar i detland man befinner sig i, lär det vara mycket enkelt att få någon annan som istället för reseledaren utför langarens mycket osnygga och fula uppdrag. Jag menar med andra ord att det är mycket enkelt attkringgå förslag. Skulle reseledaren vara mera avancerad, är detväl också sannolikt - nu citerar jag något som vi talade om i utskottet attvederbörande också skulle göra sig skyldig till samma brottslighet när hankommer hem till . Han bhr då dömd här enligt svensk lag. Om man antar en lag av detta slag kan det givetvis blivissa bekymmer med den. Men det kanske blev ännu större bekymmer om man skulletillämpa svensk lag för brott, begångna utomlands av svenskar under tillfäUigaresor där. Det måste nämligen finnas en ordentlig polisutredning, somåklagaren kan basera sitt åtal på, en utredning som kanske inte är så enkel altåstadkomma. Jag kan ta ett annat exempel. Det förekom i den gamlariksdagen en interpellationsdebatt jag tror det var 1965 - när med dåvarande justitieministern om de abortresor som skeddetill . I var dessa aborter straffbara, i tydligen inte. Jagkommer då tUl frågan: Hur skall man bedöma sådana fall? Även om vissa delar av detta förslag inte är fulländade,är det dock så pass bra att vi utan att vara oroUga vågar anta detsamma. HerrERNULF (fp): ' rekommendation att så att säga sväljanarkotikalangningen på sällskapsresor utomlands i förtröstan på att langarenskall fortsätta med sin hantering i och dä bli fast tycker jag faktisktinte är en godtagbar lösning på ett allvarligt problem. Jag vill tillägga attdet inte nödvändigtvis behöver vara reseledaren som langar. Ingen skugga måfalla över reseledarna. Det kan ju vara en deltagare. Såsom ett andra skäl anförde att langarenkanske uppträdde genom bulvan, och då kunde man inte komma åt honom. Ja, detvar en listig metod som skulle kunna användas också i , men lyckligtvishar pohsen trots sina bristande resurser ändå möjlighet att komma åt dem sombegår brott genom bulvaner. Att det skuUe vara någon anledning till att intestraffa narkotikalangning på sällskapsresor tycker jag inte. Jag är litet besviken, herr talman, över att så lätt på en så allvarlig fråga som narkotikalangningen. SärskUt på ensällskapsresa kan stämningen vara sådan att risken är mycket stor för att desom förut inte har använt narkotika dras in i narkotikabruket. Varför skuUe man inte kunna göra ytterligare en htenjustering i huvudregeln, utöver de ändringar som regeringen föreslår, för attundvika detta resultat? Är inte detta att visa överdriven lojalitet motpropositionen, ? HerrLARFORS (s): Jag vill påminna om att jagbörjade mitt genmäle med att tala om att jag såg lika allvarligt på dethär problemet som . Jag bedömer inte detta som några lätta lagöverträdelser,där vederbörande bereds tillfälle att komma undan, men jag tror att antaletfall är begränsat och att det är ytterst sällan som sådant här inträffar.