prot · FV0995 · 1972-12-31 00:00:00 — Den ekonomiska politiken, m. m. § 1 Justerades protokollet för den 23 innevarandemånad. § 2 Föredrogs och hänvisades till näringsutskotlet Kungl.Maj;ls skrivelse nr 102. § 3 Föredrogs och hänvisades till utrikesutskottetskrivelse från svenska delegation med överiämnande avberättelse för rådets tjugonde session. § 4 Den ekonomiska politiken, m. m. Fortsattes överiäggningen angåendefinansutskottets betänkande nr 25 samt skatteutskottets betänkanden nr 32 och33. Jag skall be att få börja med att på dennavårsessionens sista dag föredra ett citat som lyder; "Jag medgeroförbehållsamt, att en avgörande förutsättning för en god utveckling är, att viskapar utrymme för industrins och näringslivets utbyggande. Vi måste hela tidenförnya produktionslivet i teknisk och ekonomisk mening. Jag är fullt beredd attföreträda en politik med den inriktningen och det ställer många samvetskrav." Så uttryckte sig statsminister på Gumaeliusträffen iMalmö . Jag var själv näivarande och tillhörde för övrigt enpanel. Citatet är hämtat frän en bandinspelning som gjordes vid del tillfället. hölls ett företagarmöte i , som har blivitvida känt. Inför 400 företagare förklarade finansminister att hanför dagen inte hade några tankar på att höja arbetsgivaravgiften. Exakt eller gav regeringenoffentlighet åt sitt häpnadsväckande förslag atl fördubbla löneskatten.Oppositionen i skutteutskotlel hade vid det laget redan avvisat en höjning avmervärdeskatten till , såsom det föreslås i propositionen 95. I detläget log de socialdemokratisku utskottsledamöterna fuslu på en kommunistiskmotion som föreslår en höjning av löneskatten till . Dessa ledamötergick emellertid ett steg längre och föreslär nu en höjning av löneskutten . Skutteulskottet har således i belänkande nr 32 avstyrktmomshöjningen och har som enda förslag frånsett punktskattehöjningarna en fördubbling av löneskatten. Någon valsituation när det gäller höjd momseller höjd löneskatt har alltså inte förelegat för oss inom oppositionen. Den ekonomiska politiken, m. m. Dessutom är det angeläget att påpeka att propositionenssåväl som utskottets förslag innebär en höjning av det totala skattetrycket.Det föreliggande förslaget ökar statens nettoinkomster och bör inte minstdärför avslås. Det går inte att år höja skatterna på sätt som skett.Genom en sådan politik kommer vi aldrig till rätta med vårt folkhushållsalltmer försämrade affärer. 1 stället för skattehöjningar måste regering ochriksdag eftersträva att effektivisera och begränsa ökningen av den offentligasektorn, som uppgår till 5 av nationalinkomsten och tar ianspråk av det årliga tillskottet i nationalinkomsten. Jag ärinte ensam om att tro att detta åren av 1970-talets viktigasteekonomisk-politiska uppgifter. Men det är en fråga som bör diskuteras vid ettannat tillfälle. Det är inte överord att säga att vi inomindustri- och företagarvärlden är chockade över regeringens lättsinnigabollande med dessa allvariiga frågor. innan regeringenbestämde sig för alt fördubbla löneskatten framträdde både stats-ochfinansministern och lovade att föra en politik som skapar utrymme förindustrins och näringslivets utbyggnad och att inte höja löneskatten. De somlyssnade på bl. a. statsminister i gårdagens interpellationsdebatt kundeinte vid ett enda tillfälle finna att han hade några synpunkter eller förslagför att förbättra förutsättningarna för näringslivet i vårt land. Allt detta skapar en olust inte bara mot politiken somsådan utan även mot företagandet, vilket jag uppfattar som allvarligare på långsikt. 1 själva verket tror jag att det försämrade psykologiska klimat somuppstått inom praktiskt taget hela näringslivet kommer att bli till mycket storskada för hela vår ekonomi. Den misstämning som utbrett sig är särskiltpåtaglig i företag av släkt- och faniiljeföretagskaraktär. Som ordförande iSvenska företagares riksförbund (SFR) har jag haft dettvivelaktiga nöjet att ta del av det djupa missmod som en del småföretagareframfört till mig. Och trots delta har jag i denna fråga endast haft kontaktmed en liten del av dessa människor. Om det förelåg en misstämning tidigare och det vill jag påstå att del gjorde är jag ganska övertygad om att denna nuär mera utbredd och fastare rotad. Låt mig också begagna tillfället atl i detta sammanhangsäga atl hela taktikfrågan för mig och för många andra är tämligen ointressant.För mig är del slutliga resultatet av avgörande betydelse, och av denanledningen skulle jag hellre se att momsen höjdes än attlöneskatten höjdes - och delta av helt pragmatiska skäl. Jag ärnämligen övertygad om att den föreslagna höjningen av löneskatten är sämre förvår totala ekonomi än vad den tidigare föreslagna höjningen av mervärdeskattenskulle varu. Vid början av årets riksdag väcktes en motion omlöneskattens slopande tills vidare av inte mindre än 23 ledamöter från de treicke-socialistiska partierna. I motionen yrkades att en sådan åtgärd skullevidtagas med verkan . I kammardebatten den 16 marsframhöll jag att motionens genomförande brådskade av tvä skäl: dels på grund avden ihållande lågkonjunkturen, dels på grund av företugens bristande lönsamhet,med de konsekvenser detla har. Motionen avslogs, och det är med stor oro vi 23 motionärernu ser att den löneskatt som vi önskade temporärt avskaffa skaU fördubblas. Jagkan inte annat än beklaga alt regeringen och det socialdemokratiska partietframfört ett förslag att fördubbla löneskatten och även avser att genomdrivadelsamma. Resonemanget för en höjning av löneskatten inskränker sigtill totalt fyra meningar längst ned på s. 21 i skatteutskottets betänkande nr32. Detta vittnar om en häpnadsväckande nonchalans i sakfrågan, och någotunderlag i form av utredning av förslagets konsekvenser finns över huvud tagetinte att tillgå. Jag skall be att få försöka avhjälpa dennabrist genom att tillföra debatten några fakta. Låt mig då börja med en avbetänkandets åberopade fyra meningar, där det står att höjningen av löneskatteninte bör överbetonas mot bakgrund av att - som det heter -industriinvesteringarnaökat avsevärt. Eftersom det inte anges i förhållande till vad investeringarnahar ökat, är ett sådant uttalande tämligen innehållslöst. Sakförhållandet är att investeringurna ökade för helaindustrisektorn med totalt , under åren1961-1968 låg investeringarna på oförändrad nivå och ökadeinvesteringarna totalt . Hur man kan anföra att investeringarna ökat kan jag inteförstå, eftersom dessa under större delen av låg på oförändrad nivå.Om utskottsmajoriteten hänvisar till tiden 1, vill jag påpeka attfinansplanens prognos för industrisektorn var . I självaverket ligger investeringsökningen på , och av denna siffrafaller en slor del på de statliga företagen liksom på miljöinvesteringar förhela sektorn. För privata industriföretag ligger iiivesteringsuppgången för år1971 vid . Härtill bör anmärkas att denna lågainvesteringsökning hos den privata industrin bärs upp av de störstaindustriföretagen. För förelag med mellan 50 och 200 anställda stagnerade ellerminskade investeringarna . Låt mig lill sist beträffande invesleringarnu sägu attlångtidsutredningen ansåg att en ökning av investeringarna för helaindustrisektorn på vur nödvändig och ungelägen. Inte ensdetta har vi alltså nått upp till. Att investeringarna för hela industrisektornfortfarande befinner sig på en alltför låg nivå tror jag alla är överens om,och jug vill rekommendera utskottsmajoriteten att litet bättre studera dessafrågor. Vilka konsekvenser har då höjningen av löneskatten? Det ärväl den fråga som vi i dug ställer oss. Eftersom åtgärden försämrar förelagenslönsamhet, kan man förvänta alt investeringarna inom näringslivel minskar med 7procent, enligt vissu utredningar som gjorts på industri-håll. Vidare tordepriserna öka i den del av konsumentprisindex som omfattarvaror, och sänkningen uv bruttovinsten blir för hela näringslivet 1,5miljurder, givetvis under förutsättningen att företagen inte vidtarkompenserunde åtgärder genom sysselsättning, produktion etc. Då kun manställu ylterllgure en fråga; Vilka effekter har höjningen av Den ekonomiska politiken, m. m. Nr 95 löneskatten på sysselsättningen? Om vi betraktar höjningen av urbets- Onsdasenden givaravgiften som en löneökning -det måste vi göra som företagare - 31 mai1972 °'' företagen kompenserar detta genom personalinskränkningar, blir resultateten minskning av sysselsättningen i industrin i arbetstimmar räknat, eUer med omkring 22 000 personer. ' ' givetvis - jag vill tillstå det - en teoretisk modell men som sådan av intresse.Om sysselsättningsläget förbättras reduceras den För verkstadsindustrins del skulle höjningen av löneskatten innebära att sysselsättningen minskar med 8 000 1 debatten i går sades det från regeringens sida vid etlpar tillfällen att företagsbeskattningen i EEC-länderna är högre än i Sverige.I en del av dessa länder är det på det sättet. Men herrar och bort all göra ett viktigt tillägg, nämligen att i de länderna har manockså betydligt lägre löner. Tror inte herrarna att de anställda i vårt landskulle föredra en möjlighet att ta ut högre löner hellre än att företagen skallbelastas med högre skatter? I praktiken måste ju utrymmet för löneförbättringaråt de anställda bli mindre om företagen belastas med en löneskatt. Detförhåller sig bara på det sättet. Jag skall nu be att få säga några ord om justverkstadsindustrin - vilken ju är av mycket stor betydelse för vårt landsekonomi - som exempel på löneskattens praktiska konsekvenser för en bransch somhelhet. lönsamhet före skatter motsvarade år 1970 imedeltal av omsättningen. Denna lönsamhet låg högre än för flertalet andra industrigrenar. Den nu föreslagna fördubblingen av löneskallen innebär en minskning av vinsten före skatt med . Dettu betyder att ökningen av löneskatten får till följd att lönsamheten minskar . undersökning fanns 202 förelag med 273 5 00anställda. Av dessa gick 46 eller med förlust. I dessaförlustföretug funns cu 44 000 anställda. Härutöver gav avföretagen ingen eller myckel dålig vinst. Sedan denna lönsamhelsundersökning gjordes, harlöneskatten ökats lill den 1 junuuri 1971. 1971 tyderockså på en ytterligare försämrad lönsamhet inom verkstads industrin som helhet. Om löneskatten höjs kommer således ytterligare ett stort antal anställda att få arbeta i företag, vilkas verksamhet ligger nära förlustgränsen eller börjar att gå med förlust på gmnd av de nya pålagorna. Vad jag förslår verkar skattehöjningen alltså dubbelt negativt på sysselsättningen genom att dels stimulera företagen till personalinskränkningar, dels ge de företag som har dålig lönsamhet, ingen lönsamhet eller arbetar med ren förlust en ytterligare stöt som kan verka pådrivande pä ett nedläggningsbeslut. Jug skull,herr tulmun, uvslutning.svis efter att ha berört en så stor och viktigbransch för ekonomi .som verkstadsindustrin, med företag alltifrånVolvo, ,SEA, lill mindre förelag med varierande 6 produkter, övergå till att kortnämna hur löneskattehöjningen kommer att slå itvå mindre branscher som befinner sig i ett erkänt trängt läge, nämligen möbelindustrinoch den glasinduslrin, vilka hanteringar vi tidigare haft attdiskutera i denna kammare. För möbelbran.schen innebär den höjda löneskatten en klartförsämrad konkurrenskraft. Branschen har utlovats istöd , men tar staten igen hela 48miljoner kronor genom den fördubblade löneskatten. Den glasindustrinsom jag själv representerar erhåller ett exportstöd som uppgår lill i runt talen halv miljon kronor . Detta skall ställas mot det årliga belopp på 1,2till som staten kommer att ta igen på den föreslagnaökningen av löneskatten. Staten skulle alltså genom höjningen av löneskatten tatillbaka ungefär så mycket som den själv lämnar i exportstöd. Ja, herr talman, regeringens förslag atl fördubblalöneskatten är för mig och för inånga med mig en mycket stor besvikelse.Sveriges kostnadsläge är mycket högt, och kostnaden per arbetstimmei egentlig industri var dubbelt så stor i vårt land som i exempelvisEngland, och . Den extra belastning som denna skattehöjninginnebär kan för många företag och i många branscher vara rent förödande. Vår exporlkonkurrerande industri skulle inte kunna ta igenden ökade kostnaden genom höjda priser eftersom den måste rätta sig efter deutlandsproducerande företagens prissättning. Sak samma gäller för de varor somvi producerar och som här hemma konkurrerar med importerade produkter.Resultatet måste i stället bli en försämring av lönsamheten för vårexportindustri. Och det är mycket allvariigt eftersom minskade investeringarofta blir en direkt följd av en lönsamhetsförsämring. En ökad skatt på arbetskraft har även den negativaeffekten att den missgynnar vår export som importen ökar eftersom deninte berörs av skaltehöjningen. Av denna anledning är förslaget även ett direkthot mot vår handelsbalans och därigenom mot hela vår ekonomi. En höjning avmomsen skulle däremot drabba hemmaproducerade och importerade varor lika, ochexporten skulle inte missgynnas som är fallet. Det är därför min bestämdauppfattning att det är lämpligare att skuttebelägga konsumtion än produktion. Låt mig , herr talman, ställa en stilla frågatill regeringen, även om den inle såvitt jag ser är representerad i kammaren , vilket jag beklagar. Är det måhända inte alt tänka på endevalvering för vidkommande? Jag nöjer mig med att säga detta. Jag skulle dessutom vilja ställa en annan fråga, närmast riktadtill herr slatsminislem. I en intervju i sadeherr att höjningen av löneskatten är en sämre lösning för näringslivet änmomshöjningen. Eftersom näringslivet oförskyllt hamnat i detta läge, sadeslatsminislem vidare, skulle det kompenseras härför. Då jag liksom tusentalsandra företagare känner mig missmodig jag måste göra den ärligadeklarationen - nöjer jag mig emellertid med att låla frågan stanna i kammarensprotokoll. För hur skall jag kunna vela om detla ultulunde var allvarligare menat än de som fälldes på Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska poUtiken, m. m. Gumeehusträffenoch i och som jag inledde mitt inlägg med att citera? Jag har för avsikt att säga några ord om enfråga som bara perifert har berörts i den långa skattedebatten, ochdet är frågan om barnfamiljernas ekonomiska situation. Att finansministern är ointresserad av den frågan har vifått flera belägg för och att socialdemokraterna i skatteutskottet inte hellerär intresserade av den har vi nu sett på pränt. Ändå vågar jag påstå attbarnfamiljerna i dagens är de som har det mest ekonomiskt besvärandeoch som lider mest av de ständiga prisökningarna. Vi har fått den tragiskasituationen att aUt fler för sin försörjning måste lita tUl socialbidrag. I densenaste socialhjälpsstalistiken ser vi att antalet barnfamiljer som måsteanvända socialhjälp var 64 1969 men steg till 75 1970.Förklaringen till detta är ganska enkel; Det är omöjligt förbarnfamiljerna att med inkomstökningar förbättra sin ekonomiska situation,vilket ju i och för sig är ganska uppseendeväckande. Jag har ett par exempel, herr talman, som visarsociallönesystemels effekter i vår huvudstad. En fyrbarnsfamilj i med hemmamake har sammadisponibla inkomst antingen årsinkomsten är eller 40 000 kronor.Det spelar alltså ingen roll om bruttoinkomsten är eller 40 000kronor - man har samma disponibla inkomst. En tvåbarnsfamilj i med enbruttoinkomst på får räkna med en marginaleffekt på 72,4 procentifall hemmamaken börjar förvärvsarbeta och får en inkomst på perår. Inte mindre än 500 000 barnfamiljer i , som ligger iinkomstlagen , får räkna med en så hög marginaleffekt genomdet här bidragssystemets uppbyggnad att värdet på varje nytjänad hundralappligger så lågt som . Det nya skattesystemet fungerar alltså dels så attmarginaleffekterna i fråga om förmåner, skatter och avgifter medför attbarnfamiljer ivanliga inkomstlägen tvingas betala högre reella marginalskatterän många skattebetalare i högre inkomstlagen får göra, dels så att enbarnfamilj med många barn får behålla en mindre del av en inkomstökning än enfamilj med ett eller inget barn. Genom att kommunerna fastställerdaghemsavgiften efter familjens bruttoinkomst får man därtill en dubbelprogressivitet i beskattningen. BarntUlsynskostnaderna är den ojämförligt störstautgiftsposten för småbarnsfamiljerna, och ändå har socialdemokraterna i densenaste skattereformen sänkt förvärvsavdraget från 3 000 till maximalt 2 000kronor . Å andra sidan är samhället berett att i vissa fall betalabetydande belopp i subvention for barntillsynskostnaderna. På TV-skärmen kan vi se en tabell, som avser Västeråskommun. Den upptar de direkta kostnader och intäkter som kommunen har när detgäller daghem. Jag har som exempel tagit ett gift föräldrapar, och kostnadernaavser en tvååring på daghem. Vi ser att kommunen i omkostnader fördaghemsplatsen får räkna med . Sedan har kommunen vissaintäkter genom föräldraavgift. Kommunen får också statsbidrag och kan dessutomräkna med ökad kommunalskatt när hustrun förvärvsarbetar. Nettokostnaden förkommunen blir, som vi ser av tabellen, . Men om vi tar hänsyn tillatt staten skjuter till pengar, blir kostnaden för det allmänna inte mindre änöver . Så mycket är man alltså beredd att betala i subventionfrån det allmänna för att barnen skall kunna få tillsyn på daghem, men man ärinte beredd att medge avdrag ens för de omkostnader som föräldrarna har förbarntillsynen. Det menar jag är ett typiskt utslag av en socialistisk politik.Man ger kraftiga subventioner till den kollektiva barntillsynen, men förtillsyn av barn i det egnahemmet har man inte någon nämnvärd förståelse. Annars är det ju, herr talman, i skattesystemet tillåtetatt göra avdrag för resor till och från arbetet och i vissa fall förarbetskläder och för facklitteratur. Man får göra avdrag för kostnaden för ettbankfack som man behöver för att se till att värdehandlingarna är i säkertförvar, men man får inte göra avdrag för kostnaden för att ha sina barn så attsäga i säkert förvar eller ge dem en god tillsyn medan man förvärvsarbetar. Manfår göra avdrag för räntorna på sin villa, men man får inte göra avdrag förbarntillsynskostnader, med motiveringen att de är levnadsomkostnader. Ändå ärkostnaderna för barntillsynen själva fömtsättningen för att man över huvudtaget skall kunna arbeta. Kostnaden för hemhjälp är ändå inte mer privat än attarbetsgivaren får lov att betala arbetsgivaravgift till staten, men någotavdrag för den arbetsgivaravgiften medges inte till skillnad från vad somgäller för alla andra arbetsgivare. Den föreslagna höjningen avarbetsgivaravgiften drabbar därför barnfamiljerna särskilt hårt. Jag påstår, herr talman, att barnfamiljerna med den härskattepolitiken tvingas att klara barntillsynen under ständiga provisorier,tvingas leva i ständig ängslan för den tillsyn deras barn skall kunna få. Jagmenar att det är en skandalös situation som den socialdemokratiskaskattepolitiken har lett till för barnfamiljerna. Vi har från moderatasamlingspartiet under snart , tror jag, yrkat på avdrag förstyrkta barntillsynskostnader. Vi har återkommit med delta yrkande , menden socialdemokratiska majoriteten i skatteutskottet har, liksom alla tidigareår, yrkat avslag på ett sådant självklart förslag. Ändå skulle en avdragsrättför styrkta barntillsynskoslnader vara den åtgärd som verkligen skulle gebarnfamiljerna en reell valmöjlighet när det gäller alt ordna barntillsynen pådet sätt som de själva finner lämpligt. Låt mig efter anförande kortkonstatera all det är väsentliga frågor som hon tar upp men också mycketsvårtillgängliga. I långa stycken kan jag mycket väl hålla med henne, men vihar från mittenpartiernas sida funnit att problemen är så pass svårhanterligaatt vi inte kan gå med på en omedelbar justering. Den ekonomiska poUtiken, m. m. 1* protokoll 1972. Den ekonomiska poUtiken, m. m. att dethär är frågor som den tillsatta skatteutredningen skall ta hand om. Frågornahar sådan karaktär att de oviUkorligen måste utredas innan fattardefinitivt beslut. Jag hade tänkt att i detta anförande gå in litet närmarepå den ändring av skatteskalorna som har föreslagits i propo.sitionen. i Bäckmora hänvisade också tUl den saken i sitt anförande i går. Jagkommer även att tangera den ändring i skatteskalorna som kommunisternaföreslår i sin motion i anledning av den proposition som vi nu behandlar. Denna lilla granskning kan jag inleda med alt citera sammamening ur utskottsbetänkandet som citerade i går: "Inomalla de politiska partierna råder enighet om nödvändigheten av att lindraskattebördan för låginkomstgrupperna." Han fortsatte med att konstateraalt eftersom de borgerliga partierna har sagt nej till hela skatteförslaget sävar detta en falsk beskrivning. De borgerliga partierna var tydligen inteintresserade av en skattelindring för de människor som tillhörläginkomstgmppema. Ja, hur är det nu med detta? Jag vill påstå alt om mangranskar de föreslagna skatteskalorna och även granskar den motion som vpk harlagt fram, så är det ännu värre med den här meningen. Den är inte bara falsk,den skall över huvud taget inte slå där förutsatt att harrätt i sitt påstående gentemot de borgerliga partierna. Om man granskar de ändringar i skatteskalorna som nuföreslagits med hänsyn till den effekt som dessa ändringar får för olikafamiljer, så finner man att det definitivt inte är fråga om någonskattelindring till förmån för låginkomsttagarna, det är precis tvärtom.Bortser vi helt från vilka ökade kostnader som familjerna kan åsamkas genom attdetta inte är någon skattesänkning utan en skatteomläggning, kan vi konstateraatt en inkomsttagare med i årsinkomst får den direkta skattenminskad med . Det gäller en mycket vanlig inkomst, kanske t. o. m. såvanlig att vederbörande tillhör de breda folkgrupperna som taladeom i går. Den inkomsttagaren, som kanske också är familjeförsörjare, får alltsåen lättnad på . Men det är rätt stora möjligheter för en familj attfä en skattelättnad på . Då skall emellertid den familjen enligtregeringens förslag ha i årsinkomst, ochenligt kommunisternas förslag . På grund av dentotala .särbeskattningen som vi genomförde i och med 1970 årsskattepaket fårman den här effekten i en familj med två yrkesverksamma personer som var försig tjänar . De får var för sig i skattelättnad,alltså totalt I . Det är alldeles uppenbart att om inkomsttagaren i 30000-kronorsklas-sen, som får i skattelättnad, över huvud taget harnågon skattelättnad över när han betalat de ökade kostnaderna som arbetsgivaravgiften,punktskatterna och den åtminstone av regeringen tilltänkta höjningen avdrivmedelsskalten medför, så blir det i varje fall avsevärt mycket mera överför den familj där båda makarna tillsammans tjänar . Det kan jaginte på något sätt betrakta som "en utjämnande profil", somfinansministern i går sade i en replik till herr ,när han talade om skattepaketets effekter. Jag skall ärligt erkänna, att jag tror inte ett ögonblickatt vare sig regeringen med sitt förslag eller kommunisterna medsin motion har avsett att lägga fram ett paket som får de här följderna. Det äri stället på det sättet att det är så oerhört svårt att gå in och göragenerella ändringar i skatteskalorna med utgångspunkt i det skattesystem som viinförde 1970. Gör man det i form av ett hastverk, som regeringen nu har gjort,får det lätt dessa effekter. Det är ur den synpunkten som vi har gått emot paketet. Vikan inte acceptera den ändring i skatteskalorna som har föreslagits, och vi hardå naturligtvis inget intresse av, skulle jag vilja säga, att över huvud tagetdiskutera de inkomstförstärkningar som föreslås i form av arbetsgivaravgift,höjd moms och vad det nu kan vara. Det är ju t. o. m. ännu litet oklart vad detkommer att bli för höjningar - det får vi väl se när voteringen är över. Det sades i går många hårda ord om politiskt taktisktspel. Finansministern sade att vi använde skatteförslaget som ett slagträ, ochstatsministern talade om demonstrationspolitik. Det här är ingen demonstrationspolitik.Jag skall gärna erkänna att vi från har kritiserat det beslut somriksdagen 1970 fattade i skattefrågan, och vi har gjort det från treutgångspunkter.