prot · FV0971 · 1972-12-31 00:00:00 — Vi tror också att det inom SIDA går att upprättaen enhet utan att bryta med andra principer för den administrativa stmkturen.Det kanske viktigaste av aUt, fru lalman, är att fredskårsarbetel sker i samrådmed ungdomsorganisationerna. Där tycker vi atl del brister. Vivill ha ett organiserat, regelbundet samarbete, och det hoppas vi kommer attupprättas. HerrGÖRANSSON (s) kort genmäle: Om nu i tycker att destatliga bidragen har ökat för sakta, vågar jag ändå påstå alt den procentuellaökning av de statliga bidragen till frivUUgorganisationerna som skett undersenare år har varit kraftigare än vad den frivilliga insamligen har gett tillresultat. Därined kan jag också påstå atl staten har åtagit sig ett ökal ansvarför de olika organisationernas u-landsarbete. Jag nämnde tidigare svårigheterna att finna bidragsformerför driften av organisationernas projekt i , och inte heller herrWerners i anförande gav mig något uppslag. Om man gick in för enhundraprocentig bidragslinje tUl aUa projekt och önskemål som organisationerStäUer, då vore det inte längre de enskilda organisationernas projekt ulansamhällets egna. Då kan lika gärna samhället överta det hela och utförainsatserna i egen regi. Därför måste del alltid finnas en viss balans mellaninsamlade medel och statliga bidrag. Så resonerar många av de stora humanitäraorganisationerna, t. ex. Röda korset och Rädda barnen. Man vill inle alt detstatUga bidraget skall bU för stort, därför att då försvinner en del av denidealitet som ligger bakom organisationernas existens. Jag är glad atl jag har uppfattal miltenpartierna rält,atl de nu har accepterat de allmänna kriterierna för hur anslagsgivningen tillorganisa- tionernaskall gå till och att de därför inle har kommit med någon reservation . Jagdelar naturiigtvis inle åsikt om en speciell fredskårsenhet. i (m) kort genmäle: Om menar att de statligabidragen till organisationerna har ökat mer än vad organisationerna harexpanderat i fråga om insamlade medel sä är det något mycket tvivelaktigt. Låtvara att det kan vara så om man räknar in de stora anslagen vid katastroflägen,exempelvis katastroferna i Östpakistan. Men då avlastades ju staten uppgiftenatt kanalisera pengarna. Där var det inte fråga om utvecklingsbistånd i vanligmening ulan om ren katastrofhjälp. ger sig in på resonemanget atl staten, omden ger hundraprocentiga bidrag lill organisationernas drift, lika gärna kanöverta del hela. Min avsikt var att staten endast skulle lämna stöd under endel år. Man kan väl praktisera "biandekonomi" också i det härsammanhanget. Det vore väl en utomordentlig affär för staten att användasig av dessa administrationskanaler, vilka är billiga och representerar eneffektivitet som minsann inte erbjuds överaUt. Det vore väl ett utmärkt sättför skattebetalarna att få sina u-landspengar placerade på etl betryggandesätt. Det är inle fråga om att staten skall täcka samtliga kostnader förorganisationernas verksamhet, utan meningen är alt staten skall stödja dem. () kort genmäle: Visst är det en vissform av blandekonomi , eftersom staten slår för en del och de frivilligaorganisationerna för en annan. Men jag tror atl i tal om atldel vore ett billigt sätt att få ut våra skattepengar om vi lät våraorganisationer sköta detta arbete är felaktigt. Det kan låta som om hanspåstående vore riktigt, men det finns en baksida på all verksamhet utomlands,nämligen att dessa människor kommer tUlbaka. Vem skall då ha ansvaret för dem?Vi har med all rätt krävt att de människor som är ute i u-landsarbete påsvenska statens bekostnad, via SIDA eller via internationella organ, skall ha sittarbete tryggat när de kommer hem, att de skall ha möjligheter att fortsättasina studier osv. De frivilliga organisationerna kan aldrig ge sina anställdaden trygghet som staten har skyldighet atl ge. Därför tror jag att det vore ellfarligt sätt att göra som föreslår. Det kunde ha varit ett billigtsätt att få ut mer u-landsbistånd, men det skulle absolut intevara förenligt med vår långsiktiga politik vare sig när del gäller ländernasönskemål eller önskemålen hos människorna i vårt eget land om större trygghetetc. Fru andre vice talmannen anmälde atl i Malmöanhållit att till protokollet få antecknat att han inle ägde rält tillytterligare replik. HerrMÅBRINK (vpk): 1 kommunisternas motion nr 57hemställes om etl betydligt större stöd än det som ges till befrielserörelsernai , och . Vi kräver vidare att stödet skall gesvillkorslöst, dvs. befrielserörelserna skall själva ha rätt att få disponeraöver de anslagna medlen. har de portugisiska koloniaUsternaplundrat i dessa tre länder. är ett av största ochmineralrikaste länder och är därför den betydelsefullaste koloni som Portugalhar. är större än och ca 14 gånger större änPortugal. Vad det handlar om i dessa tre länder är att medhjälp av NATO-länder bedriver ett imperialistiskt rövarkrig av samma karaktärsom USA-imperialisternas utrotningskrig i . är ettunderutvecklat land, befolkningen lever i misär, och en stor del är fortfarandeanalfabeter. Men befolkningen i blir alltmer medveten om alt dessbefrielse måsle vara dess eget verk. Befolkningen har börjat organisera sig motfascistdiktaturen och ställer krav på demokratiska fri- och rättigheter.Naturiigtvis möts dessa krav med hänsynlös terror av fascistjuntan. bedriver befrielserörelserna MPLA i ,FRELIMO i och PAIGC i en mycket framgångsrik kamp motförtryckarna. Befrielserörelsernas krav kan sammanfattas i nationellt oberoendeoch självbestämmanderätt. Mol dessa krav svarar fascislerna i med ännuhänsynslösare krigföring. Man använder napalm, splitterbomber och i alltstörre utsträckning kemisk krigföring. Det är främst i som denna kemiskakrigföring bedrivs. De kemiska giftmedlen drabbar i första handcivilbefolkningen. 1 har enligt MPLA två tredjedelar av skörden i debefriade områdena förstörts. Delta innebär att större delen av befolkningen därlider av akut hungersnöd, är naturligtvis leverantören av dessa kemiska giftmedel. kan inte ensamt fortsätta att hålla tUlbakafolkens krav om frihet, om inle hjälp erhålles från NATO och dessimperialistiska medlemsländer. Några exempel; fickPortugal av 370 mUjoner dollar i hjälp. avsåg ekonomiskutveckling och 270 mUjoner dollar avsåg militärt understöd. 19621968 gav USAPortugal militär hjälp för ; till detta ekonomiska bidragkommer ett icke närmare specificerat "försvarsbidrag". är ett annal NATO-land som understöderPortugals utrotningskrig i dess kolonier. enda utländskamilitärbas är belägen i i . Dessutom har västtyska armén ettträningsläger i . För detta skall i gengäld hjälpaPortugal i dess krigsansträngningar. och ger alltså gratiskrigs-hjälp tiU . Orsakerna till detta västtyska engagemang är att devästtyska monopolföretagen får exploatera en del av koloniemas råvaror. Detstörsta västtyska projektet är Kmpps utvinning av järnmalm i Cassinga i Ängola;dessutom exploateras andra mineraler, bl. a. uran, i Mogambique och . Bland andra "roffarländer" kan man finna , och Närdel gäller svenskt engagemang i och dess kolonier ligger svenskmonopolkapitalism inte långt efter andra imperialistiska länder. går den största andelen avu-landsin-vesteringarna till . 1965 utgjorde svenskt investerat kapital isvenska produktionsföretag i . Av de utländskaföretag som etablerades i var nästan en tiondel svenska. 1971fanns där ett 60-tal företag som helt eller delvis var svenskägda. De svenska förelagen har främst engagerat sig i varvs-,textil- och pappersmasseindustrin. Det är naturligtvis de låga lönerna somlockar den svenska storfinansen atl etablera sig i . Vilka företag är det som etablerat sig i ? Låt mignämna mekaniska verkstad och , som tillsammans med holländskaoch portugisiska intressen byggt världens största reparationsvarv, Lisnave.Detta varv har tillverkat flera krigsfartyg som sedan använts i kolonierna motbefrielserörelserna. I det här sammanhanget bör det vara på sin plats att nämnaatt arbetarna vid kraftigt protesterat mot detta svenska engagemang iLisnave. Etl annat storl förelag i är , som investerat 250miljoner kronor i cellulosaindustrin. De svenska textilföretagen Algols ochMelka betalar sina arbetare i . Alt jag nämnt svenska investeringar i beror påatt investeringarna innebären ekonomisk hjälp till fascistdiktaturen ochunderlättar krigföringen i kolonierna. Svenska företagsinvesteringar har också gjorts i de trekolonierna. Men det är svårt att få fram storleken av dessa investeringar ochvilka företag det handlar om. Motiveringen för atl investeringarna hållshemliga skulle vara risken för konkurrens. Del är naturligtvis en felaktigmotivering. Det rätta förhållandet är att den internationella opinionen väntsig mot den portugisiska fascismen och imperialisternas investeringar ikolonierna. Representanter för Allmänna exportföreningföretog i början av 1950-talel en serie besök i olika afrikanska stater. Irapporten från den tredje resan, som gällde och , nämns altflera svenska företag redan var etablerade i de portugisiska kolonierna. a.framhålls att fått koncessioner på malmletning både i Angolaoch Mosijambique. Några svenska planlageägare omnämns också. Trots intensifierade krigföring i kolonierna harinle motståndsviljan på något sätt kuvats. Tvärtom, befrielserörelsernanoterar allt större framgångar. Stora områden är befriade. I dessa områdenbedrivs ett ekonomiskt och socialt arbete. Men naturligtvis arbetar befrielserörelsernaunder svåra ekonomiska förhåUanden, Det råder stor brist på sjukvårdsmateriel;man saknar så enkla smärtstUlande medel som magne-cyl. Genom den ökade kemiskakrigföringen råder brist på livsmedel. Transporten av nödvändiga varor måsteske under svåra förhållanden. Trots ett väl utbyggt undervisningssystem i debefriade områdena saknas undervisningsmaterieL bidrag tiU de tre sociala befrielserörelserna iPortugals kolonier borde vara av en helt annan storlek än som är fallet i dag.Man måsteställa frågan: Vad är orsaken till alt man inte ökar stödet kraftigt? Är delhänsynen till de svenska monopolkapitalisternas lysande affärer i ? Ärdet påtryckningar från detta håll som gör att regeringen struntar ibefolkningens omedelbara behov av hjälp? Vi har i vår motion också tagit upp frågan om villkorslöststöd till befrielserörelserna, SIDA:s stöd till befrielserörelserna harkaraktären av s, k, humanitärt bistånd. Principen om humanitärt bistånd byggerpå föreställningen att vissa av befrielserörelsernas verksamheter är humanitäraoch värda stöd, medan andra bör undandras stöd. Denna princip är ohållbar ochstrider mot principen att biståndet bör vara obundet. Gränsen för vad som är humanitärt är omöjlig att definieraoch i praktiken flytande. Det är riktigt alt befrielserörelserna behöver medicin,skolmateriel och kläder. Men man kan inte skilja detta materiella stöd frånannat, mindre fint stöd. Vad skall medicinen vara till om man inte kan försvarasina sjukhus och kliniker? Om inte befolkningen hade vapen, skulle heller ingenskola kunna fortsätta undervisningen. Vi anser således att allt materiellt stödär humanitärt, MPLA, FRELIMO och PAIGC har inte begärt att få vapen frånSverige, men däremot är dessa organisationer lagliga representanter för sittfolk och bör då också ha rätlen alt disponera de skänkta medlen efter sittfolks behov, SIDA:s metod atl inte låta mottagaren fritt disponera deanslagna medlen utan att ur befrielserörelsernas prioriteringslistor välja ut"humanitär" utrustning för inköp av SIDA och transport lillrespektive område är ett tecken på förmynderi i biståndsgivningen. Solidaritetmed de folk som under FRELIMO:s, PÄIGC;s och MPLAs ledning kämpar för sinaländers frihet fordrar att man erkänner dessa folks rätt alt själva disponerabiståndet. Vi har i motion 935 begärt ett bistånd lUlCuba för /73 på sammanlagt . Vår motiveringför detta är att är ett land som på avskaffatanalfabetismen och återgivit människorna deras värde, således ett land som påbästa sätt kan disponera de medel som erhålles. Trots de stora framsteg somgjorts lider landet stor brist på materiel, bl, a, sjukhus- ochundervisningsmateriel. Jag vill hänvisa tiU att SIDA erhålUl en fuUständigförteckning över vad är i behov av, SIDA och ABF har även genombesök i landet kunnat konstatera bristen på ovannämnda medel. Vi anser detdärför nödvändigt att biståndet ökas med det belopp vi föreslagit, USA-imperialisterna blir i sinaangrepp mot de indokinesiska folken alltmer desperata. De kriminellabombningarna av Demokratiska republiken har trappats upp i stor skala.Svaret på USA-imperia-Uslernas brott kan bara bU elt: ökat stöd lUl deindokinesiska folken, I propositionen , bilaga 5, föreslås att denfinansiella ram som angavs av riksdag för stöd till DRV skaUfullföljas under /73 med ett humanitärt bistånd om 25 miljonerkronor samt alt skall anvisas för ålemppbyggnadsbistånd, 1 motionen182 slår vi än en gång fast att detta är en reträtt från de löften somregeringen givit inför sitt partis kongress 1969, Stödet bör i sin helhet varautbetalat utan någon återbetalningsskyldighet eUer ränta,var aUtså urspruhgslöftet. Det är vidare angeläget att, mot bakgrund avUSA-imperialisternas nya förbrytelser mot DRV, det svenska folkets soUdaritetmed det kämpande vietnamesiska folket och protest mot handlandekommer till uttryck i att det statliga ekonomiska stödet, som skall ges /73, skrivs upp, bör då vara ett minimikrav. HerrHELLSTRÖM (s) kort genmäle: Största delen av anförandegällde de sociala befrielserörelserna, som behandlas under punkten 5 iutskottets betänkande. Det är fel när säger att SIDA och UD skulletillämpa en förmyndarprincip. och utskottet är överens om attmiUtärt stöd inte kan lämnas av ett neutralt land. När det gäller del civilabistånd som utgår har inget varuslag, varom önskemål framstäUts avbefrielserörelserna, föranlett avslag av principiella skäl. Biståndet ges idetta fall på samma sätt som i fråga om aUt annat vambistånd som går tillregeringar i olika länder. Allt sådant bistånd utgår i form av varor och utgåralltså inte heller till regeringarna i form av checker. Det som har hänt är tvärtom en breddning av biståndet tillbefrielserörelserna, så att det medicinska inslaget relativt sett har minskatoch biståndet mer och mer kommit att gälla sådana sektorer ibefrielserörelsernas arbete som har en utvecklingseffekt, dvs, särskiltutbildningsbiståndet. Det bistånd som utgår gäller sålunda böcker, papper,skolulrustning för alfabetisering, civila konsumtionsvaror, kläder, skor, tygeroch livsmedel. Det gäller mediciner, vaccin,förbandsmateriel och blodplasma.Och till skUlnad från vad man kan utläsa ur den kommunistiska motionen utgårockså bistånd i form av lastbUar, transportmedel av annal slag, radiosändareosv. Någon förmyndarprincip för detta civila bistånd tillämpasalltså inte. Avslag på framställningar har icke gjorts av principiella skäl. (vpk) kort genmäle: Det kanske är riktigt atl SIDA väljer på denlista som befrielserörelserna har lämnat till SIDA över sina hjälpbehov. Menden listan har man naturligtvis lämnat, därför att SIDA har begärt den ochdärför alt vi har den här bestämmelsen om all det skall vara rent humanitärtbistånd. Önskemålet från befrielserörelserna är ju att de skall få de medel somanslås och själva bedöma vad de är i behov av och köpa in del. Det är detta dethandlar om. I och med alt man inte kan gå med på denna begäran, är det ju ändåfråga om ett förmyndarskap, SIDA skall hela liden bestämma vad som skall köpasin, SIDA skall sköta inköpet. Befrielserörelserna får inte dessa pengar för attsjälva göra prioriteringen och sköta inköpen. HerrHELLSTRÖM (s) kort genmäle: Biståndet beslutas givetvis av de svenskabistånds-myndigheterna i samråd med de representanter för befrielserörelsernasom kommer till tals med våra biståndsmyndigheter. 1 det avseendet föreliggeralltså ingen skillnad mellan bistånd lill befrielserörelser och bistånd tillregeringar, där man också har ett sådant samråd. Någon kritik frånbefrielserörelserna har inte förekommit på den punkten all SIDA skulle habestämt att den eller den varan icke finge komma med. Där har alltså herrMåbrink uppenbarligen dåliga informationer. Han har inte ordentlig kontakt medden inställning som befrielserörelserna har i det här avseendet. (vpk) kort genmäle; Jag vill bara konstatera atl sitt vackra tal här om behovet av att stödjabefrielserörelserna inle är beredd att gå med på vårt förslag att anslå 20miljoner kronor till respektive befrielserörelser i de tre kolonier det gäller.20 miljoner lill var och en av dessa befrielserörelser är ändock en myckelliten summa. Men däremot är tydligen beredd att anslå 177miljoner kronor till . Jag konstaterar att inte är med på attge ett större och bättre stöd till dessa sociala befrielserörelser. HerrÄSLING (c): Den som lyssnat till dagens u-landsdebatt harkunnat notera ett nytt inslag av kritik och analys, som på elt markant sättbryter av mol den u-landsdebatt som fördes . Det behövs dockännu mer av vilja till analys av erfarenheter från konkreta projekt och viljaatt lära av debatten även i mottagarländerna. I alltför stor utsträckning haru-landsdebatten i vårt land förts frikopplad från den verklighet den bordespegla. Den har i alltför hög grad varit ensidigt teoretisk, för all inte sägaakademisk. Det har funnits inslag av den arten också i dagens debatt. I den ekonomiska, sociala och politiska frigörelseprocesssom mänga genomgått har de kooperativarörelserna spelat en framträdande roll. har av Internationellakooperativa alliansen proklamerats som det kooperativa utvecklingsårtiondet.Då jordbruket är så dominerande i , är del också naturiigt attjordbrukarnas internationella organisation, IFAP, efter sin förmäga ocksåstöder det kooperativa utvecklingsarbetet. Det mest karakteristiska för dettaårtionde, fömtom enprocentsmålet, måste nämligen vara att mobiliserasamarbetsviljan och de mänskliga resurserna - dvs. att hjälpa människorna i deunga länderna att hjälpa sig själva. Och i detta sammanhang har de kooperativaidéerna visat sig vara ett verksamt medel. I de allra flesta finns nu ett väl förankratintresse för kooperativ utveckling. Det har också tagit sig uttryck i att FN:sgeneralsekreterare nu följer upp olika resolutioner genom att till ekonomiska och sociala rådets femtioandra sammanträde framläggaen utredning om hur den kooperativa rörelsen skall främjas under det andrautvecklingsårtiondet. 1 vårt land har de kooperativa rörelserna, såväl dekonsumentkooperativa som den lantbmkskooperativa, ägnat ettbetydande intresse åt u-landsbiståndet. En väsentlig del av dessa insatser harkanaliserats genom del gemensamma organet för u-landsbistånd, . Anledningen till dessa aktiviteter från de svenska kooperativarörelserna var till en början atl efterfrågan på råd och bistånd i och medu-ländernas poUtiska frigörelse kom atl växa mycket snabbt. Erfarenheterna harsedan visat att kooperation är en effektiv väg tUl självhjälp och att dessarörelsers vägledande idéer står väl i samklang med egna planer ochförutsättningar. Del finns alltså starka skäl att ifrågasätta om inle detsvenska biståndsprogrammet borde ha ett större inslag av kooperativtutvecklingsarbete. I mycket stor omfattning är det en fråga om hur man skallkunna förbättra förhållandena för fattiga bönder och lantarbetare i . De kooperativa samverkansformerna är dock applicerbaralångt utanför lantbrukets och Uvsmedelsdislributionens områden. Del är iprincip samma problem man har att göra med vid utvecklingen av annan industri iu-länderna. En annan central fråga i detta sammanhang äru-landsböndernas förutsättningar alt själva delta i utvecklingsarbetet för atlhöja livsmedelsproduktionen i världen. Det är frågan om den Ula organiseradehandeln med råvaror på världsmarknaden och denna handels ruinerande effekterför såväl producenter som av råvamexporten beroende . Vi vet från den jordbrukspolitiska debatten här hemma, attvärldsmarknadspriserna på livsmedelsråvaror inte står i något funktionelltsamband med produktionskostnaderna ens i de länder som genom t. ex. låga lönerhar låga produktionskostnader. Priserna bestäms i stället av bl. a. marginella utbud avsmå kvantiteter. Vi vet också att världshandeln är illa organiserad, för attinte säga manipulerad av vad man på modernt språk skulle vilja kalla multinationellaintressen; Det är inget tvivel om atl utvecklingsländerna med sina bristanderesurser för marknadsföring och förädling befinner sig i ett besvärligtunderläge . Effekten av de starka prisvariationerna och den negativautvecklingen mot starkt försämrade terms of trade för råvaror är att denenskilde producenten inle på ett rationellt sätt kan planera för en varaktigproduktion. En första förutsättning för en långsiktig produktionsplanering äratt man med någon grad av säkerhet kan bedöma del ekonomiska resultatet. Lantarbetaren och u-landsbonden har i regel inte tillgångtill den typ av välutvecklade marknadsorgan som t. ex. de kooperativa rörelsernai utgör. Han är dessutom förmodligen den minst skickade allspekulera mot höga odds. Man kan då inte heller förutsätta att u-ländernasproducenter med någon entusiasm skall söka ta utvecklingen i egna händer. Detär ett alltför allvarligt spel med de knappa resurser de har till förfogande. Frågan om en stabilisering av priserna på råvaror i internationell handel harägnats ett betydande intresse i olika internationella sammanhang. Det harockså lett tUl att avtal har träffals för vissa varugrupper: vete, kaffe, kakaoetc. Det ligger i sakens natur att överenskommelser på detta område dock ärsvåra att åstadkomma. Del är svårt att mobUisera den solidaritet över gränsernasom behövs för all avtalen skall få en reell betydelse, ;s rekommendationvid konferensen i om önskvärdheten av att FN:s medlemsländer iprincip ställer sig positiva till åtgärder för atl stabUisera och förbättraproducenternas förhandlingsposition har tyvärr inle lett tUl några konkretaåtgärder, resolution om minimiinkomst för de i lantbruket sysselsattahar för övrigt inte följts upp av själv. För elt land som vårt är del i elt läge som deltautomordentligt viktigt alt vi håller dessa frågor levande och söker påverkavärldsopinionen för framåtsyftande positiva lösningar. Vår u-landspolitik måstepå detta sätt ses i ett större sammanhang. Jag noterar med tillfredsställelse och tacksamhet motbakgrund av vad jag här sagt, all utskottet delar den av mig i motionen nr 950framförda uppfattning att "det är önskvärt alt tillvarata de möjlighetersom har för alt tillgodose mottagarländernas önskemål om bistånd påkooperationens område". Utskottet anser också, atl "man bör utredafrågan hur den rika fond av erfarenheter som finns inom de svenska kooperativaorganisationerna bäst skall kunna mobUiseras för ökade biståndsinsatser". Detta är bra, det är utomordentligt bra. Däremotförekommer i utskottets betänkande ett par meningar som jag inte kan låtapassera opåtalade. Med hänvisning bl, a, till siloprojekten i ochIndien samt fredskårsprojektel i finner utskottet alt "desträvanden som molionen vill främja i stor och växande utsträckning redanbeaktats i det svenska biståndsprogrammet". Del är tyvärr inte så. Och justde projekt som utskottet anför ger exempel på hur man med en kooperativinriktning av biståndsinsatserna skulle fått en annan och för mottagarländernabättre anpassad typ av projekt. Utskottets exemplifiering är alltså enbekräftelse på att man i del svenska biståndsarbetet behöver ett starkareinslag av kooperation, inte på att dessa behov redan är tillgodosedda. Jaghoppas emellertid nu efter den positiva skrivning utskottet presterat att denaviserade utredningen kommer alt ta upp dessa frågor till närmare analys,eftersom de är av grundläggande betydelse för u-landsbiståndets fortsattautveckling. HerrLINDAHL (s): Om motion om ökat u-landsbiståndpå kooperationens område vill jag gärna säga något positivt, Mina många vännerinom konsumentkooperationen ger den också sitt stöd.