prot · FV09133 · 1972-12-31 00:00:00 — Det gäller också planeringen inomlänsstyrelserna, inom kommunerna och i stor utsträckning inom näringslivet.För att ge litet perspektiv på vår diskussion om den statUga planeringen är detviktigt att redan från början slå fast att den utgör en mycket begränsad del avplaneringsaktiviteten. Vårt samhälle är synnerligen decentraliserat; för allasom sysslar med ekonomi och samhällsplanering och som inte förläst sig päcenterns pamfletter är det ingen överraskning. Vi vill också ha det så. Det ärde flera hundra koraraunema, det är de många tusen företagen, det är de mångamiljonerna enskilda medborgarnas beslut som spelar den stora roUen i svenskaekonomi. Det allra sista är ingen överdrift. I finansutskottet harvi suttit och våndats åtskilliga gånger med prognoser över den privatakonsumtionen och över sparbenägenheten. Vi har svårt att beräkna dessa faktoreri svensk ekonomi därför att de enskilda människorna själva bestämmer. På sammasätt är det med företagens investeringsprognoser: vi möter kvalificeradegissningar, men raed säkerhet kan ingen säga någonting förrän i efterhand. Jag vill ha sagt detta därför att planeringen är svårareju raer decentraliserat beslutsfattandet är. Det är alltid så enkelt för enkritiker av regeringspolitiken eller någon annat att säga att "det berorpå dålig planering". Enligt min mening förhåller det sig så att vi fårbestämma oss för vad vi önskar en hård dirigering eller utrymme för de mångabeslutsfattarna och därmed inte sällan avvikelser från en utveckling som vihade förväntat. Det finansutskottets betänkande om ekonomisk planeringsora vi diskuterar här har sin utgångspunkt i de två motioner som har berörtsav föregående talare. Senast finansutskottet behandlade långsiktiga planeringsfrågorvar i utskottets betänkande nr 1971 i anledning avkompletteringspropositionen . I den propositionen redovisade nämligenregeringen sin syn på den senaste långtidsutredningen. hadeutskottet då mycket begränsad tid på sig för att sätta sig in i och bereda demånga och viktiga frågor som långtidsutredningen aktualiserat. Som så oftaträngdes de långsiktiga problemen i viss mån undan av de dagsaktuella problemenrörande stabUeringspolitikens omfattning och utformning. De motioner som reservanterna redogjort för berör i storutsträckning tekniska problera frågor om hur långtidsplaneringen bäst börorganiseras, vilka instanser som bör delta i arbetet, hur långaplaneringsperioderna bör vara osv. Allt detta är sakfrågor, där man inte bordeha väntat sig sä mycket av partipolitiskt skiljaktiga meningar. Vi startadeockså arbetet i utskottet med de här frågorna i den fromma förhoppningen, attdet skulle vara möjligt att komma fram till enighet i varje fall i fråga omdet väsentliga. En viss grimd för min optimistiska inställning pä den härpunkten tyckte jag mig ha i det förhållandet, att man arbetade fram istort sett enhälliga förslag när det gäller och den långsiktigaförsvarsplaneringen. Det är förslag som kommer upp tillkamraarens prövning. visade det sig snart att det inte förelågförutsättningar att uppnå enighet i planeringsfrågorna inom finansutskottet.Företrädarna för de borgerliga partierna deklarerade pä ett tidigt stadium attde inte trodde på möjligheten att vi skulle komma fram till en enhetlig syn.Man ville inte vika från några i motionerna framförda krav, och därraed ryckteman tyvärr, enhgt min mening, undan förutsättningarna för en gemensamskrivning. Vad är det då som motionärerna vill? Ja, det kanske inteär så lätt att klara ut. Läser man motionerna fär man ett intryck av att devill ha mer av centraliserad planering. I centerpartimotionen talas t. ex. omatt ett övergripande långtidsprogram lämpligen bör utarbetas i en planeringskommittémed representanter för de politiska partierna och möjligen även andraorganisationer. Detta skall ske i nära kontakt med expertarbetet i denekonomiska långtidsutredningen. I folkpartimotionen är det centralistiska inslaget ännutydligare. Där säger man att planeringsarbetet förutsätter ett centraltplaneringsorgan. Förslagsvis vill man därför permanenta långtidsutredningenskansli och utvidga detsamma. Det centrala planeringsorganet skall leda och samordnaplaneringsarbetet och utarbeta flerårsplaner för den statliga sektorn samt förden fortsatta eller önskade utvecklingen inom den icke statliga sektorn. Läservi däremot reservationerna har raan kommit ganska långt bort frän dessatankegångar. Jag skulle, herr talman, vilja ta upp vadutskottsraajoriteten och jag anser vara en mycket viktig principfråga. För attutveckla den vill jag åberopa vad utskottet skriver på s. 6 i betänkandet. Detheter där: "Idéer och program för det långsiktiga politiska handlandet försi stor utsträckning fram av de politiska partierna och folkrörelserna. I enparlamentarisk demokrati har sedan i första hand regeringen ansvaret för attdet utformas konkreta handlingsprogram för olika områden som läggs fram förriksdagen och prövas i sedvanlig ordning Själva utarbetandet av dessa konkretahandlingsprogram torde enligt utskottets bedömning även i fortsättningen i betydande utsträckning komma att ske inom olika utredningarrespektive inom Kungl. Hur detta arbete bäst skall organiserasoch koordineras torde fä ankomma på Kungl. Maj:t att överväga." Jag skulle vilja ställa den här uppfattningen mot dentankegång i samma fråga som utvecklas i motionen 399, dvs. centerpartietsmotion om den långsiktiga samhällsplaneringen. Där heter det: "Denpohtiska långtidsplaneringen bör ha formen av handhngsprogram med riktlinjerför vissa tidsperioder, förslagsvis 5- och I O-årsperioder. För olika delområdenbör finnas underordnade och detaljerade handlingsprogram, t. ex. förjämlikhetspolitiken, miljöpolitiken, regionalpolitiken och näringspolitiken. samordnade reformplaneringen bör resursanvändningen tidsplaneras för olikaområden och prioritering ske mellan olika reformönskemål. måsteplaneringen vara smidigt anpassningsbar till utvecklingen. Reformplaneringenbör därför omprövas -den bör vara en s. k. milande planering. Man torde kunna tänka sig olika former för utarbetande avdet övergripande långsiktsprogrammet. Lämpligast bör enligt vår mening vara attprogrammet utarbetas i en planeringskommitté med representanter för depolitiska partierna och möjligen även andra organisationer." Jag menar att här står två skilda uppfattningar mot varandra.Vår syn innebär att folkrörelser och partier lägger fram sina förslag ochargumenterar för dem och att majoritetsmeningar som bildat regering lägger framkonkreta förslag som svenska folket genom sina ombud får ta ställning till häri . En sådan ordning menar vi stimulerar debatt, helhetssyn ochkonsekvens i den pohtiska reformplaneringen. Men hyllar utredningstanken. Det viktigasteär för dem tydligen att sätta sig ned och resonera i en utredning ellerkommitté Även om jag, sora har en viss erfarenhet av statligt utredningsarbete,bör vara den siste att fördöma denna metod, har jag aldrig ansett att man skallsätta sig ned och resonera yvigt i mycket principiella frågor eller i frågordär man inte vet vad man vill. Kommittéer och utredningar är nog bra, men viskall ha uppgifter enhgt konkreta direktiv och inte ersätta folkrörelser ochpartier det är dessa sora skall utforma handUngslinjer och program. målar i sin motion upp linjerna för en som utformar ett övergripande program och knyter ihopunderordnade, detaljerade handlingsprogram i stora perspektiv. Man nämner där,som jag sade, bl. a. jämlikhetspolitiken som ett sådant område. Jag kan inte underlåta att påpeka att i åravslagit en motion, behandlad i inrikesutskottet, om en parlamentariskutredning för att utarbeta ett sådant handlingsprogram för jämlikhetsområdet.Utskottets motivering var densamma som vår - detta är uppgifter förfolkrörelserna och de politiska partierna. Det kan påpekas att intefick något stöd alls i utskottet för sin tanke. Som jag tidigare framhöll skiljer sig reservationen ganskamycket från det som anförs i motionerna. Den stora harkommit i bakgrunden. Man har blivit försiktigare i reservationen. Man lånar t.o. m, det avsnitt ur majoritetsskrivningen som handlar om hur 10 protokoll 1972. idéer ochprogram för det långsiktiga politiska handlandet förs fram av de politiskapartierna och folkrörelserna och om hur regeringen i en parlamentariskdemokrati i första hand är den som har ansvaret för att utforma konkretahandlingsprogram på olika områden. Jag vill liksom utskottet starkt understrykanödvändigheten av att i dessa sammanhang klart skilja mellan prognos ochprogram. Såvitt jag förstår har detta inte alltid skett i motionerna. Sora jagser det är långtidsutredning i första hand att betrakta som en prognosöver resurstillväxten inom olika områden av den svenska ekonomin under förstahälften av och med utbhckar fram emot 1990-talet.Långtidsutredningen skiljer sig därför från de reformprogram och denreformplanering som motionärerna talar om. De syftar såvitt jag förstår påkonkret utformade handlingsprogram på olika områden. Aktuella exempel på sådanahandlingsprogram är regeringens regionalpolitiska program och den fysiskariksplanen. Sådana handlingsprogram kräver mycket arbete. Vi behöver bara tänkapå det mångåriga utredningsarbete som föregick det regionalpolitiska programmet. Ser man saker och ting reaUstiskt går det inte attförneka, att det i många lägen råder en konflikt mellan en långtidsplanering avden typ som vi vill lägga fast i konkreta handlingsprogram för stora sektorerav samhällsekonomin och den stabiliseringspolitik sora alltid måste föras. senare politiken måste man alltid vara beredd på att snabbt mötaoförutsedda händelser med lämpliga motåtgärder. Företag kan vara obenägna attöka sina investeringar trots en lätt penningpolitik. Ett stort inflöde avutländsk arbetskraft kan snabbt förbytas i sin motsats. Bostadsbyggandet kanbromsas upp mera än vad som förutsatts. Allt detta innebär, såvitt jag förstår,att vi måste bevara en betydande grad av handlingsfrihet när det gäller denkortsiktiga ekonomiska politiken. Det här sätter bestämda gränser för hur långt man kan gå ifråga om att binda den ekonomiska politiken i fastställda handlingsprogram, ochdå menar jag handlingsprogram sora har betydelse ur planeringssynpunkt och somföretag och kommuner kan rätta sitt handlande efter. Som framgår av utskottets betänkande anser majoriteten attdet även kommer att föreligga behov av totala resursprognoser avlångtidsutredningarnas typ. Man understryker det angelägna i att dessasammanlänkas med den långsiktiga samhällsplanering som pågår inom andrainstanser. Man anser det också värdefullt att andra målkonflikter än destabiliseringspoUtiska blir föremål för mera precisering och utförligareanalys. Härigenom skulle regering och riksdag få ett beslutsunderlag sombättre belyser målkonflikterna mellan t. ex. ekonomisk tillväxt ochvälfärdsutjämning eller mellan strukturrationalisering och miljövård. För att realisera de här önskemålen kunde det enligtutskottsmajoritetens raening vara lärapligt, om regeringen i form av direktiveller på annat sätt inför en kommande långtidsutredning presenterade de ekonomiskaproblem som framstår som politiskt mest relevanta och i behov av utredning.Däremot har utskottets majoritet inte blivit övertygad om att en parlamentariskutredning av det slag motionärerna föreslagit skulle vara det bästa sättet attkomma till rätta med de stora och komplicerade problemsom ryms inom den långsiktiga samhällsplaneringen. Samhällsplanering är och bör vara en kontinuerlig process.Nya former och idéer växer ständigt fram. Nya metoder kan tas till hjälp.Departementsorganisationen har radikalt strukturerats om för att kunnafullfölja planeringsambitionerna. Riksdagsutskotten överhopas med utrednings-och planeringsmaterial. Planeringsfunktionerna i länen har byggts ut. Vadskulle det dä tjäna till att mot den bakgrunden tillsätta en utredning somskall försöka famna över hela den statliga planeringen? Och, mina herrar,varför i så fall endast den statliga planeringen? Innan jag yrkar bifall till utskottets hemställan i detföreliggande betänkandet kanske jag inte helt skall glömma bort ,som gjorde vissa jämförelser mellan näringsutskottet och finansutskottet ochtalade ora bristande kommunikationer. På näringsutskottets bord Ugger det en proposition, ivilken föreslås att företagen i fortsättningen skall vara skyldiga att påkortare och delge samhället sina planer beträffande investeringar,produktionsinriktning och annat. Enligt borde finansutskottet sesaken på samma sätt som näringsutskottet och tycka att det också kunde finnasskäl för samhället att redovisa sina planer för företagen. Men, ,om vi skulle få det såsom det är skisserat i mittenpartiernas motioner, tillvilken glädje skulle de planerna vara för näringslivet? Det är ju alldelesklart att de planerna skulle i många avseenden redovisa dels ensocialdemokratisk linje, dels en borgerlig linje. Vad skulle näringslivet då haatt rätta sig efter? Jag beratt få yrka bifall till utskottets hemställan. HerrMÖLLER i (fp): nämnde i sitt anförande att detär svårt att beräkna den privata konsumtionen, sparbenägenheten och en delandra ting. Jag kan mycket väl hålla med om den saken, och det är väl om någotett argument för alternativ planering i fråga om konjunkturpolitiken. Även omjag tacksamt noterar vad sade, gör han det dock efterdet vi debatterade den frågan och partivänner avslog förslaget omalternativa konjunkturprognoser. Men det är ändå glädjande att höra detta . Vidare sade att vi måste bestämma oss:antingen gäUer det att fä en hård dirigering med en sådan planering som viskisserat i folkpartimotionen eller gäller det att få en decentralisering. Menatt sätta upp dessa två alternativ mot varandra är att ställa frågan påhuvudet. Det krävs inte nödvändigtvis en mängd centrala beslut därför att manvill ha en god planering. sade också att det fanns en centralistisktendens i folkpartimotionen. Vi anser att det behövs en fullgodplanering för riket, och den måste ske centralt. Den kan inte utföras på varjeort, hur skulle det se ut? Men just ett decentrahserat samhälle har ett gottstöd i en bra ramplanering. Om den ekonomiska planeringen är dålig, om den inteär upplysande för enskUda, för företag, för kommuner och för myndigheter - ochom den viktiga ekonomiska poUtiken dessutom är dåUg - så blir det med tiden en mängd punktingripandenoch centrala inhopp, som gör att samhället blir mer centraliserat. Alltså: engod upplysande ekonomisk planering, parad med en verkligt rörlig ekonomiskpoUtik, ger förutsättningar för ett gott decentraliserat samhälle. frågade i slutet av sitt anförande: "Vadskulle det tjäna tUl med en utredning?" Jag tycker att den frågan stridermot vad utskottsmajoriteten själv anför på s. 6 och för vars räkning herrEkström skrivit under betänkandet. Där heter det: "Det kan därför enligtutskottets mening vara lämpligt att Kungl. Maj:t i form av direktiv eUer påannat sätt preciserar de långsiktiga ekonomiska problem som framstår sompoUtiskt mest relevanta och i behov av utredning." Här har utskottsmajoriteten i varje fall öppnatmöjligheten av en utredning, och då skall man nog inte polemisera mot självaden tankegång vi har på oppositionssidan nämligen att en utredning, sora viser det, definitivt vore det rätta på den här punkten. Vidare sade att han hade intrycket attfolkpartiet är mer imponerat av den norska långtidsplaneringen än norrmännensjälva och att han inte var övertygad om att deras lösning är den rätta på deproblem som diskuteras här i kamraaren. Det var inget argument i sak utanmer en hänvisning, och jag vill säga: Ta då reda på vilka olika alternativ iförhållande till den norska planeringen - som innehåller väldigt mångaingredienser i sin uppbyggnad som man kan ändra på eller vidareutbygga. Det är i det sammanhanget vi hävdar att utredningen skallgöras parlamentarisk. Ha inte på denna viktiga punkt attityden: Det är visjälva som genora direktiv tiU en utredning eller på annat sätt skall hålla iden för hela samhället och människorna så viktiga fråga som den ekonomiskaplaneringen - och därmed i viss mån den ekonomiska pohtikens grunder utgör! Den här debatten kan synas syssla med tekniska ting, herrtalman, men i grund och botten gäller den de enskilda människornas väl och vesora är beroende av en god ekonomisk politik med en fast grundval. Låt mig till slut bara notera vad som anförs iremissutlåtandet från beträffande motionen1972:401, nämligen bl. a.: "Det föreslås att planerna omarbetas varttredje år och inrymmes i ett regeringens handlingsprogram för den nästkommanderiksdagsperioden. Med de praktiska erfarenheter som haft av de två senaste långtidsutredningarna synes ettplaneringssystem av den typ som motionärerna förordar ha betydande fördelar.Man skulle därmed troligen kunna undvika en del av den tungroddhet och brist påkontinuitet som utmärker de nuvarande femårsutredningarna." tog inte upp just frågan om kontinuiteten,dvs. rullande planering såsom princip. Det vore intressant om han har någonliten öppning att ange på den punkten, alltså i fråga ora ekonomiska planersora delvis hakar in i varandra. HerrKRISTIANSSON i (c): Utskottets ordförande började med att säga att planering av detta slag är svår; det är så mångairrationella faktorer i sammanhangetsom man inte kan räkna med från början, och till dem hör inte minst de enskildamänniskorna. Det kan jag ge honom rätt i. Men om planeringen nu är svår är detkanske snarare ett skäl till att se över planeringen. beklagade att man inte hade uppnått enighet tydligen om avslag på motionerna. När man får klart för sig att det skulleinnebära ett avslag pä den mest väsentliga punkten, nämligen att låta enparlamentarisk utredning se över detta frågekomplex, finns det naturligtvisinte så värst stor anledning att diskutera en samskrivning Det verkar som om utskottets ordförande i någon mån hademissuppfattat vad reservationen gäller. Den innehåller krav på utredning omformerna för den långsiktiga samhäUsplaneringen, och det är ju inte någontingbestående. Om det visar sig att det inte är möjligt att realisera detankegångar som framförts i motionerna, får man ju det klart för sig, och dåfår man väl fortsätta pä det gamla viset. Men herr ordföranden menar val inteatt planeringen är så fullständig att den inte kan göras bättre? Även medbortseende från de irrationella företeelser som de enskilda människorna utgörfinns det skäl att säga att man inte alltid har lyckats så bra. HerrBRUNDIN (m): Det är inte fråga om, , att mednågot bättre planeringsinstrument försöka åstadkomma en centraldirigering. Detär en total missuppfattning. Det sägs i utskottsbetänkandet på tal ora den utvecklingav planeringsverksamheten som ägt rum på olika områden, attdetta inte är något avslutat skeende utan att det kommer att vidareutvecklas.Så har skett i företagen, och vi får hoppas att de kan ge ganska hyggligauppgifter om sina planer , när de nu skall börja göra deti enlighet med det beslut som jag utgår från att fattar i enighetnästa vecka. Jag uppehöll mig tidigare något vid innehållet i ettnäringsutskotts-ärende som vi skall behandla det kan vara ganskarimhgt att uppehålla sig just när nian talar om planering. Jagtänker fullfölja den linjen genom att nämna ett ärende som vi skall behandlasenare . Jag skaU citera följande ur försvarsutskottets betänkande nr 23; "Beträffande konstitutionella ställningoch ansvar är det naturligt att liksom försvarsutredningen beakta den syn somhar kommit till uttryck i grundlagberedningens huvudbetänkande. Den innebär bl.a. att är det centrala statsorganet, som om systematisklångtidsplanering äger rum inte kan begränsa sin horisont tillettårsbudgeten. I budgetutredningens framlagda rapport med preliminära förslag beträffande programbudgetering på statsraaktsnivå m. harutredningen---- , i likhet med grundlagberedningen och försvarsutredningen,framhållit det angelägna i att får samma planeringshorisont somregeringen och myndigheterna." Det uttrycker ganska bra en del av det som vi har velatframhålla i vår reservation och en del av de krav sora vi har ställt. När vi nukräver att företagenskall redovisa sina planer för en femårsperiod är det rimligt att också statentalar om vilka planer man har inom ramen för den politiska verksamheten - vilkaolika reformer man kommer att prioritera etc. Det skulle ge företagen ettbättre planeringsunderlag och på det sättet bidra till att föra vidare denutveckling av planeringsverksamheten som har varit i gång under ganska långtid. , ; Långtidsutredningenkarakteriserades som en beskrivning av tillväxttakten under de närmast liggandeåren, men det är kanske lika riktigt att kalla den en beskrivning av vilkakonsekvenser som redan fattade beslut beräknas komma att få . Man skulle alltså med den i botten kunna kläda på det helalitet vidare med uppgifter om vad det är för någonting inom ramen för depolitiska beslut som skall fattas, som skall tillkomma och ta resurser i anspråk,så att man därigenom kan få en klarare bild av vad som under de närmaste årenkommer att bli disponibelt för investeringar i näringslivet, privat konsumtion,hushållssparande etc. Det vore väsentliga informationer att ge till svenskafolket, till och till näringslivet. HerrEKSTRÖM (s): Det finns inte särskUt mycket att kompletteramin tidigare framställning med, eftersom det i de anföranden som hållits intehar kommit fram så särdeles mycket nytt. i frågade mig i sitt första anförandevilka intryck jag hade fått vid finansutskottets besök i , och jagdeklarerade att jag för rain del inte var särskilt imponerad. varinte belåten med det svaret, men det var den uppfattning jag har fått. Jagtillät mig också säga, att jag tror att man inte heller i är så imponeradsom man verkar vara i i . Det är inget tvivel om att vi skall ha en god planering,och det är också därför som finansutskottet velat ge Kungl. Maj:t till kännavissa synpunkter. Vi trodde att det skulle finnas möjligheter att mötas, men påett tidigt stadium gavs ju beskedet att det ändå förelåg borgerligapartimotioner, och dem kunde man inte gärna gå ifrån. Det borde i alla fall havarit möjligt att skriva under just de synpunkter som vi har anfört. Man påstår att det skulle vitalisera debatten om vi ficken utredning och kanske skulle ha en stor programkommission. Jagtror raka motsatsen. Där skulle ju de olika partierna binda sig för sinauppfattningar och så skulle någonting omsider silas fram. Vi anser det riktigt- och det har ni reservanter också anslutit er till att idéer och programväxer fram i folkrörelser och politiska partier och att det ytterst är densittande regeringen som har att svara för det program som fraralägges. Vi harockså sagt att det enhgt vår mening kunde vara rimligt att en kommandelångtidsutredning får vissa direktiv om vad som kan anses vara viktigast att fåbelyst. Det verkar som om herrarna blir litet besvärade när jagtalar om att era förslag är centralistiska, och jag förstår det, för det är deverkligen som de har framkommit i motionerna. Men jag skall göra detmedgivandet att reservationen ser Utet annorlunda ut än motionerna. Det är juså vanligt i den här nya kammaren att ni på den borgerliga sidan först skriveryviga motionersida upp och sida ner, raen sedan koraraer ivern att skriva sig samman om reservationeri utskottet! Hur skuUe de direktiv för en sådan här utredning se ut sora skullegrundas på den reservation som ni nu har samlat er kring? Det skulle verkligenvara intressant att se hur de skulle kunna utformas. Till i vill jag också säga att jaggivetvis inte har någonting emot rullande planer. Som chefstjänsteman i enindustri-kommim i gjorde jag min första flerårsplan . Den var rullande, vi byggde på den . Det är givetvis så detskall ske. Ute i landsting och kommuner finns det aUtför många planer sora manhar gjort upp . När raan börjar närma sig det femte årets slut, tarman fram planen ur lådan, dammar av den och tittar efter hur mycket det var somblev rätt av det man tänkte .