prot · FV09131 · 1972-12-04 00:00:00 — En ökad centralisering måste ses som en faraför målsättningen att skapa "balans mellan åsikter och intressen". Vimenar att det är angeläget med en ökad decentra-hsering och spridning av maktenmellan olika enheter inom . säger sig inte kunna godta den allmännabild av förhållandena inom som lämnas i vpk-motionen, menutskottet kan uppenbarligen heller inte teckna en annan bild av förhållandenautan nöjer sig med en allmän uppslutning till "vakthållning kringyttrandefriheten", som det heter. Det fattas bara annat! Men om man vUlslå vakt om den principen, då borde man också från sida ha anledningatt ge uttryck för denna mening. benägenhet att blunda för rådande problemkommer också till uttryck i behandlingen av det s. k. underhållningsväldet. Föratt avstyrka motionen hänvisar man tUl vad utskottet sagt om programverksamheten.Vad är det då man har sagt? Såvitt jag kan finna är det i huvudsak enredovisning av olika beslut och bestämmelser, men rasande Utet om hur det iverkligheten ser ut. Är det otänkbart för kulturutskottet att ocksåsysselsätta sig med frågan hur olika beslut och bestämmelser tillämpas ochfungerar? Vad utskottet på fyra textsidor ger är verkligen inget underlag förslutsatsen att inte bör göra något tillkännagivande angående det s.k. underhållningsvåldet. På borgerligt håll förfasar man sig över att våld, i denform som är brutal verklighet för överfallna folk i och annorstädes,visas i TV, men samma personer tycks ha fördragsamhet med program som harmeningslösa våldsinslag som underhällningsmoment. Det är av intresse att se hurvissa av kammarens ärade ledamöter kommer att stäUa sig tUl frågan omunderhållningsvåldet när vi går till votering. Televisionens väg är kantad med fUmer och serier, därsadism och meningslösa våldsinslag utgör egenvärde och där djupt reaktionäravärderingar har stor plats. Ätt detta särskUt gäller inköpta program, framförallt från , kan inte leda till annan slutsats än att dessa inköp starkt börbegränsas. Både när det gäller programverksamheten i stort och närdet gäller underhållningsvåldet måste man konstatera att utskottet blundar förfaktiska problem och gömmer sig bakom gällande bestämmelser, utan varje försökatt diskutera vad som kan vara skevt och vad som bör rättas tUl. Med denattityden är det naturligt att man endast kan komma fram tiU att yrka avslag påen motion som kräver åtgärder för att åtminstone söka uppnå att"programverksamheten i sin helhet präglas av skälig balans mellan åsikteroch intressen". Denna attityd, att inte diskutera utan yrka avslag, gördet också möjligt för utskottet att på minimalt utrymme gå emot vårt motionsförslagatt bör uttala sig för att utträder ur . Den enda motivering utskottet presterar är SverigesRadios ställning som fristående icke-stathgt företag. Är detta ett motiv föratt skall tillhöra SAF? Nej, det är en undanflykt för att slippata ställning till det som är huvudfrågan. Man måste nämligen se hela frågan om allsidigheten iprogramutbudet och balansen mellan åsikter och intressen mot bakgrunden av attden organisation som tillhör, mycket aktivt driver enhnje för att föra fram de intressen denna organisation företräder. Jag vUlerinra om den kampanj SAF startat mot "vänstern" och där bl. a.skola, radio och television uppmärksammats. Man talar där om journalister,politiker och kulturarbetare som målgrupper. "har till ändamål attbefrämja för arbetsgivarna gemensamma intressen", heter det i SAF:sstadgar, som vidare fastslår att i detta syfte har föreningen bl. a. att"sammansluta arbetsgivare och organisationer av dylika till en fastenhet". skall alltså bl. a. genom att erläggaavgifter till SAF främja gemensamma intressen med den svenska storfinansen ochbilda en fast enhet med denna, som dess uppgift är att bedriva enprogramverksamhet som präglas av "skälig balans mellan åsikter ochintressen". För oss i vpk är det en självklarhet att Radiomed sin ställning inte bör tUlhöra SAF. Det borde vara lUca självklart även försocialdemokraterna åtminstone för dem som företräder fackliga intressen ochhar erfarenheter av vad SAF står för. De anställda vid har genom fackligaorganisationer krävt att begär sitt utträde ur SAF. Detta ärlika förståeligt och beaktansvärt som när malmfäUens gruvarbetare drev R u ndradiofrägo r 6 protokoll 1972. kampen föratt skuUe lämna SAF. Det är helt orimligt att tUlhör SAF omman skall kunna uppfylla de mest elementära anspråken på opartiskhet. I den utkomna boken söker författaren på ökäntreaktionärt maner gå till storms mot att något av den verklighet vi lever iåterspeglas i massmedia. Varje beskrivning av eller utvecklingeni socialistiska länder är för denne skribent "vänstervridning". Vad han tydligen omedvetet avslöjar är däremot de verkligapåtryekar-grupperna. I boken återges brevväxling mellan radioledningen och enrad mäktiga finansintressen, såsom ochSkånska cementgjuteriet. Det framgår inte om det är eUerstorföretagen som ställt korrespondensen tUl förfogande, vilket det kan finnasanledning att klarlägga. Oavsett var uppgifterna hämtats är de avslöjande förhur storfinansen söker påverka utformningen av programmen. Borde inte ocksådetta tala för att skall utträda ur ? Avsikten med denna bok är förmodligen att den skall utgöraett bidrag i SAF:s kampanj mot vänstern. Efter att ha läst denna reaktionensnya frestas man konstatera att SAF hade rätt, när föreningen i sinkampanjpromemoria talade om "knappheten på lämpligaförfattare"! Sammanfattningsvis vUl jag anföra att vi finner detangeläget att rUcsdagen ger sin uppfattning till känna mot underhållningsvåldetoch att yttrandefriheten värnas när det gäller att föra fram berättigadsamhällskritik. En decentralisering och spridning av makten över programmenmellan olika enheter inom bör förordas. Vidare bör rUcsdagenuttala sig för att utträder ur . Jag ber därför att få yrka bifall till reservationerna 3,5 och 6 som av fogats tUl kultumtskottets betänkande nr 23. Vid förra årets debatt kring radio-TV-frågor- en debatt som i här berört avseende inte var ny då heller framförde jagföljande: "Över huvud taget är debatten kring så viktiga media som radionoch TV anmärkningsvärt läst, och hämmande för en utveckling som kunde vara tUlgagn för den fria åsiktsbildningen och därmed för den levande demokratin. "Jag har ingen anledning att ändra det omdömet . Från moderata samlingspartiethar vi krävt en utredning kring hur man skall åstadkomma ökadfrihet och konkurrens i etermedia. Utskottsmajoriteten har som tidigare erinratom propositionen 1966, vari det framhålls som angeläget att etermediaställs fria från kommersiella intressen eller politiska gruppers ensidigainflytande. Propositionen hävdar vidare som en grundläggande förutsättning atten fri etableringsrätt i etern är omöjlig redan på grund av det begränsadeantalet frekvenser ett i och för sig naturligt uttalande . Ytterligarehänvisar utskottsmajoriteten tUl reklamutredningen och till 1969 årsradioutredning. Det är en märklig utskottsbehandling som motionen 487 får.Motionen kräver nämligen inte att kommersiella intressen eller politiskagrupper skall få ett ensidigt inflytande över etermedia. Motionen kräver intefri etableringsrätt, utan friare etableringsrätt och lät mig för säkerhetsskuU redan nu säga: Vi kräver inte övergång till det amerikanska systemet.Reklamutredningen sysslar med reklamens verkningar med särskildhänsyn till reklamsändningar i TV, radioutredning utreder ökatsändningsutrymme i ljudradion för utbildnings- och informationsändamål. Ingenav dessa utredningar och ingen annan heller, vilket kanske vill lägga märke till, eftersom han tog upp det i debatten - har denprincipiella, långsiktiga inriktning som den utredning motionen föreslår. Detvore faktiskt hederligare om utskottsmajoriteten utan vidare skrev: Utskottetavstyrker motionen. Över huvud taget tror jag att en vetenskaplig analys avpolitisk debatt skuUe ha mycket att hämta just i radio-TV-diskussionen iriksdagen . Jag skall bara ta ett litet exempel: iLane-Herrestad lät i ett genmäle mot mig termen monopolradio ståenbart för min räkning, medan utskottet enigt konstaterar att detföreUgger en monopolsituation. Vad blir nu följden av en monopolsituation? Ja, bortsettfrån de aUvarliga principieUa invändningar som kan resas mot att någon form avmassmedia har en monopolställning, har det direkta praktiska nackdelar. Det uppkommer lätt bristfälligt kostnadsmedvetande. Jagtror att utskottets skrivning de föregående åren och även visar att ensådan situation förelegat. konstaterar utskottet "med stortiUfredsställelse" att företagets ansträngningar att hålla kostnadernanere gett resultat. En monopolanhängare har anledning att försjunka i djupatankar inför det konstaterandet. Monopolsituationen medför också en nonchalans och ettförakt mot konsumenterna: de får ta vad de får. Var och en som försöker följautbudet i TV kan konstatera att många program av olika arter, även den enklasteunderhållning, är tekniskt och programmässigt undermåliga. Enligt min meninghar den aspekten alltför ofta glömts bort i en i och för sig berättigadupprördhet över snedvinkling, våldsinslag, pornografiska inslag. Det må varasvårt att definiera vad som är kvalitet; i en friare konkurrens skullekonsumenterna hjälpa till med den definitionen. Monopolet innebär enförmyndarmentalitet gentemot människor som vi i andra sammanhang säger ossförsöka söka fostra tUl självständiga, kritiskt tänkande människor. Programverksamheten skall enligt radioavtalet "i sinhelhet präglas av skälig balans meUan olika åsikter och intressen". Dennabalans anses hUtills i aUmänhet på ett eller annat sätt föreligga. Risken medett avtal av den typ vi nu har är att många producenter aningslöst rör sig påoch ibland överskrider avtalets yttersta gränser. De tenderar tillförhärligande av antidemokratiska ideologier, av brottslig verksamhet och andradiskuterade inslag, som enligt nuvarande avtal inte kan hindras, kommer förreller senare att medföra krav på en precisering av programreglerna och kanskerent av förhandscensur. Det hgger dess värre i farans riktning i Inser man inte allvaret i detta? har vi ju ett organ för efterhandskontroll, nämligenradionämnden. Motionen 487 har något berört radionämndens roll, då den krävtåtgärder för bättre efterlevnad av reglerna i radiolagen och i avtalet mellanstaten och . Vi har anslutit oss till utskottets skrivning, därman räknar med att nämnden med de nu förstärkta resurserna skall överväga hurman skaU kunna effektivisera granskningsverksamheten. I ett särskilt yttrandehar vi dock velat peka på att radionämnden faktiskt inte följer sininstruktion; den inskränker sig tUl att pröva anmärkningar som kommer in tillnämnden. Detta är givetvis ytterst otUlfredsställande. Det är förvånande att höra en ledamot av radionämndenförklara att man inte kan följa instruktionen; för det skulle fordras ett heltämbetsverk. En annan ledamot av nämnden, , sade under eninterpellationsdebatt i kammaren i går att det skulle kräva enuniversitetsinstitution. Självklart ankommer det under sådana förhållanden pånämnden att antingen begära att det verket eller den universitetsinstitutioneninrättas, eller att instruktionen ändras. Utskottet betonar nämndens uppgifteratt övervaka att utövar sin ensamrätt på rundradioområdetopartiskt och sakligt och efter avtalets riktlinjer; en ändrad instruktiontorde alltså vara utesluten. I gårdagens debatt uttalade statsrådet , efter vad jag kan se, märkligt nog frånvarande - att radionämnden har encentral och oersättlig funktion i monopolsystemet och att staten mot denbakgrunden kan låta bli att granska programverksamheten under avtalsperioden.Och när man finner jag kan inte citera statsrådet exakt, men jag antecknademedan han talade att radion inte fyller den funktion som är avsedd, vilketstat och radionämnd ännu inte har funnit, bör man under sådana extremaförhållanden aktualisera 19 § i avtalet, som talar om brott mot avtalet och deföljder detta kan få. Men faktum är alltså att vi inte har dettagranskande organ och vi vet faktiskt inte om de extrema förhållandena harinträtt. Det finns som bekant olika uppfattningar om det. Förmodligen anser någon att jag här har givit en överdrivenskildring av dagsläget beträffande radio och TV. Men om man läser propositionen136 , där det står att "frihet i etern måste i första hand förenasmed en medveten strävan till objektivitet och saklighet i det samladeprogramutbudet och innefatta möjligheter för olika åsikter ochmenings-rUctningar att komma till tals", och när man sedan läser åretsmotioner, så får man en ganska god bild av läget. Utskottet konstaterar attmotionerna i stor utsträckning ger uttryck åt en kritisk inställning tillSveriges Radios programverksamhet. Ett enigt utskott uttalar bl. a. följande:"Utskottet finner för sin del anledning att understryka att Radiovisserligen är ett fristående företag men att det har en av samhälletanförtrodd uppgift, att det är ett företag i hela samhällets tjänst. Det baratt verka inom ramen för de rUctlinjer som anges i lag och avtal men har momdenna ram frihet och självständighet. Bolagets särstäUning, dessmonopolsituation, gör det särskilt viktigt att denna frihet och självständighetalltid kombineras med den strävan tiU objektivitet och saklighet i det samladeprogramutbudet som är ålagd "Litet längre ned skriver utskottet: "Utskottet vill tUlägga att det förverksamhetens bedrivande enligt de i radiolagen och avtalet angivnaförutsättningarna är nödvändigt att både förståelsen för dessa förutsättningaroch känslan av ansvar för att man i arbetet följer dem är aUmän inom företagetoch ständigt hålls levande där." Och ännu litet längre ned: "Vadradioledningen beträffar bör det för denna vara en angelägen uppgift att nogata del av nämndens uttalanden och vidtaga de åtgärder som den bedömer att dessabör föranleda. Utskottet vill betona den vikt utskottet fäster vid att SverigesRadios programutbud får den karaktär som statsmakterna fömtsatt." Efter dessa citat vill jag stäUa en fråga: Anser kammarensärade ledamöter att det är tillfredsställande med en situation, där ettrUcsdagsutskott finner sig föranlåtet att uttala sådana förmaningar? Och nästafråga är faktiskt inte av mindre vikt: Vad händer nu om företaget i enUghetmed några medarbetares uttalanden om radionämndens utslag som jag hört återges- struntar i vad som sägs härifrån? Jag kan inte finna annat än att det är nödvändigt attsnarast få målsättningen för och utformningen av vårt svenska radio-TV-systemutredd i parlamentariska former. Den för unika ordningen med s. k.stimulerande tävlan inom ett monopolsystem - det som i häromdagenkarakteriserades som "en administrativt styrd konkurrens, ensjälvmotsägelse", och det är en karakteristik som jag kan instämma i -börvi inte av prestigeskäl hålla fast vid. HittUlsvarande erfarenheter visar pårisker för en utveckling som vi - och då menar jag alla partier - inte kanacceptera. Det är ingen anledning att i det här läget argumentera mot eller för hur man har det ordnat i andra länder. Det finns olUcakombinationer av statUga och fristående bolag eller enbart fristående bolag somdet kan vara av intresse att närmare studera. Väsentligast är dock inom vilkaramar man vill att radio- och TV-verksamheten skall fungera här. Och det visaren utomordentligt dålig tilltro till just det svenska starka samhället om viinte på detta som på andra områden skulle kunna utforma regler förverksamheten, regler som tillgodoser såväl samhäUets intressen som den frihetoch konkurrens som aUtmer framstår som oundgängligen nödvändig för att vi skallfå etermedia som fungerar bättre än . I förra årets debatt berörde jag pressens situation som enviktig beståndsdel i frågan om radions och televisionens roll och plats iframtiden. Det är självfallet fortfarande så att en ny etermediapolitik måsteutformas med hänsyn till också pressens roll och plats i samhället, och detbrådskar att ta itu med dessa problem. Men också den snabba tekniska utvecklingen påetermediaområdet gör det angeläget. Debattörerna har visat sigmycket belästa i aktuell litteratur, och även jag skall demonstrera en sådanbeläsenhet genom att berätta att utgivit en bok som hpterInför en ny mediapolitik. Den behandlar kabeltelevisionens snabba UtveckUng ochde frågor vi därigenom konfronteras med. Hans synpunkter på monopolet och påangelägenheten av en snabb utredning av de nya problemen är väl värda attstudera. sade jag: "Att vara sent ute medför ofta oönskade R u ndradiofrägo r ekonomiskakonsekvenser; det kan i många fall också hota demokratiska och humanistiskavärden." Jag tror att menar detsamma när han avslutarkapitlet mediapoUtik med orden: "Såvida vi inte föredrar att en dagom fem, tio, femton eller vakna, upptäcka en miljö med vilken vivantrivs, och fråga oss själva hur detta har kunnat ske, varför ingen förstodvad som höll på att hända, varför samhället alltid ingriper ." Jag viU slutligen, herr talman, uttrycka den allvarligaförhoppningen att det inte är orden "ökad frihet och konkurrens" somhar åstadkommit låsnmgen i den här frågan och att mitt parti skuUe vara detenda som anser det värt att kämpa för dessa värden också i etermediasammanhang. Jag yrkar, herr talman, bifall till reservationen 1 A i kulturutskottets betänkande nr 23. HerrMATTSSON i Lane-Herrestad (c): Etermedierna spelar ur olika synpunkter roll i det svenska samhället på grund av sin genomslagskraft. Derasbetydelse som opinonsbUdare och opinionsförmedlare är stor. Radio- ochTV-frå-gorna är föremål för livligt intresse bland allmänheten. Dessa förhållandenåterspeglas också här i genom att det väcks ett stort antalmotioner som berör radio- och TV-frågorna. Och jag vill tUlägga att radio- ochTV-frågor inte är så lätta att handskas med. Säkert vet alla här i kammaren att vi har en radiolag ochatt med stöd av den ett avtal är träffat mellan staten och Radio.Enligt nämnda lag och med stöd av det avtal som träffats jämlikt nämnda lag harSveriges Radio ensamrätt att sända program och ensamrätt att avgöra vUkaprogram som skall sändas. Statsmakterna skall inte styra programutbudet. Detta innebär naturligtvis inte att skallgöra precis vad som faUer dem in. Det finns en radiolag och ett avtal mellanstaten och . I 6 § i radioavtalet sägs: "Bolaget skall iprogramverksamheten hävda de grundläggande demokratiska värdena. Programverksamheten skall bedrivas med beaktande avljudradions och televisionens centrala ställning i samhället. Av detta följerbl. a. skyldighet för bolaget att i lämplig form upplysa om nuets händelser ochorientera om vUctigare kultur- och samhällsfrågor samt stimulera till debattkring sådana frågor." I de följande paragraferna sägs att programmen skalltillgodose olika intressen i fråga om bl. a. religion, musik, teater, konst,litteratur och vetenskap. De skall skänka god förströelse och underhållning medbeaktande av olika smakriktningar. Även mindre gruppers intressen av merasärpräglad natur skaU i görlig mån tillgodoses. Mänga av de motioner som har behandlats i kultumtskottetsbetänkande nr 23 ger uttryck för en kritisk inställning tillprogramverksamheten inom . Det finns tydligen ett missnöje meddenna, och det gäUer nu att undvika att förtroendet för sviktarhos stora delar av medborgarna. Ä andra sidan är det förståeligt att det finns program sominte passar aUa. Det har bl. a. i Agnas här uttryckt. Det tordeväl vara närmast omöjligt att uppnå en sådan situation, att aUa som lyssnar tiUeUer ser på etermediaprogram är nöjda med aUt. Det finns olika intressen ochohka synpunkter. skall enligt det avtal som är träffat sökatUlgodose dem. Men de grundläggande demokratiska värdena skall hävdas. Detgäller den pohtiska demokratin med hemliga fria val. Det gäller sådana värdensom församlings- och föreningsfrihet samt tanke- och yttrandefrihet, för attnämna några exempel. Här kan det inte bli fråga om opartiskhet, utan SverigesRadio skall vara partisk till dylika grundläggande demokratiska värden. har, som nämnde, utskottet enhäUigtframhållit att visserligen är ett fristående företag, men attdetta företag har fått sig anförtrott en samhäUelig uppgift och skall vara ettföretag i hela samhällets tjänst. Eftersom bolaget har ensamrätten att sändaprogram, är det naturligtvis särskUt viktigt att friheten och självständighetenalltid kombineras med strävanden till objektivitet och saklighet i det samladeprogramutbud som ålagts . Så snart radio- och TV-frågor debatteras, kommer man in pådet avtal som jag här har nämnt. Friheten och självständigheten för SverigesRadio åberopas, och alltsomoftast klandras både enskilda program och dem somsvarar för programmen. Avtalet ger inte några anvisningar i detalj utan är enöverenskommelse om allmänna riktlinjer för verksamheten. Vad utskottet i sitt betänkande har sagt har cUerat, och det finns ingen anledning att på nytt citera det. Jag viUemeUertid säga att saklighet, objektivitet och ansvar skall iakttas. När jagcUerade ur avtalet framgick det, att i detsamma står att även mindre gruppersintressen av mera särpräglad natur i görlig mån skall tUlgodoses. Det tycks vara en rätt utbredd uppfattning att dessasärpräglade grupper i dagens läge får ett mycket stort utrymme i etermedierna.I synnerhet reagerar många, när de små grupperna inte är grupper som slår vaktom demokratiska värden utan åsidosätter lag och förordning men ända bUruppmärksammade. Många ifrågasätter om det är i enlighet med avtalets anda attge program om sådana gruppers verksamhet. Under alla förhåUanden gäller att deinte kan tillåtas att propagera för ett system, där yttrandefriheten ellerandra grundläggande demokratiska värden inte har någon plats. Gör de det, skallde bemötas. Till utskottets betänkande har fogats ett antalreservationer, och i reservationen 1 a har moderata samlingspartietsrepresentanter begärt en parlamentarisk utredning, som skall ha tUl uppgift attklarlägga hur en ökad frihet och konkurrens i etermedierna skall åstadkommas.Här har, som sagt, utskottet hänvisat till pågåendeutredningar, som har att arbeta med för rundradioverksamheten väsentligafrågor. Det är reklamutredningen och radioutredning som gör detta. Jag vill nog ändå, med anledning av vad hadeatt anföra om 1969 års radioutredning, säga att den har att utreda i vad månolika programbehov skall tillgodoses både då det gäller ljudradion och då detgäller TV-programmen. Vid avvägningen av programbehoven mot ifrågavarandetekniska sändningsmöjligheter i ljudradio och TV är det av vikt att fråganom programinslagens form och tidsmässiga inplacering i sändningarna såvälrUcs- som regional- och lokalsändningar ägnas uppmärksamhet. Detta är vad somanföres i direktiven. Att i en situation när vi har två utredningar som arbetarmed frågor som är av stor betydelse för såväl ljudradion som TV komma ochbegära ytterligare en utredning innan de två här nämnda är färdiga med sittarbete har utskottet inte funnit välbetänkt. söker för övrigtatt inom det nuvarande systemet åstadkomma konkurrens, och det gäUer också atthär vinna erfarenheter för att få en så bra programverksamhet som möjligt. Jag skall inte gå närmare in på frågan om ökad frihet ochkonkurrens i etermedierna, eftersom vi har de här nämnda utredningarna ochutskottet har hänvisat tiU dem. Men det blir bättre tUlfälle att diskutera defrågorna sedan utredningarna har avlämnat sina betänkanden det kan ju komma förslagfrån dessa utredningar som vi kan få stor glädje av. Uppfattningen att man intenu skaU begära någon särskild utredning delas också av folkpartietsrepresentanter i utskottet, som ändå i denna fråga har en reservation ommotiveringen, där det framhåUes att det blir en viktig uppgift att bryta radio-och TV-monopolet . Eftersom såväl utskottet som folkpartietanser att vi bör avvakta pågående utredningar, tycker jag det är mindrelämpligt att nu gå in i en debatt om huruvida vi skall ha en parlamentariskutredning eller inte. Reservationen 2, som är en reservation från ,innebär att ett programråd bör inrättas vid . harhär talat för den reservationen.