prot · FV09110 · 1972-12-31 00:00:00 — HärtiU kommer krav pä tilläggsanslag förbudgetåren 1971/72 och 1972/73. Svaren på aUa de frågor som ställts rörande stödet tiUungdomsorganisationernas lokala verksamhet är beroende av hur anslagsfrågornakan lösas. Möjligheterna att tillgodose de framlagda förslagen om anslagsökningarär i sin tur beroende av det allmänna budgetläget, till vilket ställning kommeratt tas först i samband med statsverkspropositionen. Jag vill i detta sammanhang erinra om att det säväl i 1971års proposition (nr 32) och i kulturutskottets betänkande (KrU 1971:12) som iden utfärdade kungörelsen (SFS 1971:388) klart angavs att en reducering avbidraget per sammankomst skulle ske, om det sammanlagda antalet sammankomsterblev högre än vad som fömtsatts vid anslagsberäkningen. Enligt det nyabidragssystemet har de olika riksorganisationerna ett huvudmannaansvar för denstatsunderstödda verksamheten. Som framgår av nyssnämnda proposition innebärdetta att organisationerna har ett ansvar för hur den lokala, statsunderstöddaverksamheten planeras och genomförs. Jag anser mig kunna utgå från att dettaansvar också medfört att de lokala föreningarna noga informerats om förutsättningarnaför bidrag. uttalade att justeringar ibidragsgivningen skulle kunna ske sä att ingen organisation skulle behövavidkännas försämringar i förhällande till det tidigare bidraget. Sådanajusteringar skulle också vara möjliga för att hindra att beräknadeaktivitetsökningar bromsades som en följd av bidragssystemets utformning.Bedömningen av dessa frågor förefaller att bh synnerligen svår då det avskolöverstyrelsen framlagda utredningsmaterialet inte innehåller några närmareuppgifter om i hur stor utsträckning det stora antalet redovisade sammankomstersammanhänger med ökad aktivitet eUer med att det nya systemet medfört att enstörre del av organisationernas verksamhet blivit bidragsberättigande.Bedömningen av denna fråga försvåras också av att uppgifter ej föreligger omantalet deltagare i de sammankomster som redovisats av . Då skrivelse nyhgen kommit in kan jagför närvarande inte gå in pä en detaljerad bedömning av dess innehåU. Deframlagda förslagen kommer att närmare beredas i höstens budgetarbete. Enligtmin mening är det därvid angeläget att mot bakgrund av de föreliggandeerfarenheterna noga pröva om inte vissa förändringar bör göras ibidragsgivningen. Resultatet härav kommer att redovisas i proposition till 1973års riksdag. Beredningen av frågan om anslag pä tUläggsstat för att tUlgodosebehovet av kompletterande bidrag i de fall de nya bidragsreglerna medfört ettogynnsamt utfall i jämförelse med /71 kommer att samordnas medprövningen av anslagsfrågorna för /74. (vpk): Jag ber att få tacka för svaret på mininterpeUation. Tyvärr, mäste jag säga, blev i varje fall inte jag sä mycketklokare av svaret, och det tror jag inte heller att idrottsorganisationernablir. Efter att ha beskrivit bakgrunden till aktivitetsstödetkom statsrådet fram tUl följande självklara och till intet förpliktandeutsago, att svaren pä alla de frågor som ställts rörande stödet tillungdomsorganisationernas lokala verksamhet är beroende av hur anslagsfrågornakan lösas. Ja, givetvis. Men i vad mån anser statsrådet attungdomsorganisationernas aktivitetsstöd skall prioriteras ? Ätt denna fråga på något sätt mäste lösas visarom inte annat alla de enkla frågor och interpellationer inte mindre än sexstycken - som väcktes här vid höstriksdagens början. Vad jag fortfarande undrar över, trots det långa ochutförliga interpellationssvaret, är min första fråga i interpellationen:"ViUca omedelbara åtgärder avser statsrådet vidtaga för att rätta till dendiskriminering som idrottsorganisationerna utsatts för beträffande det lokalaaktivitetsstödet?" På den frågan anser jag mig inte ha fått något svar. Vid frågans behandling här i i århade vi kommunisterna en reservation tiU kulturutskottetsbetänkande nr 8. Reservationen gick ut pä att en norm för de angivnajusteringar som det talas om i betänkandet skulle vara att rättvisa uppnäsmellan idrottsorganisationer och övriga organisationer. Tyvärt bifölls intedenna reservation. ser vi att det hade varit en lyckhgare utveckhng omdenna norm hade inskrivits i utskottsbetäiUcandet. Då hade man varit bunden vidatt justera aktivitetsstödet till idrottsorganisationerna upp till 9:56 kronorper sammankomst, vilket gäller för övriga organisationer. Det kallar ivarje fall jag att skapa rättvisa mellan organisationerna. Med detta har jag inte hävdat att man från början skulleha slagit fast som den absoluta summan per sammankomst. Ingen kan dockförneka att per sammankomst ändå var riktmärket. När nu dettariktmärke bara visar sig vara ett vackert ord och verkhgheten föridrottsorganisationerna bara blev per sammankomst måste var och enförstå att dessa organisationer är förbittrade och faktiskt känner sigdiskriminerade; helt enkelt lurade. Jag vill erinra om vad jag sade under debatten i aprU,nämligen att enligt min uppfattning måste en justering få förekomma när vihåller fast vid ett reservationsanslag. Men då mäste det finnas en norm fördenna justering, en norm som skulle skapa den rättvisa jag talat om. En delandra ansåg att en justering skuUe kunna få förekomma men inte kosta någrapengar. För mig, och för många andra ocksä tror jag, kvarstårfortfarande frågan: Kan idrottsorganisationerna räkna med att tUläggsanslagutgår så att de fär samma belopp per sammankomst som övriga organisationer,dvs. 1 slutet av sitt interpeUationssvar säger statsrådetOdhnoff: "Enligt min mening är det därvid angeläget att mot bakgrund av deföreliggande erfarenheterna noga pröva om inte vissa förändringar bör göras ibidragsgivningen." Blir förändringarna tih det bättre är det naturiigtvisbra. Men får jag tolka detta så, statsrådet , att skall bidragsgivningenför aktivitetsstödet läggas om så, att ungdomsorganisationerna vid sin planering av det fortsatta arbetet får en säkrare Ang. stödet tiU idrotts- och ungdomsorganisationerslokala verksamhet Nr 110 ekonomisk gmnd att räkna med? Detär vad den andra frågan i min Tisdaeenden interpellation gäller. Innebärdet att idrottsorganisationerna dä inte Ang. stödet tiU idrotts- och domsorganisationers lokala verksamhet behöver känna sigdiskriminerade i förhåUande till andra organisationer och tiU sist att man ickebehöver söka bromsa aktiviteterna med baktanken att annars skulle dettaaktivitetsstöd bli mindre och mindre för . TUl slut: Kan statsrådet tala om vad vi egentligenskall säga tiU idrottsorganisationerna efter interpellationssvaret här ?Tror statsrådet att idrottsorganisationerna låter sig nöja med vad somsagts i interpellationssvaret, dvs. en hänvisning bl. a. tUl det allmännabudgetläget, en hänvisning ocksä till att regeringen skaU ta stäUning tillrättvisefördelningen först i samband med statsverkspropositionen ? i (c): Jag får tacka statsrådet för svaretpå min interpellation. Jag har väl i huvudsak interpellerat av sammaanledningar som och som hon här har redogjort för. Anledningarna ärju många. De är brännande för de organisationer det här gäller, alltså i förstahand idrottsorganisationerna. Det har ju tagit sig uttryck i ganska mångaspaltkUometer i tidningar. Det har tagit sig uttryck i uppvaktningar, om jaghar förstått rätt inför statsrådet. Det har tagit sig uttryck i att t. ex.Riksidrottsförbundethar avlätit skrivelser med krav pä en rättvisare behandling i de här frågorna.Som här har konstaterats tidigare, har t. ex. idrottsorganisationernas lokalaföreningar fått 3:34 mindre per sammankomst jämfört med övriga organisationer.Det är väl inte utan att idrottsorganisationerna känner sig diskriminerade idetta avseende. Mänga som jag har träffat har sagt att det verkar som omsamhället inte hade känslan av att idrottsorganisationernas och idrottsledarnasarbete med ungdomarna skulle värderas i samma utsträckning som övriga organisationersarbete. Efter vad som har framhållits i denna fråga kanske det kante sig onödigt att exemplifiera hur det här bidraget kan slå, men av svaret frän statsrådet tycker jag ändå det framgår att det finns just inga möjligheter att mäta om aktiviteten har ökat eller om den står still inom idrottsorganisationerna. Jag vet inte om det är påvisbart att sä är fallet, men låt mig ändå ta några exempel frän mitt eget hemlän, där det tUl föreningar anslutna till 1970/71 utgick fritids- gruppsbidrag med , medan aktivitetsstödet 1971/72 uppgick till , alltså mindre. Om man då går ned pä föreningsplanet och ser t. ex. på , som ju under en lång följd av är har redovisat en mycket bred verksamhet, så fick den klubben 1970/71 ett bidrag pä . 1971/72 fick den för - vill jag påstå - en breddad verksamhet bara , alltså i minskning. Om man dessutom till detta lägger att , som i hkhet med flera andra kommuner i värt land anslår samma belopp som staten, gav mindre i bidrag till , blir resultatet att denna klubb fick vidkännas en 62 mmskning av anslaget på 26 128kronor för verksamheten 1971/72. Jag ber också att få påpeka att den verksamhet som bedrivsinte har minskat utan tvärtom har ytterligare tilltagit. Det är att hoppas attdetta ekonomiska avbräck för t. ex. inte fär den följden attverksamheten nu måste skäras ned. Det skulle i sä fall vara katastrofalt. Jag skulle kunna anföra ytterligare exempel. Jag kännerexempelvis mycket väl till ett faU där en flersektionsförening med bordtennispå programmet helt enkelt lagt ned denna verksamhet, som i stället harövertagits av den pä orten verkande politiska ungdomsföreningen. Detta är ivarje fall för idrottsföreningarna mycket brännande frågor som måste få enlösning. Jag sade att det har skrivits och talats mycket om densituation som uppstått. Det är inte bara pä sportsidorna som den har avsattrubriker och andra spår. Den har ocksä föranlett en hel del artiklar påtidningarnas ledarsidor. Senast i dagens nummer av finns enartikel av borgarrådet från , där denne betonadeden nytta som idrottsrörelsen gör med sitt ungdomsvårdande arbete. Det är ocksåidrottsorganisationerna i som har gått i täten när det gällt attpåvisa den snedvridning som stödet har fått. Självfallet finns det personer somuttalar sig kritiskt om deras sätt att väcka opinion i frågan, men det kan väländå sägas ha haft den positiva effekten att anslaget i fråga ochidrottsrörelsens arbete inom ungdomskadrarna verkligen har kommit i fokus. Jag tror också att kulturutskottets ledamöter vid enutskottsresa ner till län fick sig en tankeställare när vi vid fleratillfällen under resan blev påminda från kommunalt håll om att en ändring mästeske i bidragsreglerna för att avskaffa olikheterna i behandlingen mellanidrottsorganisationerna och övriga organisationer. Flera företrädare förfritidsnämnderna i de kommuner som vi besökte i län tyckte att detta varett mycket starkt irritationsmoment. Vi som står mitt uppe i idrottsorganisationernasverksamhet konfronteras med detta problem, och det är väl inte utanatt man vill travestera ett mycket känt uttalande och säga: aldrig har så mängaarbetat så mycket för så litet. Detta är aUtså läget. frågar man sig vad som skall ske.Jag måste i likhet med konstatera att statsrådet svar här egentligen inte säger något annat än att vi skall få fortsätta att vänta påett besked om hur denna fråga skall lösas. Statsrådet säger att det rådde storosäkerhet när anslagets storlek skulle beräknas, och det kan man håUa med om.För konsekvensens skull tycker jag emellertid att man skulleha fört upp anslaget som ett förslagsanslag. Det var väl den enda möjlighet manhade att tillgodose det förslag om per sammankomst som statensungdomsråd förde fram i sitt betänkande. Jag vill i detta sammanhang konstatera att det förelåg enreservation till föremän för ett förslagsanslag frän ,och moderata samhngspartiets ledamöter i kulturutskottet. Med ensådan konstruktion hade vi inte behövt uppleva den situation som vi befinneross i . Det sägs att det skulle ha kostat pengar. Ja, det hade detgjort, men om jag förstått saken rätt och om vi skall tro på vadskolöverstyrelsen Ang. stödet till idrotts- och ungdomsorganisationerslokala verksamhet Ang. stödet tiU idrotts- och ungdomsorganisationerslokala verksamhet föreslagit,så ämnar vi ändock beträda den vägen att lyfta upp det häranslaget till den höjd som det skall ha för att det skall vara rättvist. Jag tycker att statsrådet i sitt svar skjuter dethär problemet framför sig. Statsrådet hänvisar tiU SÖ;s utredning, vidare tilldet allmänna budgetläget och att frågan skall prövas i samband med 1973/74 årsbudgetarbete. Jag vill påstå att vad idrottsorganisationerna vill ha är ettbesked om huruvida det kommer att bli något tilläggsanslag eller inte. Jag troratt de vore mera betjänta av det, även om det skulle innebära att inte helalöftet om 1 O-kronan kunde uppfyllas. Det finns faktiskt föreningar , somkanske mäste gå ut pä länemarknaden för att återbetala det som de är 1971 haruppburit för mycket i anslag. Vidare viU jag slå fast att vad kulturutskottethar skrivit i sina betänkanden både 1971 och 1972 och det som riksdagenfaktiskt har beslutat är så pass bindande för regeringen och statsrådet frågan om tilläggsanslag måste lösas i enlighet med de föreskrifter somkultumtskottet har föreslagit. Jag skall inte här stäUa frågor till statsrådet försöka pressa henne till att avge ytterligare svar angående sättet ellermöjligheterna till tilläggsanslag. Jag tycker att det skulle vara felaktigt,men låt mig bara uttrycka den förhoppningen att det skall vara möjligt förstatsrådet att finna vägar för en tillfredsställande lösning pä de härproblemen. HertOLSSON i KU (fp); Statsrådet svar pä frågorna om hurregeringen tänker kompensera idrottsorganisationerna för det mycket lågautfallet av det s. k. statliga aktivitetsstödet har föjts med spänt intresse avhela Idrottssverige och många andra. Tusentals ungdomsledare har knutit stora förhoppningartill regeringens vilja och förmåga att rätta tUl följderna av det beslut somregeringen lyckades genomdriva i . a. liberalthåll betonades då det orimliga i att som regeringen konstruera ett stimulansbidragtill ungdomsorganisationerna som kom att minska ju större aktiviteten blev. Vadsom kunnat bli en bra form för statlig stimulans till det frivilligaungdomsarbetet motverkades alltså genom riksdagsmajoritetens beslut att sättaett tak för bidragssumman vid . Utveckhngen har med aUtydlighet visat sig ge just de olyckliga konsekvenser som vi befarade idebatten i 1971. För det första har bidraget per sammankomst minskatstadigt frän målsättningen till och tillknappa . I genomsnitt för året blir det 6:22. Vissaföreningar har drabbats mycket hårt av det här. Lät mig ta ett enda exempel.Lilla Hageby basketklubb i har fått det statliga bidraget minskat -trots en 30-procentig ökning av aktiviteten - med inte mindre än 2 700 kronor.Dessutom har klubben drabbats av nedskärning av det kommunala stödet, som harbundits till samma belopp som det statliga. För det andra; Det har under de här omständigheterna varitomöjligt för de enskilda föreningarna att göra en hållbar budget förungdomsverk- samheten.Det har skapat både ekonomiska problem och planeringsbekymmer. För det tredje ger dessutom det låga statliga utfalletdubbel effekt därför att mänga kommuner ger bidrag i relation tillstatsbidraget, dvs. när statsbidraget sjunker, minskar också det kommunalabidraget i samma takt. Man har populärt kallat det statliga aktivitetsstödetför CamUlapengarna, men faktum är att de verkliga Camillapengarna enligt minmening är de kommunala medel som idrottsorganisationerna förlorar genom denbidragskonstruktion som bär statsrådet signatur. För det fjärde upplevs det i idrottsleden som djuptorättvist att andra ungdomsorganisationer kan erhålla högrebidrag för samma aktivitet, utövad i samma lokal, för samma åldersgrupp ochkanske ocksä av samma individer. Vad är nu statsrådets och regeringens svar till idrottensfolk? 1 svaret, som jag tackar för, ges inget besked. Med besvikelse tvingasman nu konstatera att statsrådet använder tre fullskrivna A4-sidor för attkomma fram till följande upplysande besked: "Svaren på alla de frågor som ställts rörande stödettill ungdomsorganisationernas lokala verksamhet är beroende av huranlagsfrågorna kan lösas. Möjligheterna att tillgodose de framlagda förslagenom anslagsökningar är i sin tur beroende av det allmänna budgetläget, tUlvilket ställning kommer att tas först i samband medstatsverkspropositionen." Detta är inte ett svar; det är inte ens ett försök attsvara. I stället är det en undanflykt, dold bakom tvä självklarheter. Denförsta självklarheten ar att statsbidragen beror pä hur anslagsfrågorna löses,och den andra är att anslagens storlek beror på vUket budgetförslag regeringenämnar framlägga. Ingen kan förneka att så är faUet - det visste vi alla förut men här finns alltså ingen markering av vilja att rätta till tidigare misstag.Trots att utfallet av aktivitetsstödet varit känt länge har man inte inomregeringen kunnat samla sig till ett initiativ. Frågan är om man vill och hurman vill tillmötesgå idrottsrörelsen. Politik är att vilja, som statsministernbrukar framhålla. Varför vill inte regeringen ge idrottsorganisationerna ettbesked? Redan i det beslut som fattade på våren 1971sades klart ifrån att justeringar skulle kunna göras pä tilläggsstat. Varförhar inte statsrådet tagit fasta på det riksdagsbeslutet? Var utsiktentill medel pä tilläggsstat bara tomt prat ? Vidare sades i riksdagsbeslutet att bidragssystemet skulleutformas så, att ingen organisation skulle behöva vidkännas försämringar i förhållandetill dåvarande bidrag. Man kan tvista om det, men hävdar isin tidning att sä blivit fallet för deras del. Men inte hellerdetta förmår statsrådet och regeringen att ta ett initiativ. Det är, herr talman, inte fråga om att kasta pengarna isjön. Vad saken gäller är att ge bättre möjligheter till meningsfylldfritidssysselsättning för miljontals ungdomar, att stimulera den viktigasamhällsinsats som görs av en kvarts miljon ungdomsledare i landet. Dessamänniskor är landets sämst betalda socialarbetare. Ett ökat stöd, grundat påvettiga regler, skulle verkligen ge återbäring tUl samhället. Det är fråga om ibästa mening lönsamma utgifter. Om statsrådet inte tror mig så läs gärna den Ang. stödet till idrotts- och ungdomsorganisationerslokala verksamhet 5 protokoU 1972. Ang. stödet tiU idrotts- och ungdomsorganisationerslokala verksamhet artikelsom i nämnde, skriven av hennes partivän i . Han är helt inne på den linjen ocksä, och hanhar mycket stor erfarenhet av arbete pä det här området. , herr talman, en fråga tUl statsrådet statsrådet, med tanke på att inget besked ges i dagens svar, att denutformning som aktivitetsstödet fick 1971 trots all kritik var en lycklig ochbra utformning? Om svaret på den frågan är ja är det väl meningslöst attfortsätta att föra en debatt om det här, men om svaret på den är nej, ochstatsrådet inte tycker att den till alla delar fick en lycklig utformning, ärdå statsrådet beredd att föreslå en övergång till förslagsanslag i enlighet medriksdagens rekommendation ? Hert (): Jag ber att få tacka statsrådet för svaret påmin fråga, och jag vill också framföra ett tack för svaret till herrÅngström på hans fråga eftersom han inte är närvarande i kammaren. Det var ett mycket längt svar som statsrådet lämnade, mendet var ganska innehållslöst. Statsrådet vUl nu varken svara pä hur man i dageller för framtiden kommer att lösa dessa viktiga ungdomsfrågor eller deklareraregeringens principiella hållning, utan statsrådet skjuter hela frågan omanslagsprövning till budgetberedningen inför /74. Det mesta i statsrådets långa svar handlar om bidragetskonstruktion samt tidigare utskotts- och riksdagsbehandling, sådant som viredan tidigare visste. Vad vi hade väntat oss inte bara vi som ställtfrågor utan främst alla de hundratusentals ungdomsledarna inom idrotten ute ilandet var naturligtvis ett positivt svar på dessa frågor. Hur skallungdomsledarna i fortsättningen kunna planera sin verksamhet? Skall de främstpå grund av penningbrist hindras frän att fortsätta sin verksamhet i denomfattning som den har bedrivits? Det finns, som tidigare här harpåtalats, föreningar inom idrotten som mäste skära ned sin verksamhet,föreningar som har blivit avstängda från verksamheten på grund av att de intekunnat betala sin lokalhyra. Detta var väl ändå inte meningen med det nyaaktivitetsstödet? Enligt min och naturligtvis mänga andras mening skulle dettavara en stimulans för att öka fritidsverksamheten bland ungdomen. En kommunalman i sade för sedan i ettTV-program ungefär följande: Idrotten är en mycket viktig sammanhållande faktor iglesbygden, den enda fritidssysselsättning som vi kan ge i glesbygden. Närskolan har lagts ned och annan service har försvunnit lever bara den lillaidrottsföreningen kvar. Man mäste stäUa frågan: Kan den lillaidrottsföreningen leva vidare under nuvarande förutsättningar? 1 kulturutskottets uttalande hette det, vilketstatsrådet också citerat i sitt svar, att justeringar skulle vara möjliga föratt hindra att beräknade aktivitetsökningar bromsades som en följd avbidragssystemets utformning. Det jag har anfört är ett bevis pä att en bromsningav aktiviteten har skett. Det skulle vara värdefullt om statsrådet ville deklarerasin inställning till anslagets utformning och om statsrådetinstämmer i uttalande om en uppräkning av anslaget under treår, vilket innebär en fortsatt diskriminering av idrottens ungdomsarbete underytterligare lika mänga år. står ju jämlikhetsdebatten i fokus, och då kanman naturligtvis avslutningsvis ställa frågan: Kan man räkna med en jämUkbehandling för ungdomsverksamheten ? Hert (): Min fråga till statsrådet gälldeom erfarenheterna av det lokala aktivitetsstödet tUl ungdomsverksamhetenföranledde något initiativ från Kungl. Mot den bakgrunden vill jagför min del ta fasta på det positiva i statsrådets svar. Först och främst mäste vi naturligtvis acceptera att detinte varit möjligt att på göra en bedömning av den utredning somskolöverstyrelsen sä sent som överlämnade tUl Kungl. Maj:t.Statsrådet utlovar en noggrann prövning "om inte vissa förändringar börgöras i bidragsgivningen". Det uttalandet vittnar om att positionerna inteär lästa utan att vi kan hoppas pä att denna prövning leder till resultat ilinje med dem som idrottens olika förespråkare i denna debatt har givit uttryckför. Jag hoppas och tror att det i samband med prövningen avanslagsfrågorna för /74 skall bli möjligt att få fram nyapengar för att eliminera det ogynnsamma utfall som vi nu på alla håll tycksvara överens om har blivit följden. Jag tolkar svaret sä att statsrådet hälleralla dörrar öppna, och då tycker jag att resultatet av denna debatt ändå harblivit positivt. Beslutet om fixerade belopp för å ena sidanidrottsrörelsen och å andra sidan övriga organisationer är naturligtvis intebra. Jag har haft tUlfälle att medverka på några avlänsförbundens årskonferenser inom , och jag vet att dettakan man inte acceptera. Idrottsrörelsen anser sig i det fallet Ula behandlad.Det skapas genom denna konstruktion alldeles i onödan, tycker jag, motsättningarmellan ungdomsorganisationer, vilkas skiftande verksamheter är lika värdefullai svenskt samhällsliv. Av pressmeddelanden framgår nu att skolöverstyrelsenföreslär en gradvis uppräkning, som gör att /77 allaorganisationer fär ett lika stort statligt bidrag per lokal sammankomst. Päsikt låter detta naturhgtvis mycket bra, men det vore enligt min meningolyckligt om man skulle bibehålla ett oriktigt system i ytterligare flera är. Till statsrådet vill jag säga att man naturligtvisocksä inom idrottsrörelsen mäste ta hänsyn tUl det statsfinansiella läget. Närman vistas i idrottskretsar träffar man inte bara folk som är idrottsledaretill utan ocksä folk som står mitt uppe i den samhällehgaaktiviteten inom olika partier, ibland som riksdagsmän men oftast somlandstingsmän och kommunalmän. Följaktligen är inte idrottens folk heltfrämmande för det statsfinansiella läget.