prot · FV0930 · 1972-12-31 00:00:00 — Efter det attartikeln i tryckts har ännu en av de sjuka avlidit, även han icancer. Antalet avlidna är nu alltså sex, varav fem i cancer. Det är alldeles givet att den berörda personalen i ettsådant här faH blir orolig. Det förhållandet att så många av dem som arbetatmed dessa saker haft besvär av olika slag understryker givetvis den känslan.Enligt min mening måste de människor som haft med besprutningarna att göra bliföremål för en grundlig medicinsk undersökning, vilket Statsanställdas förbundnu krävt. Det är ju frapperande att symtomen hos många av dem som hittUlsläkarundersökts är likartade. Det gäller bl, a, urineringsbesvär och impotens.Liknande fall tycks finnas även på andra områden där mun sysslar med sådana härbesprutningsarbeten. Senast hörde jag också talas om ett faU iVärmland där vederbörande, som sysslat med handspmtning iskogsbmket, fått liknande besvär. Frågan är om besvären kan ha att göra med enallmän konditionsnedsätt-ning på gmnd av arbetets art eUer om det är fråga omskador som kan betecknas såsom yrkesskador. sägs det ju i uppgifter från SJ att man vid den kemiskaogräsbekämpningen i mycket liten utsträckning använt sig av hormoslyr,åtminstone med egen personal, Buskbekämpningen med hormoslyr tycks, i varie faHunder senare år, mest ha varit utlämnad på entreprenad till privata firmor,medan SJ självt svarat för ogräsbekämpningen utefter banvallarna. Därvid har SJanvänt andra preparat, såsom Emisol och Veedex , Båda dessa preparatinnehåller emellertid enligt uppgift ämnet amitrol, som i låga doser viddjurförsök i givit upphov till sköldkörtelcancer och även andra typer avcancer. Det finns alltså fullgoda skäl att ta uppgifterna ompåverkan av växtgifter på allvar. Det är nödvändigt att understryka kravet attdessa också tas med i den miljökontrollagstiftning som aviseras. Det måstevara lika nödvändigt att få till stånd en omvänd bevisföring när det gälleranvändandet av växtgifter av detta slag som vid användandet av andra preparat. Ang. användningen av bekärhpnings-medlet hormoslyr Ang. användningen av bekämpningsmedlet hormoslyr Jag har främst tagit upp den här frågan urarbetarskyddssynpunkt. Många människor som arbetar i statliga verk, privataskogsbolag, privata entreprenadfirmor osv, är sysselsatta medbespmtningsarbete. De har all anledning att ställa mycket höga krav påskyddsåtgärder vid utförandet av detta arbete. Inte minst aktualiseras detta motbakgrunden av de aktuella avslöjandena, HittHls har det tydligen brustitkatastrofalt, vilket avslöjar en utbredd nonchalans från företagens sida. Dettaär märkligt, ty hormoslyrdebatten har ju ändå pågått . De förhåUanden som redovisats vid SJ är egentHgen ganskatypiska. slog banarbetarnas yrkesorganisations årsmöte larm ochdåvarande tog kontakt med SJ:s centralförvaltning, somkontaktade jordbmksdepartementet. Där fick man emellertid beskedet attpreparatet Emisol som bl, a, rekommenderats av var heltofarligt. fortsatte alltså besprutningen som vanHgt, men1971 inträffade något enligt min mening mycket allvarhgt. Den allt kraftigareopinionen fick ju till stånd det förbud mot buskbekämpning med hormoslyr, somdet talats om här, men SJ som då låg inne med stora lager av preparatet fickdispens av göra sig av med sina förråd! Det är faktisktanmärkningsvärda saker. Här var det alltså på det sättet att ekonomiskabedömningar fick gå före hänsynen till människors hälsa. Nästa gång det slogs fackligt larm var ,då banpersonalen i tog upp frågan. Den gick då vidare tillyrkesinspektionen för landtrafik och även tiU arbetarskyddsstyrelsen, Idecember gick banpersonalens klubb i tUl ny attack,efter det man kontaktat en rad miljöforskare, av vUka en del rekommenderat enomfattande läkarundersökning av all personal. Den uppfattning som uttrycktesfrån klubbens sida var att alla som haft kontakt med banvallarna, alltså ävenbanpersonal som inte sysslat med själva besprutningen, borde underkastas enseriös vetenskaplig undersökning med specialkontroller av varje kroppsorgan. Efter det att dessa upprepade fackliga larm skett och deolika döds-och sjukdomsfallen redovisats har SJ stoppat all kemiskogräsbekämp-ning utefter banvallarna. Men det har ju varit ytterst trögt att nådithän, och personalen har väl också den uppfattningen att detta borde ha kommittidigare. Vad man framför allt vänder sig emot är att det först måste bevisasatt ett ämne är livsfarligt innan några åtgärder vidtas för att stoppa dessspridning. Skyddsombud vid SJ, som uttalat sig i pressen, har ocksäpåtalat svårigheten att få gehör för sina synpunkter när det gäller sådana härfrågor. Först och främst skaH jobbet drivas, tycks vara den officiellauppfattningen. Skyddsombudens ställning är mycket svår i denna fråga. Men dessafall visar, tycker jag, att skyddsombuden måste få mera att säga till om. Demåste kunna stoppa ett jobb som de finner farligt, I det sammanhanget måsteockså aktualiseras frågan om den anställdes egen rätt att avbryta eller vägraatt utföra vad som kan betraktas som ett hälsofarligt arbete. De här aktueUahändelserna pekar ju ytterligare på vikten av att denna rättighet bHrlagstadgad. Helt uppenbart har det ändå varit så att detta arbetestått i strid med arbetarskyddsbestämmelserna, Banpersonalens yrkesorganisationhar ju också kritiserat tUlvägagångssättet vid bespmtningen. Av ekonomiskaskäl, sägs det, har trallan med själva besprutningsaggregatet gått först itågsättet. Preparaten är nämligen så dyra att de endast får spridas där detverkligen förekommer ogräs, och sprutningen måste därför manövrerasmed kranar. Via slangar i fören spmtas giftet åt varje häll från spårets mitt,Sprutaren står då helt oskyddad och kan inte undgå den kringvirvlande vätskan.Det har också intygats att synbesvär uppstått. Man frågar sig vilket samband dekan ha med dessa förhållanden. Ytterligare två riskfyllda moment har påtalats av personersom sysslat med detta arbete. Det första är att den spmtande då man handspmtarpå bangårdar mänga gånger får gå nedböjd mellan hjulen på uppstäUda vagnar föratt komma åt att utföra sitt arbete. En del av den vätska han då sprutar kanträffa delar av vagnarna och studsa tUlbaka i ansiktet. Det andra är när blandningen sker. Man blandar direkt iaggregatets tankar och det är ofrånkomligt att vätskan då virvlar upp iansiktet på den som blandar. Det bör här också påtalas och så har även skettfrån fackhgt håll att det på gmnd av bristfälliga instruktioner föreliggerstora risker för överdosering vid blandningen. När tankarna skall rengörasmåste man tydligen också krypa in i dessa för att kunna fullgöraarbetet. Vidare förvarar man ibland preparaten i den personalvagnsom medföljer tågsättet och där man ju också har de utrymmen där man både äter,sover och vUar sig för övrigt. Beträffande de hygieniska förhåUan-dena har detpåpekats att rörligheten i arbetet gör att dessa bhr synnerligen svåra attbemästra. Resultatet blir givetvis att de i dessa sammanhang inte kan anses pånågot sätt vara tillfredsställande. En annan sak som påtalats är att många som deltagit ibespmtningsarbete har fått en alldeles för bristfällig information om dessapreparat och om hur man skall handskas med dem. De har inte heller fått någonskyddsutmstning. Det senare har sina specieHa problem, eftersom personalen inteuthärdar att varma sommardagar arbeta i skyddsdräkter av tätt material. Pågrund av att det blir oerhört varmt på aggregatet förekommer det i stället utför arbetet iklädd badbyxor. sägs det i den instmktion som finns att besprutninginte får ske i solsken, ej heller i blåst eller regn. Och man får inte körafortare än . Men av tidsmässiga skäl följs inte dessabestämmelser. Tempokravet går alltså ut över säkerheten. Instruktionerna tycksför övrigt mera vara tUlkomna för att förhindra att preparaten kommer ut påannan mark i och för sig lovvärt - och inte för att skydda arbetaren. Det harockså påtalats att de privata entreprenadfirmorna skaH ha förfarit mycketvårdslöst och t, o, m, låtit skolungdom delta i besprutnings-arbete. Som jag förut påpekat anser jag det viktigaste vara att vifår en lag som ålägger framställaren att bevisa ett preparats ofarlighet innandet släpps ut på marknaden. Jag tror att de människor som jobbar medbesprutningen instämmer i det kravet. Men även om vi fär en sådan lag tror jagdet är nödvändigt att åstadkomma bättre anvisningar för skyddsåtgärderi Ang. användningen av bekämptiings-medlet hormoslyr Ang. användningen av bekämpningsmedlet hormoslyr sambandmed arbete av det här slaget. ställer enligt tidningenStatsanställd en rad krav för att vid en eventuell fortsatt kemisk bekämpningfå bättre skydd för sina medlemmar. Frågan är dock så allmängiltig och omfattarsä många människor, inte bara inom SJ, att det vore befogat att ta upp den iett större sammanhang. De beklagliga händelserna vid SJ understryker som jagredan sagt behovet av en omvänd bevisföring. De understryker också behovet avatt den enskUde ges lagstadgad rätt att vägra utföra hälsofarligt arbete, attskyddsombuden ges en starkare ställning och att bättre instmktioner ochanvisningar för arbetarskyddet i arbete av detta slag åstadkommes. Jag tror detär nödvändigt att trycka pä dessa frågor, och jag hoppas verkligen att de tasupp i den arbetsmiljöutredning som kommer och som, enligt vad det sagts, skallta upp frågorna om hälsofarligt arbete och förgiftningsrisker över huvud taget. HerrWIKNER (s); Jug tar till orda i denna debatt därför attjag anser att så mänga som möjligt bör reagera mot användningen avhormoslyrpreparaten. Jag vill börja med att anklaga giftnämndens sex ledamöterför deras ställningstagande när de beslöt tillåta besprutning med hormoslyrfrån luften. Jag torde vara en av de riksdagsmän som sysslat mest med dekemiska giftpreparat som används för att döda lövskog och skadeinsekter iskogen. Som skogsvårdskonsulent har jag följt användningen av dessa och harvarit mycket skeptisk mot giftpreparaten, och därför har jag ocksä så långt sommöjligt undvikit att använda dem. Jag kan berätta att jag , när jag höll påmed dessa besprutningar, blev så gott som halvblind, kände mig illumående ochmåste kräkas. Efter tio gick besvären över, så jag behövde intesöka upp läkare. Jag kan inte med säkerhet säga om det var själva besprutningeneller beröringen med vätskan som gjorde att jug blev sjuk - troligen medverkadebådadera. Det är väl ingen som tvivlar pä attfenoxisyrepreparaten innehåller farliga gifter. Att den kemiska industrin ochäven skogsförvaltare och skogsbolag tillbakavisar påståendena attbesprutningar som utförts åsamkat människor och djur skador är heltförklarligt, men att mångu -andra skogsmän försvarar användningen av dessagifter är mer underiigt. Man gör som prästen och leviten; man föredrar att gäförbi utan se någonting. Jag vill omnämna att den skogsvärdsstyrelse där jag äranställd har utarbetat en skrift som heter i skogsskötsel, där bl.a. ett avsnitt behandlar kemisk lövsanering. Där säger man; Hornionprepuratenär kemiska ämnen, som har samma effekt som växternas egna tillväxthormoner. Omhormonpreparaten tillförs växterna i tUlräckligt stark dos blirtillväxtrubbningarna sä stora att växten dör. Hormonbehandling bör användas föratt bekämpa icke önskvärt lövuppslag på hyggen och i plantskolor. Omlövuppslaget är rikligt blir nämligen röjning med huggverktyg ellerröjningsmotorsåg kostnadskrävande och får genom stubb- och rotskotten ringaeffekt. Eftersom hormonpreparaten inte är helt ofariiga förmänniskor och högre djur bör preparaten förvaras pä ett betryggande sätt.Utfärdade skyddsföreskrifter skall följas vid handhavande och spridning avpreparaten. Hormonpreparaten får enligt lag ej användas förbesprutning av blommande växter, eftersom en del av prepuruten är giftigu förbin och humlor. Preparatrester samt sköljvatten frän förvaringskärl ochsprutor får ej hällas i vattendrag, eftersom fisk kan påverkas och dödas av preparaten. Äv det här citatet framgår att hormoslyr inte är heltofarligt. Jag är faktiskt personligen mycket glad ät regeringens förslag attspridning frän luften av bekämpningsmedlet förbjudes. Den som har läst författarinnan bok och det är väl mänga kan inte ha undgått att känna sig mycket oroad.Den boken var en brandfackla och fick allmänheten att vakna upp även i vårtland. Vi lika väl som folken i övriga delar av världen måste följu denfortsatta utvecklingen med största vaksamhet. Det har även presenterats enförteckning över konstaterade förgiftningsfall i , och det harredovisats skrämmande siffror från utlandet. Vi barett stort ansvar införkommande generationer för vad som sker med oss själva, vår fauna och vår flora.Författarinnan säger på ett ställe i sin bok; Med dettu vill jag ingalundapåstå att det inte finns nägot insektsproblem och att inga bekämpningsätgärderbehövs. Jag menar bara att denna bekämpning måste anpassas efter verkligheten,inte efter rent fiktiva överväganden, och att de metoder som tillgrips inte färvuru av det slaget att de tur käl på oss själva med insekterna. Detta gällde insekterna, och har starkare giftmedelkommit till användning. Jag är därför mycket glad åt att hela frågan omspridning av kemiska medel kommer att utredas av en parlamentarisk utredning,som jordbruksministern kommer att tillsätta. För kemisk lövsanering finns det många prepurut med olikafirmanamn som används för skilda områden och tillika olika behandlingsmetoder.Alla de här preparaten har som verksamt ämne en organisk syra, och preparatenseffektivitet liksom deras pris är beroende av deras syrahalt. Då olika preparathur oliku syrahalt måste man ha olika doseringar för varje preparat. Man måsteäven variera doseringen med hänsyn till behandlingsmetod, geografiskbelägenhet, trädslag, medelhöjd och artfrekvens samt tidpunkt för behandlingen.Med varje preparat följer anvisningar som anger preparatets syrahalt ochlämplig dosering för olika behandlingsmetoder under olika förhållanden. Det är därför mycket viktigt att dessa föreskrifterefterföljs. En överdosering kan bli ödesdiger för både människor och djur. Viddessa luftbesprutningur har man heller ingen garanti för att vissa områden inteblir dubbelbesprutade och därigenom dubbelt sä mycket gift kommer ner inomdessa områden. Bästa tidpunkten för besprutning anges från det att lövet ärfullt utslaget till börjun uv augusti och bästa effekt . Däväxt- och djurlivet efter en läng vintervila vaknat för att spira och ge liv inaturen för att förgylla människornas tillvaro, dä tar man fram giftprepuruten,fyller giftsprutorna och besprutar stora områden. Ang. användningen av bekämpnings-medlet hormoslyr Ang. användningen av bekämpniitgs-medlet hormoslyr vilket geren motsatt verkan. Även om kostnaderna blir betydligt lägre genom att man använderdessa giftmedel, så ställer jag frågan: Är det riktigt? Svaret måste bli ettentydigt nej. En författare har sagt: Människan har förlorat förmågan attförutse och förekomma. Hon kommer tiU slut att förstöra vår jord. Vi tar oerhörda risker om vi i fortsättningen skulletillåta användning av hormoslyr, då vi inte riktigt känner till dessverkningar. De forskare i som utfört försök har sagt att hormoslyr kan gesynnerligen svära skador hos djur och människor. Det stod faktiskt att läsa ien tidskrift att det finns en professor som försvarar hormoslyrpreparaten ochsäger: Genetisk risk överdrivs. Varför har det blivit sä tyst i våra skogar? Skogsfågeloch älg har minskat, och även småfåglarnas kvitter i skogen har böriat tystna,framför allt i de besprutade områdena. Jag tror för min del att dessa kemiskapreparat tUl stor del har bidragit tUl detta. Jag tror inte på iBorrby när han säger att fåglar och djur hur ökut inom dessa områden; det måstevara en felsägning. Det har sagts att kontakten med hormoslyr kan ha följderför giftkänsliga kvinnor som väntar barn. Den kan leda till att det blirspontan abort eller till att det föds barn med ärftliga missbildningar. Detpåstås att det förekommit tre fall där hormoslyr misstänks vara anledningentill skador hos . Man blir faktiskt upprörd när man läser dessatidningsartiklar. Jag anser i Hkhet med övriga att så länge forskarna äroeniga om hormoslyrets verkningar bör man förbjuda dess användning, och därförvill jag än en gång uttrycka min tacksamhet och min glädje över att regeringenkommer att förbjuda användningen av detta gift. FruSUNDBERG (m): Jag har här i tidigare deltagit ifenoxisyrede-battens olika turer, och när vi nu tycks ta några steg framåt villjag passa pä att ställa ett par frågor, Miljögifterna utgör kanske det största hotet motmänskligheten . Jag har tagit mig friheten att helt amatörmässigt dela indem i tre grupper och konstatera hur människor kan påverka dem. Vi har först de gifter som orsakar skada hos människor ochdjur, sjukdomar och de cancerogena effekterna får väl även räknas dit. Närdet blir sädana resultat märker människorna genast vad som har inträffat, ochmassmedia beaktar det. Massmedia fåren stark genomslagskraft, och ibland kandet urarta till sensationsreportage. Vi har en annan typ av gifter som unrikus som blir kvari människor och i växter - typ DDT, De behöver inte ens vara dokumenteratgiftiga; bara tanken på en ständigt växande förorening är skrämmande. Härreagerar i första hand miljövårdarna, och miljövårdare och de miljövänligamänniskorna på vår jord blir allt fler och reaktionen blir ofta intensiv ochhäftig. Men vi har en tredje sorts gifter, de som har mutagenaeffekter, som påverkar arvsanlagen och vilkas effekter kanske inte är märkbaraförrän i kommande generationer. Här är det i första hand vetenskapsmännen som reagerar.Det är de som sitter inne med kunskaperna och det är de som försöker varapåtryckande på oss politiker. Jag skulle kunna travestera en känd sats ochfråga: När lyssnade socialministern pä en genetiker sist? Men jag är ganskaövertygad om att det var . Likväl vill jag göra kommentaren, att det varinte en genetiker som fick socialministern att avisera ett förbud motfenoxisyrorna det var massmedia. Massmedia var också orsaken till det temporära förbud somkom för litet . När förbudet infördes var det som sagttemporärt, och man tillsatte inte en utredning utan en expertgrupp, där välpraktiskt taget allt vud landet hur av sakkunskap vad gäller gifter ochgiftverkan av sådana här ämnen fanns representerat. Arbetsgruppens rapportframlades för ganska precis ett är sedan. Rapporten är definitivt tvetydig,även om den utmynnar i konstaterandet att det inte finns tillräckligt starkaskäl att förorda ett generellt förbud. Det var väl ocksä denna rapport somgjorde att förbudet hävdes nu . När jag säger att rapporten är tvetydig hänsyftur jag bl,a, på det faktum att rapporten ocksä innehåller yttranden av forskarna,yttranden som de själva står för och där de som också har kommit fram idebatten tidigare här , då sådana yttranden citerats ställer sigytterligt tveksamma till att släppa fenoxisyrorna fria. Däremot gör giftnämndeni denna rapport vissa rekommendationer, som jag skulle vilja befrukta somvillkoriiga. Man säger sä här: "Halterna av toxiska dioxiner i de användapreparaten bör vara låga och lämpliga kontrollåtgärder bör säkersfälla att såär fallet. Normer för högsta tillåtna dioxinhalt bör utarbetas," Om det rått tveksumhet om fenoxisyrornas giftighet förgravida kvinnor eller för djur eller för växter, så kan man konstatera attnågon tveksamhet uldrig har rått vad gäller att ifrågasätta giftigheten hosföroreningen dioxiner som förekommer i bäde diklorfenoxisyror ochtriklorfenoxisyror. Därvidlag är alla forskare i alla länder eniga om attdioxinerna är mycket starka gifter. Dessutom har det framkommit - utan utt någon har motsagtdetta -vissa allvarliga funderingar om att fenoxisyrorna och dioxinerna tillsammanshar en synergetisk verkun, dvs. utt de tillsammans har en starkare giftverkanän var och en av dem själv skulle ha. Vi vet ocksä att dioxinerna anrikas dehör alltså även till den klassen i min lilla primära indelning av gifterna. Debryts inte ner som fenoxisyrorna och de är klart mutagena. Man konstaterar vidförsök fosterdödlighet och missbildningar. I den debutt som fördes här i för inte sä längesedan sades det, och detsamma sägs i den aktuella rapporten, att de preparatsom används i häller dioxinhalter under 1 ppni. Det är alltså enytterligt läg halt av konstaterad förorening, som vanligen ligger vid3,4,5-T-fenoxisyra, men den finns där ändå. Jag ställde förra gången frågun;Hur kontrollerar man dioxinhalten, dvs. def konstaterade giftet i de använduhormoslyrpreparaten? Dä fick jag till svar - jug tror det vur av jordbruksministern- att man häller pä att utarbeta analysmetoder. Men de dä saluförda preparatenhade unvisningar om högsta halt av dioxiner, trots att några tillförlitligaanalysmetoder icke fanns tillgäng- anvättdningen av bekämpnings-tnedlet hormoslyr Ang. användningen av bekämpnings-ntedlet hormoslyr liga!Efter att nu äter ha läst giftnämndens rapport vill jag ta upp de krav somnämnden ställer i sin slutkläm och som har legat till grund för frisläppningen.Jag frågar därför: Har lämpliga åtgärder vidtagits när det gäller uttkontrollera dioxinhalten i fenoxisyrepreparaten? Och har normer för högstatillåtna dioxinhalt utarbetats? Det är möjligt att så är fallet. Jag vet det inte. Och jagvill säga till socialministern att om så är fallet, skulle det göru mig ännugludare än jag har blivit av det interpellationssvar som socialministern harlämnat här . Det är i vurje fall mycket väsentliga frågor, eftersomdioxinernas giftighet inte har ifrågasatts någonstans och giftnämnden i sinrapport som sagt villkorligt föreslår utt sådunu regler skull utarbetas. För skogsbruket har det aviserade lugförslugetmycket kännbura ekonomiska konsekvenser. Jag vill här inte kalla socialministernssvur eller den aviserade propositionen för en panikåtgärd. Jag tror uttdet vur en nödvändig åtgärd. Om någon skall lastas, sä är det enligt min meninggiftnämnden. Nämndens beslut om frisläppande borde hu satts i fräga, och jaghoppas utt socialministern kan lämna mig ett tillfredsställunde svar på fråganom kontrollåtgärderna ungående analys och gifthalter i fenoxisyrorna. som förbudet rått har det lämnats vissadispenser. Jag blev något chockad när jag i morgonnyheterna den dag dåSJ-fallen hade fått en artikel i tidningen fick höra att SJ påfrågan varför man hade fått dispens hade svarat att man hade så storainneliggande lager. Jag hoppas att detta inte har utgjort ett adekvat ochriktigt skäl för att fä dispens. Även om det läggs fram en proposition i detta ärende medförslag till lag, sä kommer det givetvis att öppnas dispensmöjligheter, men jagvill då redan så här i förväg uttrycka förhoppningen att inneliggande lager avgifter icke skall få vara skäl för att dispens i olika fall beviljas. Jag villemellertid här göra den reservationen utt TT-mannen i upphetsningen kan havarit felunderrättad. Socialministern kanske känner till hur därmed förhållersig. Här har ocksä aviserats en ny utredning, och dä vill jagåterknyta till den expertgrupp som tillsattes i samband med att denna frågadiskuterades första gängen eller kanske det var den andra. Det är enexpertgrupp som i denna rapport på vetenskaplig grund tar ställning tiUgiftbruket. Den parlamentariska utredning som jordbruksministern nu kommer atttillsätta får ta politisk ställning till bruket och hanteringen av gifter. Ochdet är väl ett dilemma som vi här i och kanske ocksäsocialministern hamnar i, att tu politisk ställning när de egna vetenskapligagrunderna är otillförlitligu. Mun har i de fallen bara utt lita pä vadforskurnu och vetenskapsmännen suger. Jag vill därför sluta med att uttala den förhoppningen attforskningen inte minst inom socialministerns område skall fortsättas ochintensifieras, sä att klarare vetenskapliga fakta kan ligga till grund fördebeslut som denna utredning en gäng kommer att fatta. Sedan kan jag bara hoppasutt den ulldeles tillsuttu utredningen om kostnadsfördelningen vadgäller miljöfrågorna kommer att samråda med denna politiska utredning omspridningen av gifter. Til syvende og sidst är det nämligen