prot · FV09144 · 1972-12-31 00:00:00 — Lika bestämt som vi kritiserar regeringens övertro på ochfavorisering av punktåtgärder då det gäller den svenska näringspolitiken i desshelhet, lika övertygade är vi ora att även de regionalpolitiska raedlen måsteges en i huvudsak generell inriktning. Dessa krav har vi konsekvent hävdat. De gårigen i vår motion. De syftar bl. a. tUl ett generellt jordbruksstöd som, om dethade insatts påett tidigare stadium, med allra största sannolikhet skuUe ha bidragit tiU attförhindra utflyttningen från och möjliggjort ett bibehållande avservicefunktioner, som sedan faUit bort. Utskottens raajoritet har ställt sigbakom dessa krav. Det är bra, liksom också att utskottsmajoriteten godtagitvårt yrkande om ett nytt skogsvårdsprogram. I linje raed det genereUa tänkandet ligger förslaget attbortta löneskatten inom stödorarådet. Den är en skatt på arbetskraft. Med engenorasnittslön av skaU till staten för varjeanställd inbetalas . Hur kan man tala om att föra ensysselsättningsfrämjande politik när man så beskattar själva sysselsättningen? I samma riktning pekar våra förslag om utjämning av taxoroch en bättre anpassad trafikpoUtUc, liksom också tanken att bygga ut det nuvarandesysselsättningsstödet genora någon förra av sysselsättningspremier, ägnade attsänka arbetskraftskostnaderna. De centrala löneuppgörelserna vUka positivakonsekvenser de än i övrigt må ha haft har försvårat en lokal lönesättninggrundad på varierande produktionsbetingelser på olika orter. Sysselsättningspremier skulle vara ägnade att förebyggaden snabba utslagningen av företag sora är starkt beroende av lönekostnaderna.De skulle också attrahera arbetskraftsintensiva industrier. Det positiva förordför en utredning av sådana preraier, sora utskottsmajoriteten gjort, ärtUIfredsställande. Statsrainistern går i sin "kapprocksproposition"inte in på vilka åtgärder som skall kunna ge den nu redovisade planeringen ettverkligt innehåll. Han kan ursäkta sig med att utredningen om de regionalpolitiskamedlen ännu inte avslutats ett skäl för övrigt så gott som något för ettuppskov med den här propositionen. Bristen på konkretion vattnar emellertidockså ur innehållet i resonemang. Det blir abstrakt och dominerasav de allmänpolitiska värderingar som brukar färga den socialdemokratiskanäringspolitiska debatten i stort. "Marknadsekonomin har inget socialt innehåU",heter det i inledning. Lönsamhetstänkandet "utgör inte någotvärn för människor och miljö". Sådant kan låta bestickande men tecknarinte desto raindre en felaktig bUd av den svenska biandekonomins marknadshushållning,som verkligen präglas av ett socialt ansvar lyssna på BertU ! Och denmåste verkligen ta ett sådant ansvar ora den inte skaU gräva sin egen grav.Och, heter det vidare i inledning, den fuUa sysselsättningensregionalpolitik kan förverkligas "endast" genom en politik som gersamhället och löntagarna möjUgheter att "i högre grad än hittiUs"påverka besluten och "styra den ekonomiska utvecklingen i stort". Detta får man alltså läsa i ett ekonomiskt läge dåstagnationen i den svenska ekonomin är uppenbar och arbetslösheten högre ännågonsin. I en poUtisk situation då raänniskorna har sraärtsarama erfarenheterav hur kastningarna i den socialdemokratiska poUtiken och de konjunkturpolitiskafelbedömningarna har kantat vägbanan. Det ärockså mot den bakgrunden som vi skall bedöma kraven på nya Regional utveckling och hushållning med mark och vatten Regional utveckling och hushållning med mark och vatten ochutvidgade "styrraedel" raöjligheter att dirigera. SarahäUet - dvs.de olika statliga myndigheternas administratörer och planerare skall gesökade raaktmedel att ingripa, reglera och bestämraa. Den här "kapprockspropositionen"präglas över huvud av den övertro på förmåga att förutse framtiden och planeraför den som så drastiskt har dementerats av verkUgheten under de senaste åren.Det talas i den här propositionen om statlig saraordning av den regional- ochmiljöpolitiska planeringen saratidigt som flertalet oraråden i varje faUglesbygden inregistrerar fortsatt avfolkning. Det talas ora ekonoraiskplanering, som LO-ekonomerna klagar över ekonoraisk stagnation ochfelbedöraningar. Det talas om näringspolitisk branschplanering, soraantalet konkurser slår rekord och etableringsintresset ligger på bottennivå.Det talas om trafikplanering, saratidigt sora koraraunikationsministern underkännerregeringens egen trafikpolitik. Det talas om utbildningsplanering, saratidigtsora överskottet på akademUcer är ett av de stora samhällsproblemen ochbristen på yrkeskunnig arbetskraft utgör en av industrins flaskhalsar. Visst behövs planering men något mindre bokstäver ochnågot större ödmjukhet skulle nog ändå ha varit klädsamt, om inte annat så motbakgrunden av dagens erfarenheter. En stor del av höstens debatt har ägnats -och förmodligen komraer en stor del även av dagens debatt i kamraaren att ägnas åt befolkningsramar och ortsklassificering, två element i den nyaregionalpoUtiken. Det kan eraellertid diskuteras och allvarligt ifrågasättas,ora det inte är fråga ora en skendebatt. SkUda meningsriktningar har ibegreppen inlagt olika innebörd och dessutom utgått från att det gällt termersom är raöjliga att klart definiera och raål sora är raöjliga att uppnå raedvissa bestämda insatser. Då inrikesutskottet för övrigt i likhet raedpropositionen frarahåller att det inte finns "något annat underlag förden långsiktiga planeringen" än de angivna befolkningstalen för de skildaregionerna, måste det bygga på antagandet att det skulle föreligga något slagsabsolut samband raellan sådana befolkningstal och de raedel med vUka dessasmålsättning skaU kunna uppnäs. Befolkningstalen kan naturUgtvis aldrig bliannat än riktpunkter för utvecklingen och tjänar som stöd för deregionalpolitiska åtgärder och beslut som kan koraraa i fråga. Mot den bakgrunden är det svårt att se någon störreskillnad raellan propositionens "planeringstal" och "befolkningsramar". I båda fallen är det ett uttryck för en viljeinriktningeller om man skall vara mera exakt helt enkelt en förhoppning införfraratiden och icke ora bindande utfästelser. Den träta som har uppkomrait oradessa begrepp är ofruktbar. Den underlättar inte de geraensararaa satsningarsora vi nu är beredda att vidta för att åstadkoraraa en mer tillfredsställandemiljö- och regionalpolitik. I viss mån delar jag också deras uppfattning som hyserfarhågor för en alltför långt driven ortsklassificering. Farhågorna bekräftasindirekt av utskottets redovisning av olika raotioner och den debatt sora försrörande olika centra, exerapelvis inora debatten har rört ävenandra områden. Att det behövs analyser och vägledning för den lokaliseringsom både samhäUet och näringslivet skall bedriva är naturligt. Det behövs ettså fuUständigt beslutsunderiag som möjligt för de satsningar man gör för attåstadkomma ett näringspolitiskt klimat som ger förutsättningar förvidareutveckUng inom landets olika regioner. Men det raåste strykas under attdet är fråga om en vägledning och inte om något slags negativ klassning avorter sora inte uttryckligen nominerats i det hierarkiskt uppbyggda systemet. Den näringsstruktur som vi har i vårt land utgörinte resultatet av en målmedveten klassificering av olika orters raer ellerraindre givna förutsättningar. Kan det då sägas att det är ett skäl för attinföra den? Vi skall komma ihåg att slumpen väldigt ofta har varit styrande ochatt den ändå har lett till mycket positiva resultat. EnskUda initiativ,tUlfälligheter av olika slag och från ekonomiska synpunkter kanske heltovägbara faktorer har faktiskt lagt grunden till en utveckUng, som resulterat ien livskraftig näringsstruktur. Sä är t. ex., sora vi vet, fallet med åtskiUiganäringskoncentrationer i , i och på många andra håll inomlandet. Många initiativ sora bidragit tUl den utveckUngen skulle raed säkerhetaldrig ha koramit tiU stånd, om berörda orter på förhand hade klassificeratspositivt eller negativt, om de hade bedömts som icke utvecklingsbara eller omandra hinder hade rests. Ju mer vittgående planeringsfunktioner som tilläggssarahället och ju raer punktinsatser som samhällets olika organ arbetar raedför att nå resultat, desto större raåste självfallet riskerna bli för sådananegativa konsekvenser. Jag har ansett det vara nödvändigt att understryka dethär, inte minst mot bakgrunden av den raycket stora oro sora har koramit tilluttryck i många orter i vårt land, som känt sig drabbade av den negativautpekning som de menar att ortsklassificeringen utgör. Grundtanken bakom de miljöpolitiska avsnitten hushållning med naturtiUgångarna - är i grunden konservativ. Att bevara detbestående, det är grundläggande för vår ideologi. För socialdemokraterna varmiljövård länge en raycket sekundär fråga, herr statsminister. När de nu ryckerfram med initiativ och gör anspråk på att vara föregångsmän, bör det intefördöljas att den miljöförstöring som man nu med rätta angriper pågått under deår då vi har haft en socialdemokratisk regering. Detta bör sägas sorajag vitsordar att regeringen varit beredd att vidtaga åtgärder, när den välvaknat till insikt ora vad det är fråga om och vilka risker som Ugger iutvecklingen. Det görs ibland i debatten gällande, att den förstördamiljön är en följd av det sora kallas det kapitalistiska systeraet. Vad det är fråga ora är att länder sora befinner sig i ettutvecklingsskede och genoragär en snabb industrialisering för att öka sittvälstånd inte börjat inse nödvändigheten att ta vara på miljön, förrän de nåtten bra bit upp på välfärdsstegen. I många socialistiska länder är fattigdomenså stor, att en rykande fabriksskorsten betraktas som en skönhetsupplevelse. Entidningsartikel berättade för sedan hur en grupp kineser på besök iFörenta staterna fallit i stum beundran inför ett sotigt industriområde. Densociala realismen den i öst dominerande konstriktningen skildrar lyckan attarbeta i den tunga industrins ofta omänskligt hårda miljö. De av oss som harbesökt de här ländernas Regional utveckling och hushållning med mark och vatten Regional utveckling och hushållning med mark och vatten industriområdenkan bekräfta de destruktiva intryck som både den yttre och den inre miljönförmedlar. Det må vara hur som helst med historieskrivningen. I dagråder enighet raellan alla partier ora vår generations skyldighet att tiUvaratavåra miljövärden och att bota de senaste årtiondenas försummelser. Det råderinte heller några delade meningar om att miljöskyddsintressen måste avvägas motandra intressen. Därför ligger det i sakens natur att de riktlinjer för mark-och vattenhushållningen sora riksplanen drar upp kan råka i konflikt med andraintressen. Både kommunernas och enskilda individers handlingsfrihet och ekonomikan beröras. Propositionen redovisar åtskUliga sådana konflikter ochanger också riktlinjer för hur de skall lösas. I många hänseenden finns ingenanledning att rikta erinran mot de avvägningar som görs, i andra är de merdiskutabla. Andra moderata talare kommer att ta upp dessa frågor tiU debatt. Jag har här strukit under den enighet bakommeningsmotsättningarna som i stort föreligger om den framtida miljö- ochregionalpolitiken. Men på ett område bryter meningarna definitivt mellan ossoch regeringspartiet. Och tyvärr är skiljelinjen inte så tydlig sora vi hadeönskat mellan de borgerliga partierna å ena sidan och de socialistiska å denandra. Jag tycker det är beklagligt. Vad jag syftar på är, som kammarensledamöter förstår, ersättningsfrågorna när man tar i anspråk mark eller annat. När man tar del av det här digra materialet det manhar hunnit läsa - får man lätt det intrycket att regeringen utnyttjat den storaenigheten ora den regional- och railjöpolitiska raålsättningen och det intressesom raöter dessa frågor inora olika folkgrupper för att flytta fram sinamarksocialistiska gränspålar. Det givna samband mellan en aktiv miljöpolitikoch nya intrång i äganderätten som regeringen vUl göra gällande finns inte. Detgår mycket väl att förverkliga de intentioner propositionen bygger på utan attfördenskull bryta med hittillsvarande rättsgrundsatser då det gäller ersättningåt människor, som går miste om rätten tUl sin mark eller som får finna sig ilångtgående begränsningar däri till folkflertalets nytta. Gällanderättsprinciper bygger som bekant på att den enskilde som part i egendomstvister civUrättsliga tvister är likställd med samhällets representanter. GenereUtgäller att ingen skaU behöva berövas sin egendora eller vidkännas inträng iutnyttjandet utan ersättning för sina förluster i princip. Alla skallbehandlas lika. Om en berövas sin egendom, skall han inte försättas i särareläge än den som får behålla sin. Om någon tvingas avstå någonting för gemensamtnyttjande är det aUa samhällsmedlemraar dvs. skattebetalarna i gemen soraskall ersätta vederbörande för det. Mycket sent vid spöktimmen som sade klev statsrådet upp i talarstolen och utvecklade sina ochsocialdemokraternas synpunkter på enskild äganderätt till raark. Jag kan inteinom den angivna tidsramen bemöta honom i detalj - tiden är väldigt begränsad -och jag skall bara framhålla några allmänna synpunkter. Det var endelvis skräramande syn på förhållandet mellan den enskilde och detallmänna som vi fick ta del av. Den präglades av en utmejslad politiskteknokrati om jag får använda det uttrycket - och en ideologi som vi är heltfrämmande för på den moderata sidan. Jag är glad över att så klartdeklarerade hur oförenliga de socialderaokratiska synpunkterna är med våra.Hans anförande var sora vanligt, eUer i varje fall sora när vi senastdiskuterade den här frågan, bekransat med misstänkliggöranden av våra bevekelsegrunder vi vUl hjälpa markspekulanter, det var fastighetsjobbarnas intressen viförfäktade och med en felaktig beskrivning av våra politiska ståndpunkter isak. Det är klart att sådant underlättar debatt, men det är dåligtägnat att klarlägga var meningarna i själva verket bryter sig. Så sökte genom en utförlig historieskrivningbevisa att utvecklingen nästan obönhörligt lett fram tUl en fortgåendeurholkning av äganderätten, fram tiU dagens situation, där man alltså inte ensger vederbörande ersättning för att han går minste im det han kan ha kvar.Men underlät att frarahålla att utvecklingen har utgjortresultatet av målmedvetna politiska strävanden från en socialdemokrati i varsideologi det inte finns stort utrymme för enskUd äganderätt. Och bortsåg helt från att motsättningarnamellan oss och socialderaokraterna ytterst bottnar i olika grundsyn i stort dådet gäller förhållandet mellan den enskilda människan och koUektiven, dvs. Vår samhällssyn bygger ju på den enskilda människans frihet,självständighet och förmåga att ta ansvar. Hon skall inte behöva stå med hatteni hand inför en stark stats raakts rayndighetspersoner. Hon skall inte i allaskiften vara helt beroende av eller hänvisad till det allraänna, dvs.rayndigheternas beslut. Hon skaU ha en vid frihetssfär att handla inom. Det är alltså inte äganderätten som sådan, ,som vi slår vakt ora, utan det är vad den representerar, ytterst i form avtrygghet, oberoende och självkänsla för den enskUda människan. Och det är dessbetydelse för demokratin som vi starkt understryker. Kommun och stat skallalltså inte, annat än i speciella fall och under garantier för rättvisa ochtrygghet, kunna tvinga den enskUde att avstå från vad honom tUlhör. Och allraminst skall det ske utan ersättning eller bara raot halv ersättning. Och allamänniskor skall behandlas lika såväl markägare som inte markägare. Det skallinte vara fråga ora något lotteri där slumpen avgör vad den ena får och vad denandra får och vilken som får förmögenhetsökning eller förmögenhetsrainskning. Det var alltså bra, vUl jag bara säga, att så klart redovisade hur långt från oss socialdemokraterna står när detgäller sådana här principer. Såväl propositionen, herr talman, sora utskottet bollarfriskt, och det gjorde också, raed begreppet"förväntningsvärden". Det kan väl inte vara riraligt, sade herrLidbom och andra har sagt likadant att en markägare skall ersättas för ettvärde som beror på kanske helt orealistiska förväntningar om markens fraratidaanvändbarhet. Men det är ju inte fråga ora det . Vad det gäller är attvederbörande inte skall förorsakas en förlust därför att allraänintresset Regional utveckling och hushållning med mark och vatten Regional utveckling och hushållning med mark och vatten kräver attUan skall avstå sin raark eller sin förfoganderätt. S. k. förväntningsvärden isaraband raed glesbebyggelse uppstår för övrigt bara i undantagsfall genorasarahällets åtgärder. Ofta kan rent av sådan raark förlora i värde på grund avsamhällsnärhet. Taxeringsvärden av obebyggd raark har hittiUs åsatts raedhänsyn till den befintliga bebyggelserätten. Den raark det här gäller saknar juegentligen värde, ora den inte får bebyggas. Fastigheter har köpts och såltsmot köpeskUlingar som bestärats med hänsyn till denna rätt att bygga. Attgenora en lagstiftning över beröva raänniskor värden sora legat tillgrund för de skatter de har betalat tiU stat och kommun är något som man integör i ett rättssamhälle. Vad som skall ersättas är vad ägaren/öV/orar genora denya krav sarahället ställer, och det hör tUl det västerländska rättssarahälletsgrundläggande principer att en överraäktig statsraakt inte skall beröva någonvad honom tillhör. Utskottet polemiserar mot detta. En ersättningsrätt enligtden argumentering sora förs i den moderata raotionen skulle innebära, sägerutskottet - lyssna , - "en fördelningspolitiskt integodtagbar förmögenhetsöverföring av sådan storleksordning, att syftet raedreformen möjligen skuUe helt omintetgöras något sora utskottet har tagitkraftigt avstånd ifrån. Ersättningen skulle dessutora genora sin anknytningtill förväntningsvärden och därmed skapade karaktär av generell vinstgarantivid markspekulation strida mot allmän rättsuppfattning." Hur kan ett riksdagsutskott klämma ur signågonting så otroligt som detta? Den omständigheten att vi inte accepterar attraan upphäver den rätt som markägare har att bygga glest jag tror attdet var sora påvisade att det i det helt avgörande antalet fall ärfråga ora sraåfolk och att raan dessutom berövar dem rätten till ersättningför att de inte längre får bygga, skulle alltså innebära att vi godtar en"förraögenhetsöverföring" från sarahället till den enskilde. Om det ärfråga ora en "förraögenhetsöverföring" är det väl tvärtom fråga om enöverföring i den andra riktningen - från den enskilde tUl det allmänna. Detblivande riksdagsbeslutet innebär ju att den enskUdes egendom eller del däravkonfiskeras med hjälp av nya lagregler. Det är det det är fråga ora, ingentingannat. Och, herr talraan, är utskottets skribenter helt okunnigaom att vad vi har yrkat raotsvarar de ersättningsregler som hittUls gälltenligt byggnadslagen, strandlagen och naturvårdslagen? Menar utskottetverkligen att ersättningsreglerna i dessa lagar, som ju alla har tUlkoraraitunder socialdemokratisk regeringsutövning, har syftat till att utgöra "engenerell vinstgaranti vid markspekulation i strid raot aUraän rättsuppfattning"?Skulle alltså en socialdemokratisk regering ha kunnat tänkas lägga frara sådanalagförslag? Hade det varit raöjligt? De ersättningsbelopp som enligthittillsvarande lagstiftning har utgått har varit så obetydliga, sedda irelation till samUällets omslutning, att utskottets påståenden om deekonoraiska konsekvenserna frarastår som nästan groteska. Hur kan, frågar jagmig, och representanter ställa sig bakom såförvirrade formuleringar? Jag tycker verkligen att herrar och ta avstånd från i varje falldessa fem rader på s. 39 i utskottsbetänkandet. Att socialdemokraterna tramparvidare på marksocialiseringens väg är väl inte så besynnerligt. Men nog bordeherrar och betacka sig för att följa dem och den vådligavandringen genom att i varje fall ta avstånd från de här av mig citeraderaderna. Jag vill ytterligare understrykahur betydelsefull vi anser just den här frågan vara. Jag upprepar än en gångatt personlig äganderätt, enskUd företagsamhet och en utspridning av ägandet påså många människor som möjligt - ett raål att sträva efter utgör en viktigförutsättning för de enskilda raänniskornas och landets raateriella välstånd.De enskUda raänniskornas rätt och raöjligheter att äga och förvalta fastegendom, sitt eget hus, är väsentliga faktorer i en demokrati. Det allmännamåste självfaUet ha möjlighet jag upprepar det än en gång, lyssna nu herrLidbom! - att även genom tvång förvärva sådan egendom sora absolut behövs föratt tUlgodose vissa bestämda och angelägna syften. Men sådana förvärv skallbetraktas som undantagsfall. De skall inte vara regel. Och de måste då skeunder betryggande garantier för rättssäkerhet. konvention ora deraänskliga rättigheterna bygger på dessa grundprinciper. Det vet bra som jag. Och det gör faktiskt t. o. ra. den utoraordentligt radikalaexpropriationslag sora vi kritiserade och som då fattadebeslut ora. Men det gör inte de nya regler, som vi just nu diskuterar. Detmiljö-och regionalpolitiska paketet, sora syftar tUl att skapa en bättre miljöför kommande generationer och goda livsbetingelser för människor och bygder,har genom detta förslag försetts med en mycket störande skönhetsfläck. Regional utveckling och hushållning med mark och vatten HerrHERMANSSON (vpk); Det finns ingen fråga där avståndet är så långtmellan de allmänna talesätt sora vissa politiska partier använder och denfaktiska poUtik sora kapitalraakt och statsmakt tillsamraans bedriver som justden regionala frågan och markanvändningen. Det avgörande är därför inte attgranska vad företrädarna för de olika partierna säger utan den faktiskautveckUng som blivit en följd av deras ställningstaganden. Detsamma gäller omfraratiden. Det avgörande är inte här de många löftena utan vad sora faktisktkan förutses på grundval av vad vi vet om den hittillsvarande utvecklingen ochde krafter som drivit den. Vad har hänt under det senaste årtiondet när det gällerbefolkningens arbete och bosättning i oUka delar av landet? Koncentrationentill storstadsområdena och avfolkningen av övriga län, framför allt skogslänen,har fortsatt. Detta har skett ungefär i den orafattning som förutsattes i 1964års regeringsförslag och i Länsplan 67. En dämpning i omflyttningen har inträttunder järafört raed , men detta beror på attden försämrade tillväxten och lågkonjunkturen nu drabbar även storstädernasarbetsmarknad. Men taget i stort är bilden klar; koncentrationen ochavfolkningen fortsätter. RegionpoUtiken har alltså varit "framgångsrik" iden meningen att den fullföljt den ursprungliga raålsättningen. Syftet raed denstatUga politiken har helt enkelt varit att befordra och följa uppkoncentrationsprocessen Regional utveckling och hushållning med mark och vatten inom detkapitalistiska näringslivet. LokaUseringsstödet och de ärbetsmarknadspoUtiskainsatserna skulle inte vända tendensen till avfolkning i skogslänen. De skulleendast möjliggöra en smidigare omvandUng av dessa regioner och förhindra attavflyttningen blev så katastrofal att grundvalen för den förda poUtikenrubbades. Regionpolitiken har däremot inte varit framgångsrik, omman på den ställt kravet att den skulle garantera raänniskorna arbete i derasherabygd. Men detta var heller aldrig de poUtiskt dorainerande krafternasavsikt. Det måste alltså fastslås att den förda statUgaregionpolitiken inte har skapat rejuonal balans. Skogslänens andel av antaletanmälda arbetslösa har i stort sett legat orakring 40 procent.Lönestatistiken visar inga tendenser till utjäraning mellan regionerna. Snarasthar klyftan tenderat att växa något. Stockningseffekterna i storstäderna harförstärkts. Trafiksituation, stadsmiljö, klasskillnad mellan bostadsområdenahar icke förbättrats utan i allmänhet förvärrats. Vad vill de politiska partierna göra nu? Oppositionen motavfolkningen octi koncentrationspolitiken har tillväxt snabbt under de senasteåren. Under trycket härav har socialdemokraterna något gett avkall på denkoncentrationsvänliga regionpolitiken.