prot · FV09135 · 1972-12-31 00:00:00 — anser sig inte ha fått klarabesked i det här svaret, och naturligtvis har han inte fått det på den punktsom avser Kungl. Maj:ts ställningstagande till den mllande femårsplanen - detkommer . Men i övrigt anser jag nog att de direkta frågor somherr ställt har bhvit besvarade. Det är besked på väsentliga punkter,. Framför aUt är det ett klart besked att de uppgifter som herrBohman har i sin interpellation om att försvarsbeslutet kommer att minskasysselsättningen inom försvaret och inom försvarsindustrin med 8 000-10 000personer är felaktiga. Det förekommer i pressen ständigt sådana felaktigauppgifter, och jag har velat ta det här tillfället till vara för att påpeka attuppgifterna är oriktiga - de stämmer inte raed verkligheten. Vi har inomförsvarsdepartementet och i samförstånd med våra myndigheter försökt beräknadetta riktigt, och beräkningarna finns i det här interpellationssvaret. Jag vill fästa uppmärksamhet på att vi ickehar avskedat en enda försvarsanställd och att det icke genom det försvarsbeslutsom togs kommer att avskedas någon försvarsanställd. Är det inte ettklart besked? När det gäller försvarsindustrin erinrade omvad jag har sagt vid bl. a. ett symposium där industrin och våra förvaltningarhade representanter närvarande och där jag angav samma siffror som jag harangivit om vilka konsekvenser försvarsbeslutet får för vårförsvarsindustri, som har nära 50 000 anställda. Jag står fast vid dessasiffror - jag har kontrollerat dem igen. Den stora nedskärningen kommer, somjag också påpekade vid detta symposium, att gälla vår flygindustri pårobotsidan och på flygplanssidan. För de övriga krigsraaterielproducerandeindustrierna får försvarsbeslutet inte sådana konsekvenser som inomflygindustrin. Eftersom jag har möjligheter att bedöma vilka anslag vi har förmaterielanskaffning - jag har större möjlighet attbedöma det än när vi debatterade frågorna - kan jag hålla fastvid vad jag har sagt. Att sedan chefen för vid detsymposiet hade en annan mening är riktigt jag polemiserade med honom. Jag viUinte polemisera med honom , men jag håller på att det är departementets ochmin uppfattning som är den riktiga. I fråga om de rationaliseringar som sker inom försvarethar jag sagt i interpellationssvaret att de delvis är sådana naturligarationaUseringar som sker inom alla förvaltningar och inom privata företag. Ensådan sak som den omorganisation av den lägre regionala och lokala ledningen somvi håller på raed visst är den en rationaliseringsåtgärd. Genom att slåsamman administrationer sparar vi ganska mycket folk. Det är förberett sedanflera år tillbaka och har inget samband med det försvarsbeslut som fattades iår. Jag skulle kunna nämna andra sådana rationaUseringar, somkunnat göras tack vare tillkomsten av ochsom kan genomföras utan att vi minskar verksamheten eller ambitionsnivån. Genomatt ta till vara modern teknik - vi tvingas att göra investeringar naturligtvis kan vi genomföra begränsningar i personaluppsättningen, 7 protokoll 1972. Ang. följderna av försvarsbeslut Ang. följderna av försvarsbeslut ocheftersom personalen är dyr är vi ju tvingade att göra sädana rationaUseringar. Men jag sade också i interpellationssvaret att minskningenav personalen även har samband med den förändring av försvarsverksamheten somundan för undan inträder genom försvarsbeslut. Vi har ju här ikamraaren i stort sett enats om att göra vissa begränsningar iutbildningsverksamheten. Det får sina konsekvenser. De uppträder kanske framförallt när det gäller underhåU och reparation av materiel, där förslitningen juinte blir densamma om man övar mindre och om man flyger mindre. Det är här somsvårigheter har uppstått för förenade fabriksverken, som ju har hand om en delav denna underhålls- och reparationsverksarahet. Där är det en klar nedgång,vilket jag antyder i mitt svar. Jag skall tillägga att den personal vi talar om är civiloch civilmilitär personal. När det gäller mUitär personal sker ingen minskning,utan där är ju en viss ökning planerad av två skäl, fördet första därför att vi vill försöka göra utbildningsverksamheten meraeffektiv och för det andra därför att vi skall ha bevarad handlingsfrihetframåt i tiden. Det är viktigt för vår handlingsfrihet att vi har tillräckligtmed mUitärt befäl, utbUdat för både freds- och naturligtvis ocksåkrigsorganisationen. talade om att på vissa förband utnyttjasarbetskraft som betalas av . Det lär vara riktigt, mendet beror ju på att på jakt efter arbetsobjekt vändersig till statliga och kommunala myndigheter och frågar om det finns möjligheteratt för få vissa arbetslösa placerade där. Det är på detta sätt som vipå skjutfält och på andra håU har fått tiUfäUig förstärkning. Denna är såvittjag vet icke direkt begärd av försvaret, och om den bortfaller så är detingenting som skall ersättas. Sådant här förekommer på de håll i landet, harjag hört, där arbetslösheten är störst, men det är som sagt den hjälp vi gerarbetsmarknadsmyndigheterna på deras egen begäran. När kom in på resonemanget om den sista frågansade han att riksdagsbeslutet är ett nedrustningsbeslut, och han undrade varförvi skall ha så bråttom med att verkstäUa det. Jag måste säga, , attså som interpellationen var skriven uppfattade jag den som ett försök att intebara vinna klarhet om sysselsättningsläget utan också som ett försök att innanriksdagen skils få ett tUlfälle att angripa regeringens försvarspoUtik ochframställa den som en nedrustningspolitik i motsats till oppositionensförsvarsvänligare politik, föreställer jag mig. Men det är ingen sann skildringav verkligheten. Sanningen är i stället den att även oppositionens förslag påsikt innebär mycket stora reduceringar. Det finns en skillnad mellan regeringen och oppositionen iförsvarsfrågan, men den är sannerhgen inte stor. Om jag jämför denkrigsorganisation som vi planerar för 1980-talet med den i ÖB.s s. k.bibehållandenivå föreslagna krigsorganisationen, så får jag, räknat i procent -vUket gör i sin interpellation en reducering med ca 25 procentöver hela linjen. Inora vissa delar och det rör sig ora för försvaretväsentliga funktioner innebär ÖB:s bibehållandenivå en minskning med nära 50procent. Detta gäUer t. ex. för antalet jaktdivi- sioner,där ÖB:s bibehållandenivå upptar elva divisioner i stället fördagens 20 divisioner. Det är alltså . Men totalt är det 25procent. Och eftersom och mittenpartierna inte ansåg sig kunnafölja överbefälhavaren och stödja honom i de anslagskrav som bibehållandenivångjorde nödvändiga, så innebär ju oppositionens reducering av krigsorganisationenpå sikt väsentligt och i fråga om jaktdivisioner enreducering raed . Varför låtsas inte om detta? Varför talar denmoderata pressen aldrig om dessa förhållanden? Varför detta ensidiga ochfelaktiga tal om att dessa reduceringar bara är ett resultat avsocialdemokraternas försvarspohtik? Denna ensidiga framställning har givit densvenska allmänheten det ser jag på breven till mig och tyvärr ocksåutländsk press och utländska representanter och ambassader en felaktig bild avriksdagsbeslutet i försvarsfrågan. Om beslutet skall betecknas medordet nedrustning, som gör, hur skall man då beteckna ? Och hur skall man beteckna överbefälhavarens bibehållandenivå? Innebär inte också dessa reduceringsförslag, som är såomfattande om man ser in - och det är ju det vi diskuterar ennedrustning? Mitt svar pä den frågan och mitt svar på frågan om vårensförsvarsbeslut innebär en nedrustning är ett klart nej. Det är inte fråga omnågot sådant. Som jag gång efter annan påpekat i försvarsdebatten, senast iinterpellationssvaret, beror förändringarna i krigsorganisationen på lång siktfaktiskt på att vi viU försöka följa med i den snabba vapentekniskautvecklingen. Vi möter då vad jag har kallat för exceptionellakostnadsstegringar på krigsmateriel. Nedgången i antalet enheter är icke ettuttryck för en minskad försvarskraft. Det är i de flesta fall och inom vitalaområden fråga om en bibehåUen eller förbättrad styrka. Annars skulle vi ju, , kunna bibehålla samtUgaenheter inom krigsorganisationen genom att minska takten imaterielomsätt-ningen. Jag skulle kunna visa på länder som gör så och somdärmed får ett mycket omodernt försvar. Det vill inte vi. Viräknar med att försvarseffekten gynnas av att vi så långt som möjligt följermed i den tekniska utvecklingen inom vissa vitala områden av försvaret. Vi vet att andra länder, som i likhet med hållerpå kvalitetskravet, omorganiserar sin försvarsmakt och satsar på ett moderntförsvar med ett mindre antal enheter. Den aktueUa internationella statistikenvisar att antalet enheter, brigader, flygdivisioner, fartyg inom marinen, osv.nedgår, i en del länder, som satsar hårt på att följa med i den tekniskautveckUngen, ganska snabbt - i andra, där man bibehållericke fullt modern materiel, går det långsammare. befinner sig icke inågon undantagsställning här. Dessutom måste vi ha klart för oss att man utomlands inte,som vi har gjort, redovisat några långtidsplaner. Det är praktiskt taget ingetland som i likhet med oss har redovisat femåriga programplaner ellerfemtonåriga perspektivplaner. Vi har gjort det, men det gäller då för oss attinte begå det fel som jag har upptäckt att raan gör på så många håll, nämligenatt man jämför vårt fraratida försvar - det vi skaU ha - raed andra länders försvar . Det är en helt orimUg Ang. följderna av försvarsbeslut Ang. följderna av försvarsbeslut När jag såg sista fråga i interpellationenvar jag inte helt på det klara med vad menade. Det blev litetklarare genom det anförande vi lyssnade till. Men jag vet inte, om viskall fördjupa oss i detta. Det är väl alldeles klart att vår bruttonationalprodukthar ökat kraftigt och att försvarets andel har minskat. Detgäller alla länder i hela världen. Det är det mest typiska att den kraftigastegringen av produktionen i hela den industrialiseradevärlden det är den jag talar om här har fört med sig att, trots ökningar avförsvarsutgifterna överallt och ända fram till1968-1969, har försvarets andel av bruttonationalprodukten sjunkit. Vi skallinte glömma att är i nummer två i fråga om vad medborgarna fårbetala för försvaret. Beträffande försvarskostnadernas andel per capita liggerett land i före oss som gör större uppoffringar - det är Sovjetunionen.Nummer två är . Den stäUningen ändras inte genom försvarsbeslutet.Försvarets andel av bruttonationalprodukten har sjunkit under1960-talet men är ändå hög. Men, , vi behöver väl inte resonera omvilka verkningar på samhäUsekonomin i stort, om jag nu bortser frånkonjunkturförändringarna, som det skuUe innebära, ifall en mycket stor del avvåra 7 miljarder till försvaret skuUe kunna sättas in på andra områden för attbefrämja produktionen. Den saken kan vi väl vara överens ora. Då återstår frågan: Men borde raan inte ha väntat med attminska försvarets beställningar i ett konjunkturläge, då det inte är sålärapligt att få ut fler arbetslösa på arbetsmarknaden? Ja, , det ärvad vi har gjort. Jag har haft mycket svårt att få reda på om det finns någrafriställningar vidtagna över huvud taget inom den svenska försvarsindustrin.Jag har lagt märke till att man har sagt upp tjänstemän inom 300 påsikt men jag har också fått det beskedet att denna minskning av antalettjänstemän inom är en rationaliseringsåtgärd och har inget samband medförändringar i försvarsbeställningarna. Vi har lyckats hålla uppeförsvarsbeställningarna och materielbeställningarna inom de industrier där manskulle kunna tänka sig att sysselsättningen var hotad. Vi försöker alltså attse till att vi i det här konjunkturläget, som vi tror snart skall ändras,håller uppe sysselsättningen inom försvarsindustrin - de möjligheterna har vifaktiskt - för att förhindra att vi får någon omedelbar arbetslöshet genomförsvarsbeslutet. Och det har vi inte, , fått. HerrENSKOG (fp): Vid vårens försvarsdebatt diskuterades en delav de frågor, som har aktualiserats i dagens interpellationsdebatt. I dendebatten anförde jag bl. a. att ingen behöver sväva i tvivelsmål om attutfallet av propositionen 75 inte alls blir vad man tänkte sig dä propositionenskrevs, och jag angav också skälen härför. Jag konstaterade att eftersomlönerna måste betalas ut och man inte kan vidta så kraftiga rationahseringsåtgärderinom försvaret att de motsvarar de höjda lönerna. måstebesparingar göras på annat håU; det blir då främst på materielsidan sombesparingar kommer att göras. Enligt redovisade rationaUseringsförslag skulle deförsvarsanställda minska . Jag trodde då att dennaminskning inte skulle vara tillräcklig, om man beslutade fastställa deutgiftsramar som angavs i propositionen. I en reservation från mittenpartierna anvisades en vägsom, om den hade följts, skulle ha mUdrat verkningarna, framför allt för vårförsvarsindustri. Enligt då tUlgängliga siffror från försvarets materielverkskulle de anställda inom försvarsindustrin behöva minska raed 7 000-8000, därav vid den direkta försvarsindustrin 5 000 ä 6 000 och hosunderleverantörerna cirka 2 000. Försvarsministern var även då mera optimistiskän . I dagens arbetsmarknadsläge blir en så kraftig reduceringav de sysselsatta mycket besvärande. Försvarsministern anger att antaletarbetstillfällen inom försvarsindustrin för femårsperioden 1978 skallminska med 2 5003 000, om man tar hänsyn tiU enbart beställningar från detsvenska försvaret. Jag skulle vilja fråga om underleverantörerna är inräknade iden siffran. Under den korta tid som förflurit sedan försvarsbeslutettogs har enligt min bedömning läget inte förbättrats. Den utveckUng somredovisas i den senaste programplanen visar att den bedömning som vi gjordefrån oppositionshåll tyvärr var riktigare än regeringens bedömning. Försvarsministern är i sitt interpellationssvarfortfarande optimistisk och säger: "Jag bedömer därför attrationaliseringarna skaU kunna genomföras även i fortsättningen genom ennaturlig avgång i förening med en effektiv omplaceringsverksamhet, dvs. Jag hoppas att denna optimism har ett reeUt underlag, mentyvärr är jag inte lika optimistisk. Man kan ifrågasätta om det inte hade varit bättre att ökaanslagen något och slippa gå omvägen över AMS eller tidigareläggning avbeställningar och byggnadsarbeten för att sysselsätta i varje fall en del avden personal, som måste friställas både inom själva försvaret och inomförsvarsindustrin, och detta innan industrierna hunnit stäUa om till annan verksamhet.Vårt förslag innebär att man skuUe ha fått en total organisation,som visserligen skulle ha blivit mindre än den vi har men dock avsevärt bättreän den beslutade om. Dessutom skulle industrin ha fått andrum för dennedskärning som även enligt vårt förslag måste vidtagas. Beträffande frågan om återbetalning av medel som använtsför ridigareläggning av projekt ur sysselsättningssynpunkt måste man med skärpaframhålla att det inte kan vara rimhgt att sådana arbeten som normalt inteskulle ha utförts förrän skall avräknas på försvarsanslaget underde närmaste åren. Detta förvärrar endast läget ytterligare, och det försvårarden långsiktiga planeringen. Ang. följderna av försvarsbeslut Ang. följderna av försvarsbeslut HerrBOHMAN (m); Försvarsministern förklarade sig vara nöjdmed sitt eget svar. Det är väl alldeles klart att inte skriverförsvarsministern ett interpellationssvar som han inte är nöjd med. Jag ärdäremot i aUra högsta grad missnöjd. Men vi kan näppehgen votera om vem som harrätt för en gångs skuU är opposition och regeringsparti likställda. Jagvidhåller att svaret inte gav en tillfredsställande översikt över de problemsom jag ville ha belysta. Låt låt mig ändå, herr talman, bemöta en del av vadförsvarsministern sade. När jag uppger att omkring 8 000 människor iförsvarsindustrin kommer att bU friställda bestrider försvarsministern detta och vidhåller att siffran ligger någonstans vid 3 000 personer. Det är klart att jag har svårt att här bevisa min uppgift- och jag förmodar att försvarsministern har svårt att bevisa sin. Men nöjerraan sig med vanliga enkla schematiska kalkyler, som bygger på vetskapen om vadvarje krona betyder i arbetstillfällen för försvarsindustrin och räknar med attnedgången av materielköpen blir under de närmasteåren, då leder det fram till siffran 8 000 personer - en siffra som även chefenför materielverket har angivit som den antagliga siffran. viU försvarsministern inte här i kammaren polemiseraraot - och det är kanske klokt - med det vore intressant att fåhöra resultatet av en direkt konfrontation mellan de båda herrarna - densakkunnige ämbetsmannen och den politiska chefen för försvarsdepartementet.Jag tycker att det vore värdefullt att fä en sådan redovisning, eftersom en avde frågor som jag ställde fortfarande uppenbarligen är obesvarad. Jag kan emellertid redan nu ur överbefälhavarens skrivelsefrån mitten av november återge "ett exempel" på konsekvensernaför flyg-materielindustrin. Han nämner där att enbart för nyckelindustrierna dådet gäller 37-systeraet kommer nedgången av de anställda att uppgå till bortåt1 500 personer. Det var alltså den nedgång som försvarsministern självvitsordade på försvarskonferensen i , sora försvarsministernförklarade att i övrigt kommer försvarsindustrins inriktning "icke attbehöva förändras nämnvärt". Fraratiden kommer väl att utvisa vem som har rätt; fördagen talar den sakkunnige ämbetsmannen emot försvarsministern, och deöversiktskalkyler jag har gjort talar också emot försvarsministern. Då det gäller de anställda i försvaret sägerförsvarsministern att ingen har avskedats och att ingen kommer attbehöva avskedas som försvarsministern konstaterar att antaletarbetstillfällen kommer att nedgå med ungefär 3 000 personer. Det intressantaär väl ändå, om man skall göra en samhällsekonomisk bedömning av våramöjligheter att ge fuU sysselsättning i landet, att konstatera att den nyainriktningen i försvaret leder till att 3 000 personer mindre kommer attsysselsättas. Detta är självfallet i och för sig inget fel, om detinnebär en klar rationaliseringsvinst och om det är så, att neddragningen ärmetodiskt genomförd för att åstadkomma en högre effekt av de pengar som vi lägger nerpå försvaret. Men om det i stället förhåller sig på det sättet, attpersonalnedgången är en följd av att försvarseffekten går ner så mycket att vimåste friställa folk för att få någorlunda godtagbart resultat vid de lägrebelopp i köpkraft räknat som vi ställer till försvarets förfogande, då är detinte någonting att yvas över då är det verkUgen inte fråga om någon vinst. På samma sätt förhåller det sig, fastän på betydligt lägrenivå, med det exempel som jag gav för att påvisa bristen på logik. Närarbetsmarknadsstyrelsen i dagens sysselsättningsläge vänder sig tUl förbandenoch frågar, om de har behov av arbetskraft, och förbandschefen konstaterar, attde pengar han får via de vanliga anslagen inte räcker tiU att ge folk densysselsättning han behöver ge och han därför måste anställa av AMS anvisadarbetslös personal, är det ingen logik i detta. Det är "vi som hjälper AMSatt sysselsätta folk", säger försvarsministern, folk som alltså inte skulleha behövts för försvaret. Ingen har begärt att dessa skuUe vara kvar iförsvaret, säger försvarsministern. Ja, i själva verket behövdes de förförsvaret, men medelstilldelningen räckte inte till för vederbörande chefer attge denna personal deljobb som man skulle ha velat ge den. Vidhåller försvarsministern fortfarande jag kommertiUbaka tiU detta en gång till att den rationaUsering, som det här är frågaom, är en direkt från början åsyftad verksamhet, inriktad på att få störreeffekt för de pengar man lägger ned på försvaret och att den inte har någotsamband med den neddragning av vårt försvar som har skett 1972 och årendessförinnan - beslut är ju en konsekvens av andra tidigare från1967-1968 och fram tiU 1972 fattade beslut? Jag påstår att motsatsen är fallet,att åtskilliga av dessa utredningar, åtskilliga av dessa s, k.rationaliseringsåtgärder är betingade av den lägre nivå i reella termer räknatsom det svenska försvaret ligger på . Vi får naturligtvis här acceptera besluten om försvaretsinriktning . Vi är tvingade därtiU, även om besluten är fattade aven majoritet bestående av kamraarens socialdemokrater och kommunister. Det ärgivet - det tillhör demokratin. Men vad jag här har efterlyst är ettklarläggande av om och i vad mån besluten i själva verket leder tiUbesparingar, om det inte hade varit bättre ifall man hade handlat någotförsiktigare och kunnat ge dessa människor sysselsättning i försvaret i ställetför att gå omvägen och ge dem jobb via AMS. Hade det inte samhällsekonomisktvarit bättre att göra på det sättet? Därmed skuUe jag egentligen, herr talman, ha kunnat slutarain replik till försvarsministern, men han gick vidare och gjorde gällande attanledningen till min interpellation var att jag i elfte timme villeha till stånd en stor försvarspolitisk debatt med socialdemokraterna, undervilken vi skulle rulla upp alla andra gamla motsättningar. Det var faktisktinte min mening, men eftersom försvarsministern har inlett en sådan debatt,skall jag replikera på några punkter. Det är klart att både ÖB:s bibehållandenivå ochoppositionspartiernas och framför allt vårt alternativ innebar en kvantitativreducering av åtskilliga enheter inom försvaret. Det har jag ingalundabestridit, men den är inte tillnärmelsevis så långtgående som den reduceringsocialdemokraternas och kommunisternas förslag medför. Det kan med större fog Ang. följderna av försvarsbeslut Ang. följderna av försvarsbeslut frågas, ominte den neddragning som ÖB ställt sig bakom genom bibehållandenivån och densom mittenpartierna och vi har föreslagit inte bättre täcker det syfte somförsvarsministern själv har uttalat sig för både i svaret och senare, nämligenatt det här bara är fråga om att anpassa försvarets enheter efter enkvalitativt sett högre nivå. Jag gör gäUande att majoritetsförslaget innebäratt man inte åstadkommer någon parallellitet meUan kvantitet och kvalitet. Mangår långt därunder. Den neddragning kvantitativt sett, som sker inom försvaretgenom socialdemokraternas förslag, innebär inte alls att man får denkvalitetsbalans som försvarsministern säger sig eftersträva. Tvärtom uppståren avsevärd reducering av vår försvarskraft. Nej, säger försvarsministern, och vidhåller att det baraär fråga om en anpassning till högre kvalitet. Nedgången är inte jag skrevupp det "ett uttryck för en minskad försvarskraft". Vi får i självaverket en förbättrad försvarsstyrka, sade försvarsministern. Det är fel i sak. Men om det verkligen vore riktigt, dåskulle alltså ÖB:s bibehållandenivå ha inneburit en väsentlig upprustning. Dåskulle också oppositionspartiernas förslag ha inneburit en väsentligupprustning. Det är faktiskt första gången som jag hört socialdemokraternapåstå att våra försvarsförslag skuUe ha medfört en upprustning av det svenskaförsvaret. Uppgiften ora att antalet enheter på alla håll ute i världensjunker är inte riktig, generellt sett. Det pågår på alla håll enomorganisation, men ingen skall kunna påstå att den generella tendensen ute ivärlden är en minskad försvarseffekt i dessa länders försvarskrafter. Den ärbibehållen eller ökad effekt, medan jag påstår att vår egen kommer att bliväsenthgt reducerad. Det kan vara intressant i det här sammanhanget att visa enbild ur ÖB:s skrivelse som i någon mån belyser vad som kommer att hända på1980-talet vid nuvarande situation. (Sid. 105) Då säger försvarsministern: och oppositionengör fel. Ni jämför vad som kommer att ske i det svenskaförsvaret med läget i staterna omkring oss. Det gör vi inte alls. Vad vi jämför är tendenserna i densvenska försvarsutvecklingen och motsvarande tendenser såvitt vi kan utläsadem i andra länder. Då finner vi i dagens läge en klar skillnad; vår trendpekar nedåt, den generella tendensen hos andra länder ligger på i varje fallbibehållen försvarseffektnivå. Det är detta som är det väsentliga för vårabedömningar. I förhållande till bruttonationalprodukten, som under1960-talet steg i vårt land, har försvaret legat på klart sjunkande nivå, detär väl alldeles obestridligt.