prot · FV09127 · 1972-12-31 00:00:00 — Professorn i patologi vid Lundsuniversitet sade i en promotionsföreläsning :"Inför de möjligheter på gott eller ont vUka numera öppnats, kan jagförstå de politiker som menar att manipulation med människans gener är alltförallvarlig för att handhas blott av biologer och läkare." , slutligen, var det två amerikanska genetikersom skrev i tidskriften att de för sin del motsatte sig vidare försökmed genetisk terapi, dvs. Ingrepp i själva arvsmassan för att den vägen kommaåt ärftliga sjukdomar. Deras argument var att vi vet för litet om bådekorttids- och långtidseffekterna av sådana ingrepp, och de föreslog att manskulle sätta in betydande ansträngningar på att formulera en fullständiguppsättning av etiska och vetenskapliga bedömningsgrunder, som kunde styrautvecklingen och den kliniska tillämpningen av genetisk terapiteknUc, Dettaskulle kunna, sade de, motverka missbruk genom för tidig tUlämpning, -Citatraden kunde givetvis göras ännu mycket längre. Jag är övertygad om att sådana ansträngningar, när desätts i gång här och i andra länder, inte kommer att visa att det finns någonsjälvklar enighet bland forskarna från olika disciphner om hur man bör användaoch inte använda alla de nya medel som vetenskapen kan sätta i händerna på oss dvs, på somliga av oss för att påverka och förändra människan ända in ihennes innersta identitet. Somliga kommer att säga med professor . F. Skinneri hans senaste bok : "Vi vet ännuinte, vad människan kan göra med människan! " Man kommer att säga det medett tonfall av stolthet och lycka. Andra kommer att upprepa precis samma ordmed fasa och ängslan. En enda sak är säker: det är på intet sätt nu längre enfråga om att vetenskapen är höjd över värdefejderna, att den är helig ochoantastlig. Den är hårt mtrasslad i våra mänskUga och politiska värderingar ochbeslut. "Vi" betyder då naturligtvis inte bara vi riksdagsmän ellervi svenskar; de här frågorna måste behandlas internationellt, och som utskottetpåpekar börjar ju någon sorts internationellt forum för en sådan debatt att taform. - Jag kan också nämna att Kyrkornas väridsråd har tUlsatt eninternationeU arbetsgmpp som skaU överväga den genetiska manipulationensetiska konsekvenser. "Vi" betyder faktiskt också alla vi här i kammaren,och vi kan inte gå ifrån det ansvaret. I förhoppning om att vi inte kommer att göra det, yrkarjag, fm talman, bifaU till utskottets betänkande. I detta anförande instämde herraiGustafson i , , och (samtliga fp). tar i sin motion upp många viktigamen också svårlösta problem, både sådant som är aktuellt och sådant somframdeles kan bh aktueUt, Vilken vikt man bör tillmäta motionen tycker jagframgår på ett mycket bra sätt i ett avsnitt av socialstyrelsensremissyttrande, där det heter: "Man måste härvid beakta att det parallelltmed den utveckling som pågår inom vetenskapen sker en utveckhng också påvärderingarnas område. Detta kan exempelvis observeras i frågan om naturvården,där de växande tekniska möjligheterna tUl inverkan på naturen på senare tidkommit att aUtmer motverkas av en stigande uppskattning av de värden den orördanaturen erbjuder. Det torde finnas fog för en förmodan att de av motionärenskisserade framtidsperspektiven på samma sätt kan komma att mötas av en aUmänopinion, för vUken motionären är en tidig förespråkare." Detta var alltså en del av yttrande övermotionen. Det finns många punkter i denna omfattande motion, som kunde varaintressanta att diskutera, men jag skall av tidsskäl endast ta upp några. Imotionen talas om användande av medvetandeförändrande droger av icke-medicmskaskäl. I remissyttrandet från Lunds universitets juridiska fakultet pekar manbl. a. på att motionären framhåller att detta skulle kunna förekomma i vårtland inom åldrings- och mentalvården. I yttrandet anföres att det inte tordebehöva påpekas att sådana förfaranden i stor utsträckning faller inom områdetför gällande strafflagstiftn:ing och att en dylik medicinering kan, om den ärav sådan styrka eller varaktighet att den våUar kroppsskada, aktualisera bestämmelsernai tredje kapitlet om ansvar för uppsåtlig misshandel genomvållande av kroppsskada eller sjukdom. Sådan medicinering måste aUtså innebäraett åsidosättande av vederbörande befattningshavares instruktion ellerföreskrifter, TUl det vUl jag bara göra den kommentaren att det inommentalsjukvården ges rätt stora mängder medicin och att en ökning av medicineringensker. När jag en gång påpekade detta för en mentalläkare fick jag tUl svar attvi måste göra det för att håUa patienterna lugna annars måste vi ha merpersonal. Man söver med andra ord ned patienter med medicin för att spara på personal i dagens samhälle. Men var gå.r då gränsen tUl straffbarhet för ettförfarande där man av icke-medicinska skäl våUar kroppsskada? Det är svårt attavgöra. Flera remissinstanser har uttalat sig i frågan om rättsläget förpersonal och patienter, säger bl. a. atträttsläget är oklart. säger att det medicinskaansvaret inte är helt klarlagt, om skada skulle uppstå. Ungefär detsammaanföres från . I fleraremissvar påpekar man mycket starkt att vi måste slå vakt om forskningensfrihet, och det är ju en synpunkt som måste beaktas, dock naturligtvis ocksåmed iakttagande av att det inte skall ske några övertramp. Det sägs också iutskottets betänkande: "Flera av de remissorgan som understryker betydelsenav forskningens frihet framhåUer dock att vissa forskningsmetoder inte börkomma till användning, nämligen i första hand sådana som kan vara tUl skada förenskUda människor." Man har också i flera remissvar hänvisat tUl den s. k.Helsingfors-deklarationen, som antogs av . Manmenar att den tUlsammans med etiska kommittéer osv. är en garanti för att detinte skall ske övertramp på det här området. Jag vill bara ta upp några punkteri för att visa att den trots allt är ganska Uiålig. Där sägs i fråga om grundläggande principer att kliniskexperimentell undersökning inte är berättigad, "för så vitt icke detuppställda målets betydelse står i proportion tUl med undersökningenförknippade risker för den, på vilken undersökningen utföres". Vidareheter det: "Innan den igångsattes, bör mot varandra noga vägas de därmedförbundna riskerna och den nytta, som därav kan följa för den undersökte ellerför andra." Nyttan för den undersökte, på vUken forskning bedrivs, äralltså inte avgörande, utan avgörande är vUken nytta det är för andra för denundersökte eller för andra, som det står. Det finns också en klar skUlnad mellan vad som anges somriktlinjer för forskning i samband med vård av en patient och forskning utansamband med läkarvård. Det är en klar skillnad på riktlinjerna i det avseendet.När det gäller forskning i samband med vård sägs det: "Om det med hänsyntUl patientens psykiska status är möjligt bör läkaren tillförsäkra sigpatientens samtycke, frivUligt givet efter erhållen upplysning omexperimentets natur, ändamål och inneboende risker." När det gällersamband med vård bör alltså läkaren tUlförsäkra sig patientens samtycke. Närdet är forskning utan samband med läkarvård, står det klart att läkaren skalltUlförsäkra sig samtycke av patienten. Det skall meddelas patienten vUka riskerdet är frågan om. Det är aUtså en klar skillnad mellan "bör" närdet gäller samband med vård och "skall" när det gäller forskning utansamband med vård. Anledningen till att jag speciellt har fäst mig för dethär är att jag personhgen vid ett tUIfälle har blivitutsatt för forskning i samband med vård och då utan att vara tillfrågad. Jaglåg intagen på ett av våra större sjukhus. Han hade mte hand om mitt fall. Han sade bara: Honom tar vi.Jag fick äta medicin men fick mte veta någonting om vad det gick utpå. togs ett blodprov. Jag var oerhört sjuk, men jag vUle hareda på vad det var frågan om, innan blodprovet togs. Jag fick så småningombeskedet att överläkaren hade tagit ut 15 patienter på avdelningen för att sehur en medicin verkade på människor som inte behövde den. Mitt sjukdomstUlståndförsämrades mycket kraftigt. Vad jag mest vänder mig mot är emellertid självaprincipen. I detta fall inhämtade inte läkaren patienternas samtycke, ochenligt skulle han, som jag uppfattar det, inte hellervarit skyldig att göra det. Det står bara att läkaren bör tUlförsäkra sigpatientens samtycke när det gäller forskning i samband med vård. Jag vUl påpekadet här därför att jag tycker att det finns ihåligheter i säkerheten för denenskUde på det här och kanske många andra områden. har i sitt remissyttrandeframlagt ett förslag om inrättande av en s. k. varningsnämnd, till vilkenforskare och lekmän kunde rapportera utveckhngstendenser som innebär faror.Nämnden skulle kunna avge förslag tUl förebyggande åtgärder från samhälletssida. Jag är medveten om att en sådan nämnd inte skulle lösa de problem somfinns eller som kan uppstå - många av de problem som hartagit upp i sin motion är sådana som kanske kan uppstå men jag är övertygadom att en sådan här varningsnämnd skulle kunna vara ett steg på vägen motytterligare säkerhet för den enskilde. Vi har inte fogat någon reservation tUl utskottetsbetänkande, men vi vill med det särskUda yttrandet starkt markera detvärdefulla i att vi åtminstone ta;r detta steg - att inrätta en varningsnämnd.Vi tror att det är behövligt att vidta någon åtgärd på det här området. Vi fårinte stå handfallna inför de .svårigheter som vi möter när det gäller att lösasådana här problem. !5åsom utskottet har anfört finns här mycket stora problem,som kanske inte är så lätta att lösa, men om vi på något område kan göra någotför att förbättra situationen bör vi inte vara rädda för att ta det taget. Den motion som vi nu behandlar har, såsomframgår av betänkandet, av socialutskottet skickats på remiss. Av betänkandetframgår vilka synpunkter de olika remissinstanserna haft på de mycketomfattande frågor som tas upp i motionen. Flera remissinstanser understrykeratt de problem som behandlas berör viktiga frågor. Motionen, som kanske mer harformen av en vetenskaplig artikel i en facktidskrift än en riksdagsmotion, harmåhända en något lågmäld och prosaisk avslutning, dvs. Motionenbehandlar så stora frågor som konsekvenserna av de framsteg som under senare årgjorts inom naturvetenskaplig framför allt medicinsk - forskning och som kanväntas . Efter själva motionstexten, som spänner över ett vitt fält,kommer yrkandet, som går ut gå att en arbetsgrupp skall tUlsättas. Jag vUl bara göra några citat från remissyttrandena.Läkaresällskapet anför exempelvis i sitt yttrande "att alla de frågor somberörs i motionen omöjligen kan lösas av en begränsad arbetsgrupp och att demåste angripas var för sig av sakkunniga organ efter hand som de aktualiserasoch når en sådan mognadsgrad att de sociala och vetenskapliga konsekvensernakan överblickas". Jag viU också citera vad hovrätten över och Blekinge- som har en intressant aspekt anför: "Det är således icke upptäckten isig som skapar ett behov av åtgärder. Behovet uppkommer som en följd avanvändningen, t. ex. för mUitära eller industriella syften." Flera av remissinstanserna framhåller att de frågor somtas upp i motionen är mycket omfattande. Det anförs också i flera yttranden attde har en internationell räckvidd. I utskottsbetänkandet redovisas också vad som pågår i olika internationella sammanhang omkring dessa problem.Förslag har bl. a. ställts om att man skall bUda ett intemationeUt organ meduppgift att utforska de moraliska och sociala följderna av utveckhngen på dehär områdena, och har pekat på flera åtgärder som har vidtagitsinternationellt. För del menar utskottet emellertid att det börankomma på att fortlöpande följa den medicinska utvecklingenoch göra de utredningar och framlägga de förslag som kan föranledas därav.Medicinska forskningsrådet kan tänka sig en varningsnämnd, dit utvecklingstendenserkan rapporteras. Men utskottet säger i sitt betänkande att frågan är av denkaraktären att det bör ankomma på att ta ställning tUl behovetoch lämpligheten av att inrätta en sådan nämnd. Med detta ber jag att få yrka bifall tUlsocialutskottets hemställan i betänkandet 39. Överläggningenvar härmed slutad. Utskottets hemställan bifölls. Översyn av folkbibliotekens ställning, m. m. § 4 Översynav folkbibliotekens ställning, m. m. Föredrogs kulturutskottetsbetänkande nr 22 i anledning av motion om översyn av folkbibliotekensställning, m. m. 1 detta betänkande behandladesmotionen 1972:1049 av m. fl. (s). Utskottet hemställde att skulle avslå motionen1972:1049. Reservation hade avgivits av herrNilsson i Agnas (m) och (), som ansett att utskottets yttrande iviss del skuUe ha av reservanterna angiven lydelse. Vid kulturutskottets betänkande nr 22 harfogats en reservation av i Agnas och mig. Vi har inte kunnatansluta oss tUl motiveringen för avslaget på motionen 1049. Det kan ju förefalla enkelt och rimligt att förutsätta attalla Innevånare i alla delar av landet har samma önskemål och behov och att mansåledes bör sträva efter att med centrala beslut och direktiv säkerställa attalla får sina önskemål och behov tUlgodosedda. 1 själva verket visar ju desenaste årens utveckhng på många områden att vi måste bereda enskilda ochlokala intressen mer utrymme än , om vi skall lyckas skapa ettmänskligt samhälle. Det gäller inte minst på det kultureUa området. Utskottsmajoriteten har avstyrkt motionen med hänvisningtUl sittande utredningar. Vi reservanter anser att motionen skall avslås avprincipiella skäl, eftersom vi mte liksom inte heller kanacceptera att biblioteksverksamheten skall styras med centrala direktiv.Motionen tar upp regler för öppethållande, lokalens beskaffenhet, antaletfiänster, bokbeståndet - direktiv av så vittgående slag lämnar inte mycketutrymme kvar för utformning av verksamheten. Det finns som jag ser det heller mgen anledning att i dagingripa med lagstiftning för att påskynda en ufiämning av standarden.Kommunernas Översynav folkbibliotekens ställning, m. m. intresseför en kvalitativt högtstående biblioteksverksamhet kan ingen betvivla. Orsakentill de bestående standardskillnaderna mellan olika kommuner och ohkakommundelar är, som visat i sitt remissvar, huvudsakligen avekonomisk art. Frågan om man här skall sätta in speciaildestmerade bidrag tUljust biblioteken i aktivitetshöjande syfte eller låta bidragen tUlfoUcbiblioteken ingå i ett generellt statsbidrag ingår i kommiinalekonomiskautredningens uppdrag. Jag yrkar, fru talman, bifall tUl reservationen vidkulturutskottets betänkande nr 22. Det är med viss förvåning jag har lyssnat påmoderaternas synpunkter och försök att profUera sig på detta område.Decentraliseringen av kulturlivet skall nu tydligen vara så allenasaliggörande att centralt utfärdade rikthnjer över huvud inte får förekomma. Inte ens när det gäUer ett i mitt tycke självklartuttalande mot att avgiftsbelägga bibUotekens bok- och informationsförmedlandeservice kan vara med i rädsla för styrning och för urholkning avden kommunala demokratin. Är inte detta att se väl teoretiskt på kulturensvardag i kommunerna och dessa frågors möjlighet att hävda sig? Anledningen till den motion vi väckt är den oro vi -tydligen i motsats tiU - har känt inför den ojämna standardenmellan olika kommuners biblioteksverksamhet. har kommunernahuvudansvaret för folkbiblioteken, och generellt sett har det satsats på ensnabb utbyggnad och upprustning av biblioteken. Ojämnheten mellan kommunerna ärdock mycket påtaglig. har i ett grundligt remissvarunderstrukit detta med siffermaterial. "Detta innebär att den stora satsningen påbiblioteken, som gjorts inom landet i sin helhet , ifaktiska kostnader tUl största delen kommit de redan tidigare relativt välutbyggda biblioteken tUl godo. Den betydande standardskUlnad, sorn förelåg 1960i bibliotekshänseende mellan mindre och större kommuner, har sålundabibehåUits. Med hänsyn tUl att bibliotekskostnaderna stigitbetydligt mer än konsumentprisindex syns det troligt, att standardklyftornamätt i faktiska kostnader inte bara bibehållits utan också ökats. Härtillkommer att kommuner med lågt invånarantal i allmänhet är att beteckna somglesbygdsområden, vUket betyder högre distributionskostnader för ett lägrekulturutbud." Med dagens kommunalekonomiska situation tiJltar oron överbiblioteksverksamhetens ojämna utveckhng. Det är inte ovanligt att just dennatyp av fria åtaganden för kommunen kommer på undantag i en ekonomiskt brydsamsituation. För min del anser jag att möjligheten att garantera tUlgång tUlbiblioteksverksamhet av en viss grundstandard endast kan nås genom ett statligtinflytande kombinerat med ett statligt ekonomiskt ansvarstagande. Jag vUl framhålla att folkbiblioteken inte enbart har enallmänt kulturell betydelse. Jämsides därmed vUl jag peka på 1.biblioteket som informationskäUa vad beträffar aktuella frågor. inte minsti den kommunala debatten; 2. sommedagerande i det sociala arbetet, genom en mängd icke-traditionellaaktiviteter för barn och ungdom, med uppsökande verksamhet och erbjudande smatjänster tUl bl. a. åldringar och människor i glesbygd; 3. biblioteketsroll i samspel med organisationer som bl. a. mötes- och utställningsarrangör; 4. och det ärviktigast oumbärliga betydelse på åtskUliga utbUdningsområden. Vi har i motionen nämnt den decentraliseradeuniversitetsutbUd-ningen. Folkbiblioteken kommer därvid att delvis fungera somuniversitetsbibliotek. I såväl ungdomsutbUdning som vuxenutbildning ochtraditionell folkbUdningsverksamhet utgår man ifrån att de studerande skall hatillgång tUl god biblioteksservice. På detta sätt får ojämnheten hosfoUcbibUoteken återverkningar också för utbUdningen. Vi motionärer anser med uttalat stöd frånremissinstanserna och allmänna biblioteksförening -att staten borde ta på sig ett större ansvar för folkbiblioteken. Möjlighetenborde prövas att lagstifta om en viss grundstandard i kombination med direktastatsbidrag. I , och finns redan denna typ avlagstiftning. Tyvärr, men inte oväntat, är i sittremissvar kallsinnigt till motionen och hävdar att några obligatoriskauppgifter inte bör åläggas kommunerna på kulturområdet. Jag förstår rädslan förnya obligatoriska kommunala utgifter men viU påpeka att motionen föreslog attlagstiftningen endast skulle omfatta en minimistandard hos biblioteken och attstatsbidrag skulle knytas tUl lagstiftningen. Utskottet understryker för sm del "att även omfullständig jämlikhet i fråga om biblioteksservice mellan alla delar av landetär svår att uppnå bör dock en så likvärdig standard som möjligt eftersträvasoch betraktas som ett angeläget rättvisekrav". Däremot tar utskottet inte nu ställning tUl motionens kravutan hänvisar till avgivna betänkande, tUl 1968 årslitteraturutredning och tUl den kommunalekonomiska utredningen. Jag är intelUca övertygad som utskottet om att dessa utredningar kommer att behandla de imotionen upptagna biblioteksfrågorna. Men jag förstår att det är omöjligt attnu hävda någon annan mening än utskottets och ämnar därför inte framställanågot yrkande. Eftersom motionen rönt så stort intresse i vidabibliotekskretsar ämnar dock vi motionärer fortsätta att bevaka dessa frågor. Översyn av folkbibliotekens ställning, m. m. 1 detta anförande instämde herrar Jadestig (s) ochKarlsson i (s). () kort genmäle: uttryckte sm förvåning övervad hon toUcade som en profilering från sida beträffandebibhoteks-verksamheten. Jag kan kanske få upplysa om att i moderaternaskulturmotion har vi starkt betonat behovet av decentralisering av Översyn av folkbibliotekens ställning, m. m. Vi har sagt vUket vi också säger här i reservationen - att destatliga insatserna för kulturlivet bör begränsas tUl ekonomiskt stöd ochservice. Jag rekommenderar den motionen tUl läsning. i Lane-Herrestad (c): I den motion som ligger tUl grund för dettautskottsbetänkande, motionen 1049 av fm m. fl., vUl man haen "översyn av folkbibhotekens ställning i vad avser obligatorisktbibhoteks-väsen av viss minimistandard samt kostnadsansvaret mellan stat ochkommun för folkbiblioteksverksamheten". De problem som tas upp i denna motion har utskottet funnitstå i nära samband med det utredningsarbete som pågår inom 1968 årslitteraturutredning och i kommunalekonomiska utredningen. Utskottet är också medvetet om att nyhgen haravgivit sitt betänkande, i vUket folkbibliotekens roll behandlas. betänkande är nu ute på remiss. Det konstateras där attfolkbiblioteken intar en central plats i kulturlivet och kan utgöra deninstitutionella grunden för ett mera differentierat kulturutbud. Kulturrådetsäger att biblioteken har en stor ämnesmässig bredd och att de i växande gradsvarar för allmänkulturella arrangemang. Biblioteken har fått kontakt med långtstörre grupper av människor än andra kulturinstitutioner. Man konstaterar ocksåatt kommunerna prioriterar biblioteken då det gäller anslag för kultureUaändamål. Enhgt de uppgifter som vi har fått i anledning av gjordaundersökningar ligger vårt land långt framme i jämförelse med andra länder ifråga om biblioteksväsendet. Därmed är mte sagt att allt är bra, utan det kangivetvis ske ytterligare förbättringar. När det gäUer de ekonomiska förhåUandena har kulturrådethänvisat tUl att det kommer förslag från litteraturutredningen, och den kommunalekonomiskautredningen har enligt sina direktiv att söka bedöma efterfrågeutvecklingen påde olika områden som har kommunalt huvudmannaskap. Utskottet har emellertid i anledning av motionen gjort ettuttalande. Vi anser, såsom här har framhållits av , att en sålikvärdig standard som möjligt i fråga om biblioteksservice bör eftersträvas.Att man kan få det absolut lika överallt är ju otänkbart, eftersom människornahar olika avstånd tUl bibliotek. Men man söker allvarligt förbättra servicenute i glesbygderna. Vi känner bl. a. tUl hur bokbussarna har blivit tUl glädjeför många som har långt avstånd tUl biblioteken. Vi har i utskottsbetänkandet sagt att vi har denprincipiella uppfattningen att den bok- och informationsförmedlande servicesom biblioteken traditionellt ger inte skall vara avgiftsbelagd. Vi anser attdetta är riktigt och att det är fullt i sin ordning att vi i anledning avmotionen har gjort ett sådant uttalande. Men här har vi fått en reservation,avgiven av moderata sarnhngspartiets representanter, och har talatför den. Hon framhåller att hon inte vUl ha centralt utfärdade rikthnjer förbiblioteksverksamheten, och vidare säger hon att hon inte vUl ha lagstiftningpå området. Ja, eftersom utskottet hänvisat till pågående utredningar,så har utskottet när det gäller lagstiftning inte gjort något uttalande. Men vihar ansett det vara viktigt, som jag sagt tidigare, ur kulturell synpunkt attböcker kan lånas kostnadsfritt, och därför har vi uttalat oss om den saken.Detta är ju en ekonomisk fråga, och under den här hösten har ute i landetdiskuterats att kommunerna på detta sätt skulle kunna få någon inkomst. a. bidragit tUl att vi inom utskottsmajoriteten ansett att vi bordesäga vad vi nu har sagt på denna punkt. Enligt min bedömning har utskottet skrivit positivt ianledning av motionen, och jag vUl gärna säga att jag hoppas att vårtbetänkande skall bli av betydelse både för och . Jag ber,fru talman, att få yrka bifall tUl utskottets förslag. Översyn av folkbibliotekens ställning, m. m. Huvudtanken i den motion som har pläderat för är ju att det krävs ett vidgat statligt inflytande överfolkbibhoteksväsendet för att trygga en tiUräckligt hög och likvärdig standardi ohka kommuner, och motionärerna går så långt att de också tänker sigmöjligheten av en bindande lagstiftning när det gäller bibhotekens standard. Historiskt sett har det ju annars varit så, att staten iett tidigare skede har spelat en pådrivande roll när det gällt folkbibliotekensutveckling. Det utgick stöd från staten tUl folkbibhotekens uppbyggnad från1905 ända fram tUl 1965. Detta stöd var av avgörande betydelse förverksamhetens utveckling, särskilt i det första skedet och också under1930-talet, när det statliga stödet avsevärt förstärktes. Det är ju kommunernas ökade resurser i förening med ettökat medvetande om folkbiblioteksverksamhetens betydelse som successivt harminskat behovet av statligt stöd i tidigare former.