prot · FV09146 · 1972-12-31 00:00:00 — Tyvärr är det ju så att Norrlandslänen i allakonjunturlägen lider av oacceptabel undersysselsättning. har destörsta sysselsättningsprobleraen, och enligt beräkningar i länsprograraraetså raåste man i länet få frara 16 800 nya arbetstillfällen om man skall hållaungefär det befolkningstal sora vi har . Det slås också fast att denhittills förda lokaUseringspolitiken är helt otillräcklig för att lösasysselsättningsproblemen i . En rad konkreta förslag har förtsfrara. Dessa förslag tycker vi borde utan ytterligare tidsödande utredningarkunna realiseras för att frärast lösa den akuta sysselsättningskrisen. Dit hörförslagen om intensifierad skogsvård och naturvårdsarbeten liksom förslag orauppmjukning av stödbestämmelserna till deltidsjordbruken. Stödet måste, enUgtvår mening, anpassas till de faktiska förhållanden vi har i norr.Korabinationsjordbruken kan ge fler ortsbundna raänniskor raeningsfullsysselsättning, anser vi. 1 raotionen 1803 har jag tillsaramans raed två kamraterfrån länsbänken yrkat på intensifierad skogsvård i . Vi noterar raedtillfredsställelse att utskottet här skrivit ner ett tillkännagivande. En samhällsekonomisk bedömning torde också leda fram tillatt exempelvis raalraen i Kaunisvaara skulle vara brytvärd. Vi menar attindustricentra borde byggas i eller -dettasett mot bakgrunden av sysselsättningsläget. I den proposition som nu behandlar sägs bl. a.att propositionens utgångspunkt är, att arbetet på att tillförsäkra raänniskori oUka delar av landet så långt raöjUgt Ukvärdiga levnadsbetingelser måstefullföljas :med all kraft. Frågan om vilka medel som regeringen avser attanvända för att nå angivna mål behandlas nu inte närmare, men ett antalregeringsförslag aviseras under det närmaste året. 1 motion har anförts att regionalpolitiken numåste anses ha lämnat försöksstadiet. Anslagen till regionalpolitiken, sorasyftar till att utjämna obalansen i olika avseenden, måste numera vara enreguljär del av den ekonomiska politiken och näringspolitiken. Enbart selektiva åtgärder för stöd till enskilda företagkan enligt vår raening inte skapa den företagsvänliga miljö som måste rill fören progressiv utveckling i . Generella åtgärder måste sättas in så attsmå och raedelstora företag sora redan finns kan utvecklas och skapa ettallsidigt näringsliv. Det är naturUgtvis helt bakvänt att ta ut löneskatt istödorarådet. Därmed tar man tillbaka ungefär lika mycket pengar som utgårtill lokaliseringsstöd. föreslår i stället att företagen får rättatt avsätta vinstmedel till en särskild lokaliseringsfond sora får användas förinvestering inora stödorarådet. Avståndskostnaderna raåste enligt vår raening angripasmera radikalt. Ett ur kostnadssynpunkt rundare måste förverkligas.Först då kan lokaliseringsstödet få avsedd och varaktig effekt. Vi uppreparalltså våra tidigare fraraförda förslag om reduktion av tåg-, flyg- ochteletaxor på längre avstånd,förbättringar av fraktstödet och en tryggad året-mnt-sjöfart påNorrlandshamnarna ända upp till . Regionalpolitiken raåste betyda utveckling - inteavveckling. Vi får säkert anledning att återkomma till de lokaUseringspolitiskamedlen under nästa års riksdag, raen några av de Uär förslagen kan realiserasutan dröjsraål. Jag ber att få yrka bifall till saratliga reservationersom utskottsledaraöter har undertecknat. Regional utveckling och hushållning med mark och vatten HerrANDERSSON i (s); Sora framgått av det regionalpolitiskahandlingsprograraraet skall planeringen i grundas på en i stortsett oförändrad folkraängd frara . Detta innebär att utflyttningenkommer att bromsas upp. En rad åtgärder komraer att sättas in för att klaraproblemen. befolkningsflyttningar blir nödvändiga, skall de kunna ske överkortare avstånd, och raänniskorna får ökade raöjligheter att stanna kvar i sinhemtrakt. De positiva tongångarna ger även vid handen att positionerna t. o.ra. Bedöraningarna från regeringens sida Ugger mycket nära deprognoser sora frarafördes av i ett tidigare skede. är och förblir ett skogslän med i stora styckenförhållanden sora helt liknar Norrlandslänens. Det har därför varit naturUgtatt vi från Värralandshåll ständigt poängterat betydelsen av att våraförhållanden särskilt borde beaktas, detta med Uänsyn till de svårigheter påarbets-raarknadsorarådet sora drabbat oss. De utflyttningar sora länet haft under det senasteårtiondet kan i mycket betecknas sora tvångsraässiga. Folk har tvingats attflytta för att det inte har funnits arbete. Vi koraraer raed dagens beslut att få residensstadenKarlstad betecknad sora priraärt centrura, vilket koramer att innebära enstyrka för hela länet sett ur alla synpunkter. De regionala centra sora skapas av , ,, , och kommer att få betydelse för sysselsättningenoch servicen inte bara för dessa komrauner utan också för de omgivandekommunerna. , , , Hararaarö, , , ,och kommer dessutom att bli goda korarauncentra för denorakring-Uggande glesbygden. Men raånga är de problera som man brottas med utei komraunerna. Låt raig här närana de östvärraländska koraraunernaskraftansträngningar för att förbättra de enskilda raänniskornas villkor. Härfordras krafttag av koraraunalmännen för att följa upp och ta vara på alla deraöjligheter sora står till buds. koramun är till ytvidden en stor koraraun. 1relation till invånarantalet innebär detta i sig självt avsevärdasvårigheter och ökade kostnader vid inrättandet av koraraunalaserviceanordningar. hade komraun med ingående korarauner ettinvånarantal av 18 697 personer. Genom en fortgående avfolkning uppgårinvånarantalet nu till 15 871 personer, en befolkningsminskning med 2 826 personer.Åldersfördelningen i procent uppvisar också en raycket ogynnsam Regional utveckling och hushållning med mark och vatten UtveckUng,Kommunen har vidare haft en mycket ogynnsam utveckling beträffandeindustrisysselsättningen. Redan före koramunsaminanslagningen drabbades kommunen avflera svåra slag vad gäller friställningar och nedläggningar av företag.Kraftiga nedskärningar förekora inoragruvindustrin. Mekaniseiingen inora skogsbruket tog sin början och kulmennåddes när beslutet kom att järnverk skulle läggas ned. Till detta kanläggas de rationaUseringar som gjorts inom de flesta industrier inom koramunen. Trots nyetableringen i av Staros, Statsföretagsanläggning, har verkningarna av Uddeholmsbolagets nedläggning ännu icke övervunnits.Genom Uddeholmsbolagets nedläggningar av verksaraheten i Finn-mossen ochPersberg komraer ytterligare ett åttiotal personer att friställas. De östvärraländska koraraunema har ett raycket gottsaraarbete. Som resultat av detta förehgger ett utbyggt vägnät samtindustrikontakter och ett nära samarbete med länets företagareförening. Önskemålet har naturUgtvis varit att hela denna del frånVänerbäcke-net i söder till länsgränsen i norr skulle ha inlemraats i detallraänna stödorarådet. Så är ju nu icke fallet, då gränsen går mellanFilipstads och komrauner. Lokaliseringssträvandena har varit intensivaoch tålaraodsprövande raen har fortsatt i oförminskad takt och givit en delresultat. Men det finns fortfarande skriande behov av nya arbetstillfällen. Avden anledningen finns det alla skäl att ta upp denna fråga till belysning. Problemet gäller i hög grad för komraun somunder årens lopp mist en rad arbetstillfällen, Sarama förhållande gällerStorfors kommun, som i stort är beroende av en enda tung industri och nutjänstgör som mottagningsoraråde för , där en stor grupp avindustriarbetare och tjänsteraän från Uddeholmsbolagets nedlagda järnverkerhållit arbete. Det är fråga om ett nittiotal personer, soraalltså arbetar i en koraraun men är bosatta i grannkommunen. Men i ännu högregrad gäller det med sina tätortsbildningar och en storglesbygd. Jag har sagt att , inte rainst de östradelarna, har lika stora problera sora Norrlandslänen i en del fall större.Kommunalmännen nedlägger ett enormt arbete på såväl riks- som länsplanet föratt få industrier till bygderna. Men därutöver behövs all tänkbar hjälp frånStatUgt håll för att stiraulera och lokalisera industrier rill dessa bygder.Jag räknar raed att initiativ tages från statsraakternas sida för attlokalisera industrier till de östvärraländska koraraunema. Här är det inte barafråga ora att göra till regionalt centrura. Det behövs enkraftsamling i den anda sora regeringen klart givit uttryck för i sina förslag. Med rain bakgrund från just denna koraraun och med godkännedom ora de oerhörda problera sora finns inte bara i själva centralortenutan även i , , Gåsborn, Brattfors och vet jag attdet krävs handlingskraft och en fast linje för att vända utvecklingen åt rätthåll igen. Det är en stor och svår uppgift, raed tanke på att raanförlorat bortåt 2 800 invånare under senaste årtiondet och att över 700arbetstillfällen försvunnit . Därför raåste alla kraftersättas in, och den livsvilja sora finns i dessa bygder för att alltgöres för att söka lösningar och nya arbetstillfällen. En av de avgörande frågorna för hela Östvärmland och desstillväxt är behovet av goda allmänna komraunikationer. Vägnätet har undersenare tid kraftigt upprustats. Detta har medverkat till att förbindelsernaockså avsevärt förbättrats. Jag skulle kunna säga en heldel ora hela det värraländska vägnätet, sora i raånga avseenden behöver enkraftig upprustning. Men med vetskap om att andra ledaraöter från mitt länkoraraer att behandla denna fråga avstår jag från ytterUgare utläggningar. Men när det gäller SJ finns det all anledning att säganågra ord. Förbindelserna pä från länets norra delar motKristinehamn har till vissa delar skurits av. Initiativ bör tas för attåterupprätta trafiken på den nedlagda och upprivna sträckan ,Detta skulle medföra att direkta förbindelser skapades,varvid de expanderande industrierna i och norr därora fickraöjligheter till en snabb och billig transportväg raed stor kapacitet tillVänerharan. Detta skulle innebära att Östvärmland åter blomstrade upp och attdet skapades en länsdel med expansion och framtidstro, raed nyetableringar avindustrier sora följd. Det finns all anledning att i denna stund vädja orakoraraunikationsministerns medverkan till att lösa denna viktiga fråga. Regional utveckling och hushållning med mark och vatten Under detta anförande övertog fru andre vice talraannenledningen av kammarens förhandlingar. HerrTURESSON (ra): Den här långa debatten har ju en viss Ukhetraed våra reraissdebatter. Därför skall jag tillåta raig att skicka med någrahälsningar i det här anförandet, naturUgtvis inte till utskotten utan tillregeringsbänken. Planering är utmärkande för all mänsklig verksamhet. Allaenskilda människor planerar för sig och de sina. 1 århundraden har människorockså planerat för sina gemensamraa angelägenheter i sockenstuga ochkomraunalhus, pä tingsplatser och i riksdagshus. Ju raera koraplicerat samhällslivetär, desto större har också behovet av planering blivit på allt flera områdenoch för god hushållning med våra resurser. S. k. fysisk riksplanering är inte någon nyhet i detavseendet att den gäller hela riket. riksorafattande planering har varitbegränsad till vissa sektorer. Den har t. ex. gällt komraunikationsleder avhuvudledskaraktär - vägar, kanaler och järnvägar eller åtgärder för riketsförsvar. Varje förnuftig människa måste naturUgtvis erkänna att den sortensriksplanering är nödvändig. Den planering av markanvändningen, som krävs föratt lokalisering av miljöfarliga anläggningar inte skall innebära enslumpmässig misshushållning med våra mark- och vattenresurser, har jag inteheller några principiella invändningar mot. Det är bättre att handlaplanraässigt än att famla planlöst. Men manmåste också ha klart för sig att när raan fogar in nya Regional utveckling och hushållning med mark och vatten sektorer iriksplaneringen ökar ingreppen i länens, koramunernas och de enskildamarkägarnas självbestäraraanderätt och handlingsfrihet. Det är naturligtvisofränkoraligt att besluten i riksplanefrågor raåste fattas av riksdag ochregering. Men det är mycket ansvarsfulla bedömningar och avvägningar som därvidmåste göras. Det är därför angeläget att förberedelsearbetet sker underparlamentarisk raedverkan och i nära kontakt med dem som berörs av planeringen.Om så inte sker kan statens överhetsactityd korama att kännas tung ochförlamande för dem som drabbas. Detta kan inte vara ägnat att fräraja den viljatill företagsarahet och utveckling som är nödvändig omsysselsättningstillfällen och försörjningsmöjligheter skall skapas i behövligomfattning i landets olika delar. Statsrainistern sade i en interpellationsdebatt i raåndagsatt det i en modern deraokrati inte finns plats för det garalaöverhetssamhällets myndighetsutövning. Denna moderna syn bör regeringen anläggaockså på det fortsatta riksplanearbetet. Jag tror också att det vore välbetänkt om regeringentänkte ora beträffande det sora sararaanhänger raed principerna för ersättningtill markägare, som drabbas ekonomiskt av planeringsingripanden. ärdet bara moderata samlingspartiet som tveklöst värnat om en rättvis behandlingav dessa markägare. Statsrådet utvecklade i går i ett skickligt ochintressant, men avslöjande anförande märkliga teorier om markägarnas rätt ellerrättare sagt bristande rätt, när det allmänna ingriper med sin planering ochminskar deras möjligheter att förfoga över sin egendom. Jag är inte säker påatt har klart för sig vilken brokig och splittrad bild det svenskafiistighetsbeståndet uppvisar. En karta över fastighetsindelningen på vårlandsbygd ser oftast ut sora ett lapptäcke. Det är mestadels små raarkägaresfastigheter sora ligger blandade ora varandra. De flesta planeringsåtgärder,som innebär förbud att använda vissa marker på ett ekonomiskt försvarbart sätt,drabbar därför ojämnt och godtyckligt. Omsatta i verkligheten måste därför teorierte sig helt oacceptabla. Det ligger i dessa teorier något av samraa överhetssynsora en gång präglade våra forna enväldeskungar, när de över böndernas huvudengjorde ora deras kronoskatteheraman till frälsehemraan. Den sortens godtyckeskulle ingen finna sig i längre. Lika litet passar det att behandlaraänniskor, sora drabbas av sarahälleliga planeringsåtgärder, på ett sätt sommåste uppfattas sora en godtycklig tillärapning av rättvisa och jämlikhet. För oss som kommer från utflyttningskommunerär den fråga som behandlas angelägen. Utflyttning från och utarmning avstora områden i vårt land har pågått och får ej fortsätta längre.Ingen har sora kämpat raot denna utarraning, och jag hälsar raedstörsta tillfredsställelse att andra partier nu raer eller raindre inser detta.Nu är man överens om att någonting skall göras. Vad är då orsaken rill denna överhettning istorstadsområdena, och varför har vissa kommuner och län utarmats så hårt påraänniskor och service? Statsminister gav i går i ett anförande en hel del synpunkterpå den frågan. Som ledamot av glesbygdsutredningen har jag också haft anledningatt fundera starkt på den här frågan. Det finns naturligtvis raånga orsaker.Utvecklingen har gått mot större maskiner och större enheter. Jag hade till enbörjan tänkt gå in på den frågan, men tiden raedger inte det. Jag tyckereraellertid att det var mycket intressant att inrikesministern i går tycktessnudda vid ett omtänkande mot mindre maskiner en sak som vi får återkommatill. I glesbygdsutredningen har vi nu lagt sju olikadelbetänkanden beträffande åtgärder för att ge glesbygden bättre service ochmera sysselsättning. Även ora våra direktiv i raånga fall har varit ganskabegränsade har vi lagt frara förslag som jag betraktar som betydelsefulla. Jaghoppas att regeringen komraer att acceptera dessa förslag, som har fått ettgott mottagande av remissinstanserna. Flera åtgärder raåste helt enkelt vidtasora vi skall klara regionalpolitiken. Det räcker inte raed service ochsysselsättning på kort sikt vi raåste få en bestående sysselsättning så attungdomarna stannar kvar i våra bygder. Statsrainister Palrae och även andra talare har angripitcentern speciellt för jordbrukskooperationens centralisering av mejerier ochslakterier. Jag vill säga till dem att de inte skall blanda ihop korten.Jordbrukskooperationen är en sak, en annan. Även ora personerna ivissa fall är desamma är det på skilda oraråden raan fattar besluten. Ijordbrukskooperationen finns det folkpartister, raoderater, socialderaokrateroch vpk-are. Jag skall här ta en parallell. I norra harkonsumentkooperationen dragit in en läng rad butiker. I ledningen har stått ihuvudsak socialdemokrater. Det skulle inte falla mig in att kritiserasocialdemokraterna som parti för detta. Folk har flyttat ut, och jag förståratt ekonoraiska omständigheter då har tvingat fram indragningarna.Mejeriföreningarna har nödgats vidta samraa åtgärder, när mjölkproduktionenförsvunnit från vissa bygder. Hur skulle exerapelvis och Munkforsmejerier ha möjlighet att bestå när mjölkproduktionen minskat starkt? En sak är självklar: Det måste pä detta område liksom inomandra företag vara möjUgt att driva verksamheten ekonoraiskt. Någon starkcentralisering har inte skett på det orarådet. Statsrainister Palrae har storakunskaper pä vissa oraråden. Om han hade satt sig in i det verkliga läget pådetta område hade han i går inte yttrat sig som han gjorde. För att få slut på denna diskussion och för att visa attjordbrukskooperationen inte är centraliserad till den grad som man från vissthåll velat göra gällande skall jag redovisa några faktiska siffror. Jordbrukskooperationen har 53 000 anställda, därav 3 000 iStockholm. Företagen är spridda på 822 platser i landet. Lägg de siffrorna påminnet och sluta med den barnsliga diskussionen! Det skulle vara mycket att säga om raitt heralän, raentiden medger det inte. i har skildrat läget iVärmland, och jag kan i huvudsak instäraraa i vad han har sagt. Situationen iVärmland är besvärUg, och behöver vi 8 000 nya arbetsplatser. Vibehöver fortsatt och starkare lokaliseringsstöd. Det förbättrade stöd sora förnärvarande utgår till det inre stödorarådet raåste Regional utveckling och hushållning med mark och vatten Regional utveckling och hushållning med mark och vatten ocksåkoraraa Värralands perifera oraråden till del. , fru talraan, vill jag säga några ord tillinrikesutskottets ordförande, i , omortsklassificeringen. Han sade i sitt anförande att regeringen i huvudsak följtlänsstyrelserna. I stort sett kanske det är så, raen i många fall finns detavvikelser så ock i Värraland. Där sade t. ex. att raedEda skulle utgöra ett regionalt tillväxtcentrum. Här föll bort iregeringsförslaget. På sararaa sätt föll , , och bortfrån i storstadsalternativet. De är nu kommuncentra enligtregeringsförslaget. föll bort från , och enligtlänsstyrelsen skulle raed och Kyrkheden utgöra ett regionalttillväxtcentrum. Här har och Kyrkheden fallit bort. skulleutgöra en regional serviceort. har också fallit bort. Torsbyflyttas visserUgen upp till regionalt centrum, raen annars är det välkoraraunsanimanslagningens avigsidor sora här börjar visa sig. Ortsklassificeringen får till följd att, sora någon sadetidigare i debatten, bilan får falla över vissa orter raedan vissa andrastöttas upp. En ortsklassificering försvårar för många orter. Det blir inte enkonkurrens på Uka villkor. Se exempelvis på , som här bhr nerklassat! Jag är dock för min egen del optimist. Här skall vi kämpavidare! I anser vi att , sora på ett deraokratiskt sättskulle väljas av länets innebyggare, skulle få ansvaret för länet. Då skulleett större ansvar för orterna föreligga än regeringsförslaget innebär. skall vi snart gå rill beslut. Jag beklagar attfolkpartiet och anslutit sig till regeringssidan i två så viktigafrågor som befolkningsramarna och ortsklassificeringen utgör. Vi måste skapaarbete och utkorast för alla raänniskor i vårt land, oavsett var de bor. Jag ansluter mig till de yrkanden som tidigarehar framställts av centerledamöter. HerrLINDAHL (s): Det har varit mycket intressant att lyssnatill den här debatten med röster och vittnesbörd frän olika landsdelar, därtalesmän för de skilda partierna kanske i första hand har belyst de problemsora finns på heraorten och i det egna länet. Vi som bor och verkar iStockholrasorarådet har alltid anledning att lyssna till skildringar av problemsora raöter människorna i exerapelvis glesbygderna. Jag kan försäkra att raan inte raöter bristande förståelsefrån vår sida. För det första har många av oss vuxit upp på landsbygden, innanvi så småningora fann vår utkomst i en storstadsregion. För det andra har vi detta kanske kan överraska en och annan glesbygdsproblemen inpå knutarna.Stockholras läns ytterområden Roslagen, skärgården och - hartypiska glesbygdsproblem. är ett i miniatyr. Inom länetsgränser ryms alla de problera som vi raöter landet över. Men vi har svårt att känna igen oss när vi i debatten färhöra att storstadsregionerna är utomordentligt attraktiva, att de är den del avlandet där de favoriserade människorna bor. Ä andra sidan säger man att härskulle råda ett måttlöst elände. Man klipper ihop filmer i TV sora visar atthär är vidrigt och raänniskofientligt. TV-journalister från Uraeå hittar barafolk sora vill bryta upp och ge sig i väg. EnUgt rnin mening stäramer inte någondera uppfattningenraed det verkliga förhållandet. den sistnämnda uppfattningen vore riktig,skulle raänniskorna känna stor glädje inför utsikten att få flytta härifråntack vare utflyttningen av statliga verk. Så är ju ingalunda fallet, sora vi påsenaste riden har konstaterat. Sanningen är naturligtvis att söka någonstansraitt eraellan. Ett faktura är att raånga, raånga raänniskor trivs och harfunnit sin utkorast i storstäderna. Min tanke är att dessa frågor raåste lösas på ettsolidariskt sätt. När vi talar ora regionalpolitik skall det inte behöva uppstånågra motsättningar mellan städer och landsbygd, mellan tätorter ochglesbygder. Vi kan på socialderaokratiskt håll citera dennäringspolitiska rapporten, som förelades den socialdemokratiskapartikongressen på höstkanten. Där formulerade man vår regionalpoliriskaraålsättning på följande sätt i sararaandrag: "Storstadsorarådenastillväxt dämpas sora ensidigheten i storstädernas arbetsmarknaderraotverkas." Vi har inte svårt att acceptera en därapning avStorstockholras tillväxt, raen dämpningen bör avse framför allt denadministrativa verksaralieten. Saratidigt vill vi slå fast den här regionensberättigade intressen. Vi vill verka för ett högt bostadsbyggande, vi villsatsa på den kollektiva trafiken, vi vill förbättra den sociala servicen. Jagvågar tro att vi på den punkten kan räkna raed förståelse också från andralandsändar. Vi vill Ua ett differentierat näringsliv i . Detvore olyckligt om Stockholra blev en stad i första hand för administratörer.Rent ut sagt: vi vill ha fler tillverkningsindustrier inora vår region. Enfortsatt avindustria-lisering kan och bör enligt vår raening förhindras. Vivill återställa en väl avvägd näringsstruktur i vårt län. Att så sker bordefaktiskt vara ett riksintresse. Nio socialderaokrater från Stockholras län raedLO-ordföranden och länsriksdagsraannen i spetsen säger detta i enmotion, som karamaren nu har att ta ställning till. Bakgrunden är följande,sora vi påpekar i vår raotion: "sjönkindustrisysselsättningen i storstadsregionerna raed 17 000 personer. Andelenanställda i tillverkningsindustrin i Stockholras län beräknas 1972 vara nere iknappt järafört raed , dvs. en relativrainskning raed en ; procent ora året i genorasnitt. Enbart metallindustrininom Metall-Ettans verksamhetsområde har förlorat 1 I 000arbetsplatser. Endast två industrier finns med mer än I 000 anställdainom detta verksamhetsområde." Vi har i anslutning till regeringens regionalpolitiskahandUngsprograra velat fästa uppraärksaraheten på att inte heller enstorstadsregion sora vår saknar problera. Min tid räcker inte för ytterUgare koramentarer ellersynpunkter på den här stora problematiken. Jag kan hänvisa till vad andratalare från storstadsregionerna tidigare anfört i debatten. Min slutsats är attStorstockholra raåste få fler industriarbetsplatser, medan ytterområdenabehöver fler arbetsplatser inom statlig och privat adrainistration.