prot · FV09123 · 1972-12-31 00:00:00 — Enligt svensk rätt föreligger inte någon allmän skyldighetför medborgarna att aktivt bistå myndigheterna vid efterspaning av förrymdapersoner, exempelvis genom att lämna upplysning om den förrymdes vistelseort.Inte heller föreligger någon allmän skyldighet att anmäla ett begånget brotttill polisen ens i fall då man har vetskap om vem som utfört gärningen. Å andrasidan är det givet att polisen är i stort behov av allmänhetens stöd i sittspaningsarbete. Det är därför i hög grad önskvärt att allmänheten frivilligtbistår polisen bl. a. genom att lämna upplysningar av den art som åsyftas ifrågan. Så sker också i betydande omfattning. Av vad jagnu har sagt följer att det rättsligt sett inte är otUlåtet att ha 4 protokoll 1971 Nr 123-125 Ang. skyldighet att hjälpa polisen vid efterspaning avrymlingar från fångvårdsanstalt kontaktermed förrymda personer. Däremot är det straffbart att aktivt hjälpa en rymling.Enligt 17 kap. 12 § straffas sålunda den som hjälper någon som ärintagen i fångvårdsanstalt att rymma. Har någon redan avvikit från enfångvårdsanstalt är det enligt samma lagbestämmelse straffbart att främja hansflykt genom att dölja honom eUer genom annan sådan åtgärd. Brott av detta slagkaUas främjande av flykt och straffet är böter eller fängelse i högst . Beträffande den närmare innebörden av bestämmelsen omförbudet mot bistånd åt en rymling sedan flykten har ägt rum kan framhåUas attdet straffrättsliga ansvaret är begränsat till handlingar som innebär alt mandöljer rymlingen eller vidtar åtgärd som är att jämställa med ett döljande. Förstraffbarhet krävs att man är aktivt verksam för att hjälpa rymlingen att hållasig undan, t. ex. genom att transportera honom tUl en ort, där han lättareundgår upptäckt, eller genom att vidta särskilda anstalter för att hålla honomdold om det skulle bli husrannsakan där han vistas. Det kan självfallet diskuteras om den gjorda avgränsningenav det straffbara området i alla avseenden är lämplig. Man måste emellertidkomma ihåg att det här är fråga om ett område där konflikter mellan motstridigaintressen lätt uppstår. Vad som har förekommit har inte gett miganledning att överväga någon ändring av bestämmelserna om straffansvar förfrämjande av flykt. vänder sig mot att påstådda felaktigheterinom kriminalvården, hårda straff osv. skulle utgöra ett giltigt motiv för attavvika från en anstalt. Givetvis har helt rätt i detta. Av de grundläggande principerna för yttrande- ochtryckfriheten följer att man inle kan förvägra en rymling möjligheten att viamassmedia vända sig till aUmänheten för att förklara sitt handlingssätt ellerför att peka på vad han anser vara missförhållanden i samhället. En annan sakär att man givetvis kan ha olika meningar om i vad mån och under vUka formerrepresentanter för press, radio och TV bör ställa sina media till förfogande idessa sammanhang. HerrBÖRJESSON i (c): Jag ber att till jusfitieministern fåframföra mitt tack för svaret på min interpellation. Den grundar sig på de minst sagt egendomliga händelser somutspelades kring rymningarna från Kumlaanstalten. Av statsrådets svar framgåratt vad som i det sammanhanget förekom inte ger anledning till att övervägianägon ändring av bestämmelserna om straffansvar för främjande av flykt. Svaret ter sig emeUertid någotförbryUande, när statsrådet, visserUgen något försiktigt, uttalar: "Detkan självfallet diskuteras om den gjorda avgränsningen av det straffbaraområdet i aUa avseenden är lämplig. Man måste emellertid komma ihåg att det härär fråga om ett område där konflikter mellan motstridiga intressen lättuppstår." Jag viU gärna redan nu fråga justitieministern vad han menar medmotstridiga intressen i det här sammanhanget. Jag vore tacksam få en närmareredogörelse för innebörden. Statsrådet hänvisar tiU de grundläggande principerna föryttrande- och tryckfriheten, enligt vUka man inte kan förvägra en rymlingmöjlighet att via massmedia vända sig tUl allmänheten för att förklara sitthandUngssätt eller för att peka på vad han anser vara missförhåUanden isamhället. Jag är självfallet medveten om dessaprinciper, men Uksom justitieministern tydUgen också menar kan man verkligen haolika uppfattningar om i vad mån och under vilka former representanter förpress, radio och TV bör ställa sina media till förfogande i dessa sammanhang.Inträffar inte här det anmärkningsvärda att när dessa grundläggande principertillämpas i praktiken ifrågasätter man riktigheten i det hela? Är de härprinciperna helt riktiga även i fall som gäller vårt rättsväsende, borde desjälvfaUet reservationslöst tåla en praktisk tUlämpning och inte, sombeträffande Kumlarymlingarna, väcka en kompakt oro och olust hos den bredaallmänheten för hur vårt rättsväsende i själva verket fungerar. 1 detta fallsom i andra vädjade pohsen tiU allmänheten om hjälp i spaningarna, samtidigtsom representanter för massmedia tiUäts vidarebefordra till samma allmänhetsina upplevelser och nära kontakter med rymhngarna. Och är inte dessarepresentanter också en del av samma allmänhet som polismyndigheten vädjar tiU? Statsrådet redogör för skUlnaderna meUan straffbara ochicke straffbara handlingar vid kontakter med rymlingar. Det är straffbart atthjälpa en intagen i en fångvårdsanstalt att rymma, och det är enligt sammalagbestämmelse straffbart att främja hans flykt genom att dölja honom eUergenom annan sådan åtgärd. Det straffrättshga ansvaret är, heter det, begränsattiU handlingar som innebär att man döljer rymlingen eUer vidtar åtgärder som äratt jämstäUa med ett döljande. Det kan starkt ifrågasättas om inte en trivsam pratstundmed en rymhng, kanske t. o. m. vid ett kaffe- eUer middagsbord i samband med enintervju, skall betecknas som en sådan annan åtgärd som statsrådet här talarom. Man gör flykttillvaron lättsam för den intagne - låt vara för några timmareUer . Är inte detta att främja hans flykt, i förening med att ingenrättslig myndighet skall få vetskap om var samvaron äger rum? Statsrådet säger att det kan diskuteras om den gjordaavgränsningen av det straffbara området i aUa avseenden är lämphg. Jag ärövertygad om att den stora aUmänheten efterlyser och detta med stor rätt klarare lagtext i dessa avseenden. Från aUmän rättssäkerhetssynpunkt ter sighändelser av det slag som utspelades i samband med Kumlarymningarna i hög gradstötande. Dels upplevde många enskUda människor i näriiggande orter dagar ochnätter av ängslan för vad som skulle kunna hända om rymlingarna antastade dem,dels fick samma människor efteråt i massmedia bevittna ingående samtal med ettpar av rymlingarna. Detta efterspel tiU rymningsaktionen är av sådan art attdet allvarligt kan rubba aUmänhetens förtroende både för myndigheter och förvårt rättsväsende i dess helhet. Det är mot den bakgrunden synnerligenangeläget att varje tänkbar åtgärd vidtas för att upprepning av det inträffadepå aUa sätt hindras. Justitieministem borde ta det här tiUfället i akt för attge sin personliga syn på vad man från departementets sida kan göra för att Ang. skyldighet att hjälpa polisen vid efterspaning avrymlingar frän fängvårdsanstalt Ang. skyldighet att hjälpa polisen vid efterspaning avrymlingar frän fängvårdsanstalt händelserav detta slag inte skall upprepas. Allmänheten har rätt att kräva detta. OronstiUas inte av allmänna redogörelser för principer, som i praktiken visar sigstrida mot rättsmedvetandet. i har uttalatönskemål om att få en något mer ingående redogörelse för tolkningen av denbrottsbalks-bestämmelse som kallas främjande av flykt. Jag skall försökatillmötesgå . Före fanns en motsvarande bestämmelsei 10 kap. 11 § strafflagen. Enligt det lagrummet var det straffbart att taganågon lös eller att annorledes främja hans flykt. Personkretsen innefattade bl.a. anhållna, häktade och fångar. Också enligt den nu aktuella 17 kap. 12 § ärdet straffbart att befria den som är berövad friheten och att främja enrymmares flykt efter det han har avvikit. Det senare handlingsalternativet äremellertid begränsat i förhållande till strafflagen på så sätt att främjandetav flykten skall ske genom att dölja rymlingen eller genom annan sådan åtgärd.Ordet "sådan" markerar att åtgärden skall vara av samma karaktär somett döljande. Personkretsen är densamma som enligt gamla strafflagen fastänuttryckssättet är något annorlunda. Brottsbeskrivningen är sålunda mera restriktiv enhgtbrottsbalken än enligt strafflagen. Om anledningen härtill anfördedepartementschefen följande. Brottsbeskrivningen i strafflagen synes i praxis ha letttill en vidsträckt tillämpning av stadgandet. Det ansågs sålunda som främjandeav flykt att man upplät bostad åt den flyktade. Ett vanUgt fall var att enförrymd fånge fick vistas hos sin hustru eller annan närstående. Emellertidförelåg det inte någon allmän skyldighet för medborgarna att bistå myndigheternavid efterspaning av förrymda personer, exempelvis genom att lämna upplysning omden förrymdes vistelseort om man av någon anledning hade fått kännedom omdenna. Det syntes då leda för långt att ett bispringände som bara bestod i attlåta den flyktade få husrum och uppehäUe skulle vara kriminaliserat somfrämjande av flykt. Det borde krävas att man verkUgen är aktivt verksam för atthjälpa rymlingen att hålla sig undan, t. ex. i bil transporterar honom till enort där han lättare undgår uppläckt eller, om man har mottagit honom i sinbostad, vid husrannsakan vidtar särskilda anstalter för att håUa honom dold. De straffbelagda handhngarna behöver inte ha varitrymlingen fill verklig nytta. Även den som handlar fumligt eller ineffektivtkan straffas. Det krävs uppsåt från gärningsmannens sida att dölja rymlingen.Uppsåtet skall omfatta att den man döljer är en rymling. En betydelsefull orsak till att bestämmelsen har utformatsså restriktivt är säkerligen att man inte har ansett sig böra medge straffrihelför annan än rymlingen själv, således inte för nära anhöriga. Det saknas emellertid publicerade rättsfall som rörtolkningen av bestämmelsen om främjande av flykt. Av det som har anförtsframgår att det endast är aktiv hjälp till rymlingen som omfattas avbestämmelsen. Som aktiv hjälp till en rymling vågar man nog karakterisera att exempelvisen journalist transporterar rymlingen till ett undangömt ställe. Detta gäUeräven om det primära syftet är att ostört kunna göra en längre intervju,eftersom man kan anta att det även föreligger ett eventuellt uppsåt att hållarymlingen dold åtminstone . Ett annat fall kan tänkas vara att entidning tillhandahåller en rymling en större penningsumma som formellt utgörersättning för en intervju men som i realiteten sätter rymlingen i stånd attvälja en säkrare vistelseort. Ett tredje fall, dock tämligen osäkert, är attjournalisten lämnar vUseledande uppgifter om platsen för en intervju, sommedför att polisens spaningsarbete försvåras. Jag vill emellertid tiU dessa exempel säga att här är detfråga om en tolkning av en lagbestämmelse där vi inte har vägledandeprejudikat. Det kan därför inte med hundraprocentig säkerhet sägas att endomstol skulle tolka lagen på samma sätt som jag har gjort i mina uttalandenhär. Vi har ju konstaterat att en stor opinion har reagerat motde intervjuer som förekommit och som i väl åsyftar. Dehar också föranlett radiochefen att göra ett uttalande i saken. Jag vill gärnasäga till att personligen har jag mycket stor förståelse för demänniskor som har reagerat i de aktuella fallen. i (c): Jag ber att få tacka justitieministern fördet kompletterande svaret. Om jag inte fattade justitieministern fel är det alltsåstraffbart att exempelvis ge en förrymd intern viss ersättning för en intervju,att ge honom en bit mat eller hjälpa honom att åka till någon plats där man kangöra en intervju med honom. Jag har haft tillfäUe attkontakta rättssakkunniga på området, men jag har fått den uppfattningen att maninte direkt har någon rättstillämpnmg som ger klara regler för huruvida sådantskaU vara straffbar handUng eller ej. Jag vill i detta sammanhang peka på att enligt denfinländska strafflagen 16:10 gäller följande om ifrågavarande brott: "Hvar, som uppsåtligen befriar fånge urstraffanstalt, häkte eller annat förvar, eller frän dens vård, som bevakar,ledsagar eller forslar honom, eller hjelper fånge eller den, som rymt och börgripas, att undkomma, straffes med tukthus i högst eller fängelse frånoch till och med ." Som hjälp till att undkomma räknas enligt vad jag har fåttmig meddelat varje handling som på något sätt befrämjar rymlingens fritagandeeller möjligheter att förbh i frihet. Begås brottet av nära anhöriga inträderviss straffnedsättning. Tydligen ger den finländska strafflagen möjligheter attbeivra exempelvis sådana här fall som jag i min interpellation har påtalat. Jag viU i alla fall slå fast att jag självfaUet inteifrågasätter principema för yttrande- och tryckfriheten. Vad det gäller är påvilket sätt en rymling, som i det aktuella fall som jag har åberopat, skalltillåtas att vända sig till allmänheten. Ingen kan förvägra honom - vilketockså statsrådet påpekade - rätten att förklara sig, men det väsenthga isammanhanget är formerna för framträdandet. Det är dessa som har väckt anstöthos den stora aUmänheten. Ang. skyldighet att hjälpa polisen vid efterspaning avrymlingar frän fångvårdsanstalt Ang. staters rätt att nationalisera naturtillgångar, m.m. Jag har egentligen inte något att tilläggatiU de synpunkter som i nu har framfört. EmeUertid villjag för säkerhets skull understryka att när jag har angett tvåeller tre exempel på ett förfarande som skulle kunna falla under dennabrottsbalksbestämmelse är det, i avsaknad av svenska prejudikat, min tolkningav vad som kan ligga i denna lagbestämmelse. En domstol är ju ingalunda bundenav hur någon i , hur regeringen eUer hur justitiemmistern tolkar enlag, utan den gör sin tolkning självständigt. Jag viU göra den hllareservationen i anslutning tiU den tolkning som jag här har anfört. Hert i (c): Må det tillåtas mig att uttala denförhoppningen att den tolkning som justitieministern här har gjort skaU blinormgivande i fortsättningen. Jag har inom parentes sagt varit i kontakt medförst riksåklagarmyndigheten och sedan länsåklagarmyndigheten i berörda län,men de hade en helt annan tolkning. Överläggningenvar härmed slutad. § 22Ang, staters rätt att nationalisera naturtillgångar, m. m. Herr utrikesministern ordet för att i ett sammanhang besvara dels (vpk) den 18oktober framställda interpellation, nr 177, dels (vpk) den 15november framstäUda interpellation, nr 222, tiU herr handelsministern, ochanförde: har frågat mig om jag kan ge enredogörelse för regeringens hållning tUl frågan om suveräna staters rätt tillnationalisering med specieU tonvikt på ChUes nationalisering av de amerikanskakopparbolagens tillgångar i , har vidare i en interpellation tillhandelsministern frågat dels om handelsministern är beredd att ta initiativtill bUdande av ett statUgt handelsbolag för import av chilensk koppar,alternativt till inrättande av en statlig fond för förskottsbetalning av denchilenska kopparimporten till dess att de aktuella hindren undanröjts, dels omhandelsministern vUl medverka tiU att en skyndsam utredning görs och attförslag framläggs om sådan lagändring att händelser liknande Kennecottbolagetsekonomiska aggression mot ChUe inte kan utspelas med svensk medverkan. Denna senare interpellation har överlämnats till mig förbesvarande. Jag kommer att behandla de bägge interpellationerna i ettsammanhang. De båda interpellationerna liksom opinionsyttringar frånohka organisationer har tiU utgångspunkt desvårigheter som drabbat i samband med nationaliseringen av landets koppargruvoroch de anspråk som de tidigare ägarna synes vilja aktuahsera i dettasammanhang. Den faktiska bakgrunden tiU frågorna är följande såvitt gäller försäljningav chilensk koppar till . Essem i träffade 1971 avtal med detstatliga chilenska organet för marknadsföring av koppar, Corporaciön del Cobre(CODELCO), om inköp av vissa kvantiteter koppar. Två sovjetiska fartyg väntadesleverera sammanlagt chUensk koppar vid månadsskiftetoktober/november . Av denna kvantitet härrörde tUl ett värde avcirka från den gruva, "El Teniente", som förenationaUseringen kontroUerades av den nordamerikanska kopparkoncernenKennecott . 1 samband med uppgifter om leveransen och dess påståddalossning i inlämnade Kennecott tiU tingsrätten iVästerås en stämningsansökan mot CODELCO och Essem samt begärdekvarstad på last och skingringsförbud beträffande köpeskiUingen under samtidigtyrkande att Kennecott mätte förklaras äga bättre rätt till kopparn, alternativtköpeskillingen. Tingsrätten fann sig emeUertid ej behörig att uppta dennastämningsansökan tiU prövning eftersom föremålet för tvisten vid denna tidpunktej befann sig på svenskt territorium. Kennecott återtog i samband härmed sinansökan om stämning jämte säkerhetsåtgärder. Innan lasten anlänt till fick Essem den 2november besked från CODELCO att man beslutat sända endast ett mindre parti om140 ton till . Sedan Essem erhålht fraktdokumenten för detta mindrekopparparti lossades lasten och införlivades helt med företagetslager i , då en del redan började ingå i produktionen. KöpeskiUingen nedsattes av Essem hos överexekutori enlighet med bestämmelserna i lag om gälds betalning genompenningars nedsättning i allmänt förvar. Denna stadgar bl. a. att gäldenär ägerfullgöra betalning genom att för borgenärs räknmg nedsätta beloppet hosöverexekutor "där ovisshet råder om vem av två eller flera som är rättborgenär samt gäldenären icke skäUgen kan anses pUktig att på eget äventyrbedöma, till vilken av dem betalningen skall erläggas". Vidare sägs, attöverexekutor - såvida borgenärerna ej bUr ense därom -icke må till nägon av demutbetala det nedsatta beloppet "förrän genom dom irättegång, som en av dem anhängiggjort mot den andre , ellergenom förlikning eller på annat sätt blivit slutgUtigt avgjort vem som är rättborgenär". Såvitt känt har något formeUt anspråk avseendeäganderätten tiU kopparn ännu ej framstäUts till svensk domstol av vare sigKennecott eller CODELCO. Regeringen har i ett meddelande till pressen den 13november upplyst om att den via vår ambassad i mottagit enframstäUning om att svenska staten skaU träda in som köpare av koppar från ChUenär det gäller såväl vilande kopparkontrakt somframtida kontrakt. Det meddelades vidare att regeringen svarat den chilenskaregeringen att staten skuUe komma i samma rättsläge som enskild köpare, dvs.rättsliga åtgärder kunde vidtagas mot staten, och att staten givetvis inte harnågon möjlighet att påverka domstolarnas agerande. Det syfte som den chilenskaregeringen velat nå med sin framställan skulle sålunda inte Ang. staters rätt att nationalisera naturtillgångar, m.m. Ang. staters rätt att nationalisera naturtillgångar, m.m. realiseras.Det framhölls också att den i olika internationellasammanhang uttalat att varje land har suverän rätt över sina naturtillgångaroch att vi erkänner varje stats rätt att nationalisera egendom. Slutligen meddelades, att regeringen för närvarandeöverväger vilka möjligheter som finns att på annat sätt stödja i landetsbesvärliga ekonomiska läge. De av framställda interpellationernaaktuaUserar ohka frågor i samband med nationaliseringen av koppargruvoroch de hinder som kan uppkomma för försäljning av chilensk koppar. Först skall jag något beröra den allmänna frågan omnationahsering av egendom. I ett tal som höUs med anledningav nationalisering av Suezkanalbolaget sade följande ochjag citerar honom eftersom han i sin dubbla egenskap av utrikesminister ochfolkrättslärd kunde uttala sig med särskild sakkunskap: "Det har ofta förekommit under detta århundrade atten stat genomfört förstatligande av privata företag. Frånsett de omfattandenationaliseringar som företagits i samband med revolutionära omvälvningar t.ex. i , och övriga kommunistländer har under normala, fredligatider jordegendom, företag eller hela industrigrenar ibland på vanliglagstiftningsväg överförts i statlig ägo. Så har skett i , ochannorstädes. Att även utländska intressen därav berörts har naturligt nog intekunnat undgås. Den internationeUa rätten har inte ansetts kränkt omutlänningars egendom drabbas av nationalisering, förutsatt dock att skäligersättning lämnas. Vad därmed skall förstås har rimligt nog varit föremål fördelade meningar." Kort uttryckt: Enligt folkrätten möter inte någotprincipieUt hinder mot att en stat nationaliserar utländsk egendom underförutsättning att skälig ersättning lämnas för egendomens värde. Detta har intebara stöd i den folkrättsliga sedvanerätten utan återspeglas också i olikatraktater. har som bekant efter senaste världskriget slutiten hel rad s. k. ersättningsavtal med stater i i anledning av attdessa nationaUserat svensk egendom. Alla dessa avtal har det gemensamt att deinte ifrågasätter staternas suveräna rätt att nationahsera egendom samtidigtsom de fastställer den ersättning som skall utgå för nationaliserad egendom påsvenska händer. har dessutom i FN röstat för en rad resolutioneroch gjort uttalanden, där dessa principer kommit till uttryck. kan härnämna generalförsamlingens resolution , vars fjärde operativaparagraf lyder: "Nationalisering, expropriering eller rekvisitionmåste grundas på hänsyn tUl det allmänna bästa (public utility), säkerhet ellernationellt intresse, som erkännas stå över rent individuella eller privatainhemska och utländska intressen. I sådana fall skall ägaren erhåUa lämphgersättning, enhgt gällande regler i den stat som vidtagit åtgärden samt iöverensstämmelse med den internationella rätten. Då ersättningsfrågan gerupphov till tvist, skall nationell jurisdiktion först utnyttjas. Efteröverenskommelse mellan suveräna stater och andra berörda parter bör tvistenemeUertid biläggas genom skiljedomsförfarande eller avgörande av internationelldomstol." Dessa allmänna principer är naturligtvis vägledande förregeringen i dess inställning till de nationaliseringsåtgärder som Chileföretagit gentemot de amerikanska kopparföretagen. Vad sedan gäller den i andra interpellationframställda frågan huruvida regeringen är beredd att bilda ett statligthandelsbolag för import av chilensk koppar, alternativt inrätta en stathg fondför förskottsbetalning av den chilenska kopparimporten tiU dess att de aktuellahindren undanröjts, vill jag framhålla följande. MeUan Kennecott och CODELCO förehgger en rättstvist. Densvenska importören har i det aktueUa faUet deponerat köpesumman hosöverexekutorn för att skydda sina intressen i denna rättstvist. Om ett statligtbolag skulle bildas för import av chUensk koppar skulle det komma i sammarättsläge som enskild köpare och rättsliga åtgärder skuUe alltså kunna vidtagasmot det. Statlig kopparimport av denna typ skulle sålunda inte undanröja deföreliggande rättsliga problemen. Vad beträffar inrättande av en statlig fond förförskottsbetalning av den chUenska kopparimporten gör sig principiellt sammasynpunkter gällande. Slutligen berör möjligheten av en sådanlagändring att händelser liknande den nu relaterade inte kan utspelas medsvensk medverkan. Svaret är att regeringen inte avser att tillsätta någonutredning för ändring av de lagregler som kan vara av betydelse i dettasammanhang och som är av allmängiltig natur. Det är nämligen här fråga om etthelt komplex av lagar, uppbyggda utifrån de principer som är grundläggande förvår rättsordning och berörande en rad av samhällslivets och det ekonomiskahvets områden. Det finns, herr talman, en utbredd sympati i vårt land förChile i samband med de svårigheter som dess kopparexport nu utsattes för. Somframgått av mitt svar erbjuder emellertid de av rekommenderadeåtgärderna ingen rimlig väg för att lindra dessa svårigheter. Jag villemellertid understryka vad som framhöUs redan i regeringens meddelande den 13november, nämligen att vi överväger vilka möjligheter som finns att på annatsätt stödja i landets besvärliga ekonomiska läge. Närmast prövas åtgärderpå exportkreditgarantiernas område. Ang. staters rätt att nationalisera naturtillgångar, m.m. HerrTAKMAN (vpk);