prot · FV09145 · 1972-12-31 00:00:00 — Slutligen tackar jag för vadstatsrådet sade, nämligen att man har rätt att motionera omriktUnjer. Då kan man tydligen också ta initiativ, och man ges inte baratUlfälle att yttra sig över de kommande riktlinjerna. Vi skall försöka utnyttjaden möjligheten i fortsättningen att motionera på lämphgt sätt. i Malraö missförstårfortfarande det material som han här har studerat. Därför upprepar jag än engång att först har det gjorts studier och inventeringar av under vilka olikaförutsättningar industrin kan tänkas bli lokaliserad tUl våra kuster. Men detär mga riktlinjer. Det är en redovisning av de problem som man kan möta frånmUjösynpunkt, om man lokaliserar vid öst- respektive vid . Därefter har vi att göra avvägningar mellan problemen ochatt bestämma oss för var vi från miljösynpunkter över huvud taget kan tänka ossatt släppa frara denna typ av industri. Där har vi också saraordnat vårabedömningar med regionalpolitiska överväganden, och det har lett fram tUl demålsättningar som är redovisade i propositionen. Jag hoppas att , när jag än en gång har understmkit det, förstår att det är detta som ärregeringens inställning i denna fråga. Men sedan är det inte så att de områden som anvisas somtänkbara för denna typ av industri skall få bli speciella lortområden i denmeningen att s. k. raUjöstörande industri skaU kunna lokaliseras dit utan attbehöva vara rädd för att möta de krav sora vi generellt sett uppställer motsådan industri från mUjövårdssynpunkter. Jag vågar också säga att ambitionernai det faUet här i landet är höga och att vi i fortsättningen också noga kommeratt bevaka vUka tekniska och andra förutsättningar som föreligger för att dennatyp av industri skall kunna uppfylla kraven i det avseendet. Jag vUl också tUlägga att vi har varit särskilt vaksamraanär det gäller dessa områden. Vi uppmärksammar genom en särskUd utredning deproblem som kan vara förknippade med just dessa områden, både underbyggnadstiden och tiden därefter. Även i sådana områden skall raänniskorna harätt att leva i en så god railjö sora raöjligt. Sedan har vi då skärgården, . Vi är väl medvetnaom alla de problem som vi måste kunna lösa på ett bättre sätt än hittiUs närdet gäller skärgården och dess befolkning. Jag tycker det är direkt fel, om manmenar att vi skall lösa försörjningsproblemen för folket i skärgården genoraatt ge den rätt att i nuvarande läge avstycka tomter och den vägen få en slantför att kunna leva bättre. Resultatet av en sådan ordning blir bara att vi tUlsist privatiserar skärgården, och då har komraande generationer sannerligeningenting att leva av. Jag är å andra sidan övertygad om att denöversiktsplanering som vi nu pläderar för skall göra det lättare för oss attlåta enstaka hus komraa tUl stånd i områden, där vi hittUls, med det någotkantiga verktyg vi har haft tätbebyggelsedefinitionen - har fått säga nej,därför att vi har fått tUlämpa den så att säga mera principiellt än praktiskt.Får vi i förväg överallt en översiktsplanering, som gör det lättare förkommunalmännen att bedöma var inte bara glesbebyggelse i dess tekniskabemärkelse kan komma i fråga, utan också var enstaka hus kan komma i fråga ioraråden som vi skulle vara benägna att betrakta som tättbebyggda, sålöser vi säkerligen en hel del av de problem som redovisade somskärgårdens problera. Över huvud taget kommer vi - det kan jag försäkra ifortsättningen att ägna skärgården speciell uppmärksamhet när det gällersamhällsplanering av den här typen; vi är medvetna om de problem som föreliggeri detta sararaanhang. TiU sist några ord tUl , som jag har lärtkänna som en progressiv ledamot av när det gäller raarkfrågor. Jagtror förstår raig ora jag säger att vi från vårt partis sida varutoraordentligt till freds med att vi kunde vara så ense som vi var närdet gäUde att konstatera behovet av en annan tätbebyggelsedefinition, behovetatt utsträcka det begreppet med de konsekvenser när det gällerersättningsrätter av olika slag som vi aUa då var väl medvetna om. Jag haruttryckt min förståelse för att det har hänt saker och ting. a. haft en remissbehandling av lagstiftningsproraeraorian som skapatvissa problem för i sammanhanget; jag hänvisade tidigare tUlLantbrukarnas rUcsförbunds remissyttrande. Men jag tror ändå att jag innerst inne och i princip är överens om att vi skall vara försiktiganär det gäller att tumma på åtgärder som vi i enighet har Regional utveckling och hushållning med mark och vatten Regionalutveckling och hushållning med mark och vat ten vidtagitför att motverka riskerna för att vi i tryckområden skall få enmarkvärdestegring. vet lika väl som jag att det inte har baragynnsamma effekter ens för jordbruket. Den pågående markvärdestegringen är ivissa områden ett bekymmer för jordbruket; visserligen kan enstaka jordbrukarekamma hem en hacka på den, men de sora skall fortsätta ai:t jordbruka harbetydande bekymmer av markvärdestegringen. Det bUr besvärligare ochbesvärligare att driva ett jordbruk i bygder där markvärdena går i höjden. Inteminst av det skälet hoppas jag att vi kan enas om att vara utomordentligtförsiktiga och om att vi verkligen skall fortsätta med den aktiva markpolitiksom jag har föreställt mig att innerst inne är en stark anhängareav. Herr tredje vice talmannen anmälde att herrar iMalmö, Grebäck och Bohraan anhåUit att till protokoUet få antecknat att de inteägde rätt tUl ytterligare repliker. någon sade att det var ispöktimmen äntrade jag den här talarstolen och höU en lång utläggning. Denhar uppkallat och en del andra tUl protest och till temperamentsfullaoch indignerade angrepp. Nåväl, har raanat frara spöket är det välbäst att jag åter äntrar talarstolen och tar upp en del av resonemangen med honom. Mitt anförande i går handlade om marklagstiftningen ochdess betydelse för bostadsbyggande och naturvård. Jag kom också in påideologiska skUjelinjer meUan partierna när det gäller sättet att se påäganderätt tUl mark. är naturligtvis inte främst indignerad övermitt anförande utan över den lagstiftning som vi diskuterar. Han sägeratt det är en lagstiftning, som bryter raed rättssamhällets grundläggandeprinciper, och över huvud taget en lagstiftning som inför ett stort eleraent avrättsotrygghet i vårt sarahälle. Den bryter sönder något av grundvalarna fördet gamla svenska rättssamhället. Den princip framför aUa andra som vi, enligt ,tycks bryta mot genom den här lagstiftningen är kravet på att raan skallbehandla aUa lUca i detta sararaanhang att aUa markägare skall behandlaslika. Om en markägare får bygga på sin raark, skall andra också få göra deteller i annat fall få kompensation i någon form. Rätt raånga gånger har jag haft tUlfälle att lyssna tUlherr och markpolitiska idéer, och jag har fattat att dettamed likabehandUng är något mycket centralt för er. Det kan då vara attvi äntligen försöker komma tUl tals och resonera i sak för att se om vimöjligen kan vara överens någon bit och konstatera var meningarna sedan brytersig. Det kan vara rätt fruktbart att börja raed att undersöka ora man äröverens om någonting. Jag tycker mig ha kunnat konstatera att vi ändå är överensom vissa ting. SamhäUet måste ha vissa befogenheter. Vi måste ha kommuner somkan planeia bostadsmUjöer och fritidsoraråden, och vi raåste ha kommuner ochlänsstyrelser som kan värna om mark- och naturtUlgångar, skydda kuster ochhålla dessa öppna osv. Vi måste ha en lagstiftning som skyddar grusåsar, så attvi undviker grustag som river upp de vackraste landskapen. Vi raåste ha enlagstiftning ora vattnet, så att älvar kan bevaras och så att inte vem somhelst sora äger fallhöjd kan anlägga ett kraftverk. Detta är eleraenta sora jag tror att vi är totalt överensora, och jag. Men det betyder tUl en början i så fall att vi därbehandlar raarkägare olika. Den ene får bygga, den andre får inte bygga. Var koraraer då likabehandlingen in? Jo, säger ,då får vi åstadkomma rättvisa på det sättet att vi ger ersättning tUl den sominte får bygga. Det låter ju väldigt bestickande. Men det betyder i så fallganska raycket av ersättningar, skaU jag säga. Tänk t. ex. på det fallet att viskall bygga ut en ny tätort med centmmbebyggelse, bostadsbebyggelse, parker ochgrönområden. De raarkägare, som inte får bygga centrumbebyggelse ellerbostadshus utan har raark som delvis blU grönområden, de skall då ha ersättningoch sättas i samma goda ställning sora ora de hade fått bygga höghus på sinraark i stället i likhetens naran, förraodar jag. Det är i varje fallkonsekvensen av ett sådant resoneraang. den ene som har en markbit vid kusten får bygga ensoraraarstuga där, då skall den andre sora har en raarkbit vid kusten också fåbygga en soraraarstuga eller - om förbud utfärdas erhålla ersättning, så atthan blir ekonomiskt sett lika väl stäUd som ora han fått bygga stugan. Jag kan fortsätta uppräkningen. Det är naturligtvislikadant raed grusåsen, om man vUl vara konsekvent. Får man inte sprätta uppgrusåsen, skall man ha ersättning. Det är otUlständigt att den ene får anläggagrustag men inte den andre. Den som får förbud på sig skall försättas i samraagoda ekonomiska position som om han hade fått öppna grustag. Jag kan övergå tUl älvarna och vattenfallen. En delföretag sora äger fallhöjder får bygga kraftverk. Den sora inte får byggakraftverk skall då tydligen ha ersättning, så att han blir ekonomiskt lika välställd som om han hade fått anlägga kraftverk. Vitsen med likabehandlingen viaersättningar är att man skall betala full ersättning, som brukaruttrycka det. Den som får ersättning skall korama i Uka god StäUning ekonomisktsett sora ora han i stället hade fått bygga på det sätt han själv önskat. Det är rätt intressant att konfrontera dessa teorier ochderas konsekvenser redan raed dagens lagstiftning, . Enligt 1947 årsbyggnadslag kan kommunerna faktiskt bestäraraa var tätbebyggelse får komma tUlstånd. Den som inte får bygga på sin mark har inte rätt tUl ersättning härför.Skall vi riva upp byggnadslag? Vattenlagen har ett aktningsvärt datura. Den tUlkora 1918.Den sora inte får arUägga ett kraftverk får inte ersättning härför. Skall manriva upp denna lag och bygga på den motsatta principen för att få fram denlikabehandling sora efterlyser? Man raåste verkligen undra, närraan läser i aktstyckena. I pressraeddelandet från raoderaternas raarklagsgrupp,sora jag om-närande i går, står just att man beklagar att dåvarande högernunder 1950-och 1960-talen och senare inte vartiUräckligt Regional utveckling och hushållning med mark och vatten Regional utveckling och hushållning med mark och vatten vaksam motden smygsocialisering som berövade markägarna deras ersättningsrättigheter. Mannämner uttryckligen byggnadslagen såsom exerapel och drar i förbifarten ocksåfrara strandlagen och naturvårdslagen. Även talade i går utförligt omsmygsociaUsering. Han skulle prestera bevis. De bevisen blev helt enkelt enhistorik över marklagstiftningen, där han räknade upp praktiskt taget allamarklagar som har antagits sedan . Han startade med 1945.Alla marklagar var tydligen exempel på smygsocialisering. Är såkonsekvent i sitt krav på likabehandling att han vill riva upp 1947 årsbyggnadslag, naturvårdslag, osv.? Det skulle vara rätt intressant attfå en precisering. Man kan ana att han är ute efter någonting åt det hållet,men det skadar inte om vi får besked av honom själv. Vad skulle det då leda tUl om man hade den ordning somherr efterlyser? Jo, det skulle leda tUl att en fruktansvärd massaersättningar måste betalas tUl olika typer av markägare. Vem skall betala dem?Det måste naturligtvis skattebetalarna finansiera stat och kommun. Det kommerinte att röra sig om små summor i praktiken. Men det betyder om vi talarklartext att för att åstadkomma rättvisa mellan olika markägare - en rättvisasom består i att när den ene får bygga men inte den andre skall det betalas utpengar - så måste skattebetalarna för att undvika avundsjuka meUan olikamarkägare subventionera de besvikna markägarna. Det är den praktiskainnebörden av de teorier som med sådan frenesi förfäktar. När polemiserar raot oss i raarklagstiftningsfrågor,försöker han frammana bilden av att vi är ute i ogjort väder, att det inte fmnsnågra problem och att det ligger något slags avundsjuka mot de rika markägarnabakom aUting. Det är vår ovUja mot de - enligt - fåtaligamarkspekulanterna och de stora vinsterna på markaffärer som är drivkraften förhela vår lagstiftning. Men så förhåller det sig faktiskt mte.Markprisstegringen är förvisso, , ett ont, därför att skyhögamarkpriser i sista hand måste betalas av skattebetalare, hyresgäster,vUlaköpare och för aU del sommarstugeköpare. Det är dock inte detta som är detväsentliga - trots att markprisstegringen på sina håll och på vissa typer avmark har varit ganska våldsam utan det väsentligaär att prisstegringen på mark mer eller mindre sätter våra lagar ur kraft,eller den riskerar i varje fall att göra det, om man i lagarna har sådanaersättningsregler som önskar sig. Hur kan det ligga till med detta? Se t. ex. först påbyggnadslagen! Det är meningen att komraunerna skall ha rätt att planera ochbestämma var det får byggas och var det inte får byggas. För detta behövsinstmment -lagar och tUlgång tUl mark. Stiger markpriserna blir det dyrt förkomraunerna själva att köpa raark, och i den mån de använder sig av möjlighetenatt utfärda byggnadsförbud blir det också synnerligen dyrbart. Det kan bliekonomiskt oöverkomligt. Undersöker vi i stäUet naturvårdslagen och de möjlighetervi där har skaffat oss att förbjuda t. ex. bebyggelse som är olämplig på enkust för att hålla den kusten öppen och tUlgänglig för alla som vUl ha bad och rekreation,är det samma sak där: stiger priserna våldsamt på grund av hård konkurrens ommarken blir det dyrare och dyrare för länsstyrelserna, dvs. staten ochskattebetalarna, att åstadkomma sådana förbud. Det är ingen skUlnad om man i stället som exempel targrusåsar eller någonting annat som naturvårdslagen skyddar. Jag skaU visserUgen inte upprepa gårdagens anförande, menett par exempel är ändå värda att granska något litet. Som exempel på vad detkostar länsstyrelserna att värna om naturen i aUas vårt intresse nämnde jagÄgnö på fideikommiss. På en liten ö vUl man hålla naturen öppen föratt alla skall kunna komma dit för att bada och ströva omkring. På större delenav denna ö utfärdades byggnadsförbud. Expropriationsdomstolen säger att statenskall betala för att vidmakthåUa det förbudet! Då är att märkaatt man inte berövat markägaren hans mark, utan han skulle dels få behåUa sinmark, dels få för att han inte fick bygga sommarstugor på denoch sälja. pågår för all del fortfarande process om detta, varför det ärmöjligt att siffran när alla processer är slutförda inte blirslutgUtig. Det reserverar jag mig för. Detta exempel visar dock vilka groteskasummor pengar det kan handla om, och får markprisstegringen fortsätta blir detbara värre och värre. Vi behöver en lagstiftning som håller markvärdestegringarborta, och vi behöver ersättningsregler som är rimliga. Jag nämnde på tal om grusåsar Sundbyholmsåsen. Vi harganska gott om grusåsar och vackra landskap av den typen i det här landet. Mennär vi skulle skydda en bit av Sundbyholmsåsen och hindra markägaren från attöppna grustag där, måste staten gå in och köpa. Det kostade förmark som betingade några få tusenlappar tidigare. Detta sägerväl också någonting ora vilka blockeringar av myndigheternashandlingsmöjligheter, dvs. av lagarna, som generösa ersättningsregler kanmedföra. Säger inte det senaste exemplet någonting?Sedan naturvärdslagen trädde i kraft har 10 000 människoroch företag ansökt om tUlstånd att fä ta upp grustag. har orkathåUa emot i ett 80-tal fall. Det är klart att många tUlstånd naturligtvis underalla förhåUanden skulle ha bevUjats därför att vi behöver grus, men det råderinget tvivel om - därvidlag har samma uppfattning som jag att man har varit tvungen att släppa fram massor av markägare därför att raaninte har haft råd att köpa ut dem och betala dem de ersättningar sora ettförbud skulle ha dragit raed sig- kan invända: Ja, men dessaersättningsregler beträffande grustag finns ju och det finns ingetförslag ännu att ändra dem. Det är inte den saken vi diskuterar. Men jag sägerdetta för att ge ett exempel på problematiken. För övrigt har jag lovat att viskall anstränga oss allt vad vi orkar för att redan i vår komma med enlagstiftning som bättrar förhåUandena på den punkten. TUl annan sak innan jag slutar. talar gärna om att äganderätt inte bara ärnågot bra, trevligt och glädjande för den enskUda människan, utan den utgörockså Regional utveckling och hushållning med mark och vatten Regional utveckling och hushållning med mark och vatten den bästagaranti för trygghet och självständighet som individen kan få, och den är en avgrundvalarna för vår deraokrati. Detta frarahålles också i er partiraotion iriksplaneärendet. Vi tar först detta med tryggheten! Det är klart att det ärtrevligt att ha en sommarstuga eller en vUla. Om man har en sådan, vUl raannaturligtvis vara trygg i sin besittning, och jag kan också förstå att det geren känsla av trygghet att själv äga ett hus. Men det är väl lite överdrivet attsäga, att det är den bästa garantin sora finns - det finns rätt mångamänniskor, som inte har vUlor och sommarstugor och vUkas trygghet vi bekymraross för, människor som känner sig sora både trygga och självständiga individer. Låt oss lämna det där med trygghet och ta den andraaspekten. Jag blev rätt fundersam när jag hörde nämna attäganderätten tUl mark skulle vara något slags grundval för demokrati. Vad ärdet för ett sammelsurium? Vad är det för konstig tanke som döljer sig bakom detta?Jag förstår väl att raan kan anställa raånga, långa och lärda betraktelser överämnet äganderätt och demokrati. Det kan ske i alla möjliga riktningar. Man kantala om äganderätten i allmänhet och företagens ställning i samhället och derasmakt och inflytande kontra de demokratiska organen. Men när det gälleräganderätt tiU mark måste frågas vad det har med vår deraokrati över huvudtaget att göra? Jag måste erkänna att sedan jag hörde detta , harjag under dagens lopp funderat grundligt, om jag kunde hitta på något slagsrimlig förklaring. Jag hittade ingenting som gick i riktning, raenjag hittade åtminstone en annan anknytningspunkt. Det finns ett samband mellanmarkägande och deraokrati: man har sådana regler kring äganderätten, ensådan lagstiftning som vUl ha och som tillåter att markprisernarusar i höjden hur som helst, leder det, sora vi sett, till att det blirsvårare att genomföra de demokratiska beslut sora fattats i koraraunema och iriksdagen. Att förverkliga den koraraunala demokratins beslut när det gällerbyggnadsplaner och att förverkliga riksdagsinlentioner när det gäller attskydda våra kuster, det är naturligtvis svårare, om man ger äganderätten en såorimligt stark ställning som önskar. Därför måste det aUtid vara enbalans mellan raarkägarens och sarahällets intressen. Det raåste vara en balanssom man inte gör en gång för alla utan som får anpassas till sin tids sociala,ekonomiska och övriga förhållanden. Vi är självfallet inte några fiender tUl privat äganderätttUl mark - det hade jag anledning att utveckla utförUgt i går. Den politik viför inte minst på marklagstiftningens område går ju ut på att man skall getUlfäUe åt så många människor som möjligt att skaffa sig en bit av den svenskamarken. Om vi håller markpriserna nere med hjälp bl. a. av lagstiftningen, såblir det litet fler som får råd att köpa sig en markbit för en soraraarstugaeller för en perraanentbostad. Detta är utoraordentligt värdefullt. Om vihåller markpriserna nere, blir det naturligtvis också lättare för den sora vUlägna sig åt jordbruk att komma över raark till ett riraligt pris. Det är bra.Låter vi priserna på jordbruksraarken springa i väg på sådant sätt, sora skullebli följden av lagstiftning, ja, då blir på raånga håll i landetmarken alldeles för dyrbar för att det skall bli möjligtatt använda den tUl något som är så pass begränsat räntabelt som jordbruk.Titta Ute på förhåUandena i vid och på den prisutvecklingsom är där, kan se litet av de faror som eventuellt kan hota. Detta om detta. Mest nyfiken är jag faktisktatt få höra om jag på någon punkt i min tolkning har missuppfattat av principen att man i marklagstiftningen skall behandla alla ägareav mark lika. (ra) kort genmäle: Jag beskyUde för att varapolitisk teknokrat, och det omdömet var inte bara negativt. Bakom det låg ocksåen viss uppskattning av obestridliga juridisk-tekniskaskicklighet. Den föreläsning på nära som vi har hört här nu ochsora jag skaU besvara på högst vittnar om stor skicklighet atttala, mindre skicklighet att begränsa sig och ge en motståndare tiUfälle tUlett ordentligt bemötande. Det kan väl vara överens med mig om. anförande spände över hela fältet, ett ganskabesvärligt fält att plöja. Först prisbUdningen på mark. Har det ingen funktionatt fylla att markpriserna varierar så att den mer eftersökta och värdefullamarken har ett högre pris än den mindre värdefulla? Hur tror annarsatt man skulle kunna åstadkorama en gradering av markanvändningen efterangelägenhetsgrad inom näringslivet och för olika funktioner? Hur kommer detsig, tror , att mark i är dendyraste som finns? VUken tar ut de högsta hyrorna i om inteStockholras stad själv i de hus man har uppfört kring . Känner herrLidbom över huvud taget inte tUl hur koramunerna är markprisledare? Det ärverkligen ingen återhållsam prispolitik som kommunerna bedriver, det troddejag att kände tUl. har satt priset på raarken i ominte koramun. Man kan inte ge rättvisa, säger , därför attdet blir för dyrt. Är det ett resonemang som man skall behöva höra från enjuridiskt utbUdad departementschef i den socialdemokratiska regeringen? Om manskaU ge rättvisa skall raan göra det utan att ta hänsyn tUl kostnaden. Man kaninte sätta ett pris på rättvisan eller en övre gräns för den. Hur hänger det iannat fall ihop med er jämlikhetspolitik? Står markägarna utanförjämlUchetsresonemanget? Järalikhet innebär väl att alla raänniskor skaUbehandlas lika, alla ges lika förutsättningar. Jag utgick från det, men på denpunkten har jag tydligen misstagit mig. Så boUar raed pengar som om det var någotsyndigt i och för sig. Pengarna syftar ju tUl att utjämna olikheter. SkaU vi gåtiUbaka tUl naturahushållningens tidevarv och betala med potatisar ochmorötter. Är det något fel på att ta bort ojämnheter och olikheter eraellanskUda individer raed hjälp av pengar? Er järalikhetspolitUc syftar ju tUl attjämna ut olikheter genom ekonoraisk utjäraning, alltså med pengar? frågade mig om jag vUle upphäva byggnadslagenoch -naturvårdslagen. Nej, det vUl jag inte, även om det finns skönhetsfläckari Regional utveckling och hushållning med mark och vatten Regional utveckling och hushållning med mark och vatten Det är dessa lagar jag har utgått ifrån, när jag har kritiseratregeringens förslag. Vad man än må tycka om den rättsbUdning som dessa lagarinnebär, utgör de rättsgrunder som vi lever efter, som människorna i det härsamhället har anpassat sig efter. Det är mot den bakgrunden som raänniskornaskall Ukabehandlas. Det är vad jag har krävt. Det är den rättsordning vi har isamhället, och det är den som och hans vänner vUl bryta ned ochersätta med någonting annat. Det finns flera hundra tusen markägare i vårt land somutgår från att de har rätt att bygga sin mark glest. Så hoppar regermgen in ochlägger fram en jproposition som över vill upphäva den rätten. Men viskall inte bara upphäva den rätten, säger man, utan vi skall också upphävarätten tUl ersättning när vi behandlar olika människor inom denna stora ram påolika sätt. Detta anser jag står i strid med de rättsprinciper som hittUls hargällt. Den uppfattningen står jag fast vid. Sen kan man säga sora Er rättschef i för entid sedan, att vi accepterar ju en ny rättsprincip genom att vi stiftar en ny irUcsdagen. Ja, det gör vi, men just bryter vi mot derättsgrundsatser som hittUls har gällt i detta samhälle.