prot · FV09146 · 1972-12-31 00:00:00 — Detta har skett trots mycket stora insatserav kommunalpolitikerna i vårt län. Naturligtvis finns det mycket sora raan kan önska sig. Vihar klart för oss att vi inte kan få allt, raen vi skulle känna oss till freds,om vi kunde fä åtminstone någonting. Den del av län, där jagsjälv bor, sydöstra , har fått alldeles speciella bekymmer, trots att manbåde från statsmakternas och fraraför allt från koramunernas sida gjortinsatser. Jag vill inte sälla mig till dem sora tycker att raanborde göra sydöstra till ett stödområde. Det Ugger någonting negativt isjälva ordet stödområde, och från rent psykologisk synpunkt borde man ändåkunna lösa problemen i en sä långt söder över belägen del av landet somsydöstra , Det finns säkerligen också raöjligheter att göra detta.Statsmakterna har med sina styrmetoder raöjlighet att kunna åstadkoramanågonting. Vad raan i sydöstra kanske speciellt skulle önska sig ären lösning av koramunikationsproblem och skolfrågor pä ett tillfredsställandesätt. På en s. k. Österlendag är det begreppman använder när man talar om sydöstra - var också inrikesministernnärvarande. Initiativet hade tagits frän länets företagarförening, i vilkenlandshövdingen är ordförande. Inbjudna var länets riksdagsmän, kommunalmän ochföreträdare för näringslivet. Man visade dä företag, vilka trots de bekyramervi har på ett utoraordentligt sätt lyckats etablera och utveckla sina företagjust i den sydöstra delen av länet. När jag talar ora koraraunikationerna,gäller det vägarna - järnvägarna har i de flesta fall redan lagts ned i dendelen av länet, och vi måste rikta in verksarahet och åtgärder på att få entillfredsställande försörjning genom utbyggnad av vägnätet. Det andra problem, sora är vitalt och väsentUgt, ärskolfrågan. Vi anser att vägar och skolor hänger samman då det gäller att fåföretag att etablera sig i regionen. Härvidlag har koniraunalniännen tyvärrinte kunnat saraverka tillräckligt för att få frara ett klart ställningstagandeora var man vill lägga skolorna. Jag skulle därför, för en gängs skull viljavädja till statsmakterna att använda sin styrmekanism och på det sättetbestämma var skolorna skall förläggas. Detta var också vad som uttrycktes avvår landshövding när han tackade för det intresse sora visats: om vi i förstahand får kommunikationer och utbildningsmöjUghe- ter, trorjag att länets koraraunalraan har stor kunnighet och förmåga att lösa dessaproblem på ett tillfredsställande sätt framöver. Det finns naturUgtvis mycket annat, raen vi raåste inriktaoss på att få någonting i stället för att bara presentera en stor ocU långönskelista. NaturUgtvis finns det raycket raer atttillägga när det gäller probleraen i län, raen tiden tillåter inteatt vi utvecklar detta alltför raycket. Det koraraer säkerligen att sägasraycket mera i framtida debatter. Jag Uar raed dessa ord velat fästastatsmakternas uppraärksamhet på de problera vi brottas raed i vårt län: de ärsvåra trots att länet inte är beläget långt norr över. Regional utveckling och hushållning med mark och vatten Idetta anförande instärade (). HerrHAGNELL (s): Den lokaliseringspoUtik som kom i gång imitten av byggde på helt andra förutsättningar än de som i dagföreligger. Industrin Uade under tidigare årtionden ständigt ökat sitt antalsysselsatta. Särskilt i storstadsregionerna och några ytterligare industriområdenöverflödade efterfrågan på arbetskraft. Då gick det att oralokalisera från deindustririka delarna till de industrifattiga delarna av . Vi är nu inne i ett nytt skede raed nya förutsättningar.Industrisysselsättningen har slutat att växa. Det är inte enbart en tillfälUgkonjunkturföreteelse. Mycket talar för att det är en långsiktig utveckling avny art vi korarait in i. Det finns något överflöd avindustrisysselsättning ens i storstäderna eller industriorarådena. Därförraöter oralokaUserings-politiken raotstånd i de industririkare delarna av vårtland. Inför nya förutsättningar måste vi komraa raed ny politik.Lokaliseringspolitiken måste göras om till en näringspolitik. Vi måste, sålångt det står i vår förmåga, skapa frara nya industrisysselsättningar, intebara i de industrifattigare delarna av vårt land, utan också i de industririkadelarna. Lokaliseringspolitiken har visserligen bytt naran tillregionalpolitik, raen den borde byta namn och innehåll en gång rill och övergåtill näringspolitik. Om inte det sker kommer den negativa inställningen tillomlokaUseringspolitiken, som börjat visa sig i storstadsregionerna, att ledatill en ökad politisk intressesplittring raellan industririka ochindustrifattiga delar av . Det nya läget innebär att vi raåste gemensamt ta fram ensaralande näringspoUtik, sora kan få stöd av såväl de industrifattiga som deindustririka delarna. Det gäller att klara den fulla sysselsättningen genom attså långt möjligt understödja geraensararaa utvecklingstendenser inoranäringsUvet över hela landet. Det är näringspolitik. Det lönar sig inte att vänta på att konjunkturuppgången iAraerika skall dra raed sig en sådan konjunkturuppgång i att vi koramertillbaka sysselsättningsutsikter igen. Vi måste själva skapaförutsättningar för en gynnsam sysselsättningsutveckling med hjälp av enaktivare näringspolitik. En förutsättning för det är i sin tur attregeringspolitiken moderniseras genom att vi fär ett särskilt departement förallmän näringspolitik Regional utveckUng och hushållning med mark och vatten genoraombildning av något av de nuvarande departementen. Likaså bör ett departeraenthelt ägna sig åt att positivt utveckla sysselsättningen inora de statligaföretagsgrupperna, affärsverksgruppen och bolagsgruppen. Med den utveckling sora förestår koraraer hundratusentalsraänniskor inora det närmaste årtiondet att behöva lämna sina garala ochinvanda arbetsplatser och ställa om sig till nya. Den omställningen kommer attleda till att åtskilliga tiotusentals människor komraer i svårigheter, sorainte bara kan lösas genora avgångsvederlag, oraskolning eller förtidigpensionering, utan sora fordrar en ännu raera utvecklad arbetsraarknads-politikfrån samhällets sida. Ett särskilt arbetsmarknadsdepartement bör vara det organisatoriskacentrum för regeringspolitiken på det här området. Det bör inrättas genoraorabildning inom departementsgruppen. Regionalpolitiken innebär direkt satsning genomlokaUseringsbidrag och lokaUseringslån. LokaUseringsbidragen uppgår till 62miljoner kronor . Det är helt otillfredsställande belopp. För attkunna säkra nya arbetsplatser när gamla försvinner behövs ett raångdubbelthögre belopp. Enligt folkräkningarna 1965 och 1970 försvann enbart inoraskogslänen över 50 000 arbetsplatser. Tyvärr ser utvecklingen nu ut att gå isarama riktning inom innevarande feraårsperiod. Det kan raycket väl betyda attytterUgare 50 000 arbetsplatser försvinner. Att skapa nya industriellaarbetsplatser kostar per styck i genomsnitt. Nyasysselsättningar inom pappersindustri, järnbruk, kemisk industri och andraprocessindustrier förutsätter ännu större investeringar. Varje nytillkoraraenarbetsplats kostar över en railjön stycket. 50 000 nya arbetsplatser inomindustrin, skulle vid en genomsnittlig satsning kräva ett kapital av . De 62 miljoner som lokaUseringsbidraget uppgår till ärhelt ootillräckliga. Det räcker inte ens till en tredjedel av demoderniseringskostnader, som ett enda av våra järnverk behöver räknamed för att vidmakthålla, raen inte utöka, sitt antal anställda. Med så liten satsning, som lokaliseringsbidraget utgör även tillsamraans raed lokaUseringslån på runt , finns detinga utsikter att komraa tillbaka till full sysselsättning. Vi skall inte vänta oss, att det privata näringslivet nuhar råd att göra de kapitalinsatser, som fordras för full sysselsättning iSverige. Vi måste få frara en ny poUtik, en geraensara politik mellan samhälleoch näringsUv för att återställa situationen till full sysselsättning igen. När behandlade nu gällande riktlinjer förlokaliseringspolitiken, framhöll jag i ett särskilt yttrande tillbankoutskottets utlåtande nr 1969, att den dittillsvarande satsningen avca i lokaliseringsbidrag och lokaliseringslån visat sigvara otillräcklig och att väsentligt större belopp måste ställas tillförfogande. "Man bör vara inställd på att ungefär lika raycket ekonoraiskaraedel raåste ställas till förfogande för lokaUseringspolitiken, ora den skallkunna lyckas, sora man satsar på u-landspolitiken utanför våra gränser. "Tyvärr har ingen sådan tillräcklig ökning skett för lokaliseringsbidragen.Sedan dess har u-landsbidiaget höjts med men lokaliseringsbidragetraed bara . föreslås att vi skall sätta upp mål förregionalpoUtiken i form av befolkningstal. Det stämmer med den hemställan jaghade i annan punkt i det särskilda yttrandet 1969, nämligen: "Målet förden statliga näringspoUtiken bör sättas till att för upprätthålla sånära som möjligt den nuvarande befolkningen på 1 1/4 miljon invånare. Med detmålet i sikte bör de ekonomiska resurserna beräknas och utformas." Nuåterstår att anpassa de ekonomiska anslagen så att målen uppnås. Ett tredje krav var att en betydande utjäraning avtransportkostnaderna borde ske i förra av såväl gods- som persontransporter.Det kostar pengar att övervinna avstånd. Med den befolkningsstruktur Sverigeharar det en påtaglig kostnad att ha industrier lokaliserade till platser,avlägsna från våra större befolkningscentra. En utjämning avtransportkostnaderna har påbörjats. Den raåste drivas betydligt kraftigare, oravi skall få frara en solidarisk sysselsättningspolitik raellan raänniskor, soralever och verkar i olika delar av vårt land. Ett fjärde krav i det särskilda yttrandet 1969 var atttillräckliga organisatoriska och personella förutsättningar raåste skapas föratt utveckla sysselsättningen i den statUga företagsgruppen i . Dengruppen har rainskat sin sysselsättning med över10 000 arbetsplatser. Gruppen måste ges möjlighet att spela en mera positivroll genom nya organisatoriska och personella förändringar och ekonomiskaresurser, framhöll jag i yttrandet. I den nu föreliggande propositionen oranärans att denstatliga satsningen i , NJA och under en följd av år skall uppgå tillsararaanlagt . Det är i och för sig ett imponerandebelopp, men det torde räcka bara till ca 1 000 nya arbetsplatser. En del avpengarna går åt för att underbygga och förbättra garala arbetsplatser, soraredan finns. Men bruttokostnaden per ny arbetsplats bUr . Jagbedömer att utvecklingen , liksora under denförra, raedför att 50 000 arbetsplatser försvinner i skogslänen. Även ora viräknar raed att varje ny arbetsplats skulle bli billigare än inom , NJA ochASSI och bara kosta i genomsnitt, sä fordras en satsning av för att skaffa 50 000 nya arbetstillfällen. Var finns depengarna? Först när vi är beredda att göra satsningar av denstorleken kommer vi att kunna nalkas full sysselsättning igen. Men sådanasatsningar förutsätter också att ett planeringsarbete för en aktivnäringspolitik har drivits så långt och så omfattande, att man har tillräckligtmed väl förberedda förslag, värda att satsas på. Den fulla sysselsättningen är inte längre en fråga, som vilöser inom socialpolitikens ram, inte heller inom arbetslöshetspolitikens ram.Om vj skall ha full sysselsättning igen, förutsätter det att vi därutöver ocksåbygger upp en aktiv näringspolitik med tillräckliga personella och ekonomiskaförutsättningar. En sådan politik förutsätter ett väl utvecklat samspel inomhela vår ekonomiska politik och en omfattande koordinering av den verksamhetsom åtskilliga departeraent och myndigheter driver. AMS kan inte ensamt klara hela arbetslöshetspolitiken,ännu raindre hela sy.sselsättningspolitiken. Inte heller kaninrikesdeparteraentet eller Regional utveckling och hushållning med mark och vatten Nr 146 industrideparteraentet ellerkoramunikationsdepartementet ensarat ästad- Iördaeen den korama att vi får fullsysselsättning igen. Skall vi få full sysselsättning, 16december 1972 °"' utlovats, förutsattes ett genomgripande samspel inya former och -------------------- medmer pengar. Regionalutveck- gj 3 överoptimistiskt att inför denframtid vi nu går till mötes. Ung ochhushållning joppas att en internationell ekonoraisk konjunkturuppgång ellervidgat med mark och vat- internationellt saraarbete automatiskt ger oss fullsysselsättning igen. För ' full sysselsättning behöver vi själva driva en genoragripande, aktiv, orafångsriknäringspolitik och industripolitik. Vi behöver en ny politik. Den garala harvisat sig klart otillräcklig. Lokaliseringspolitiken har bytt naran tillregionalpolitik. Regionalpolitiken bör nu förvandlas till att bli en del av enorafattande och aktiv näringspolitik. Inte bara på det centrala orarådet behövs organisatoriskaoch ekonoraiska förändringar, utan också inom regionerna. Som det nu är, äralltför många rayndigheter och organisationer verksamma i det regionalpolitiskaarbetet. Alltför många lokaliseringsåtgärder sker utan det samspel och detförberedelsearbete, som bör bedrivas regionalt och centralt. startades en hel del textilindustrier imellersta och norra från företag i södra och västra . Deföretagens saga blev kort. Det är kanske inte genora en upprepning av densortens tillfälliga satsning inora en utpräglad låglönebransch, som vi skaparde bästa löneförhållandena och de stabilaste sysselsättningsvillkoren för delöntagare inom stödorarådet, som förlorat och kommer att förlora sinaarbetsplatser. Det vore bättre att de myndigheter, som är regionalt verksammaraed sysselsättnings- och industrifrågor får reda på att ett beloppora sora fallet var - ca står till förfogande avstatsmedel för en industri att startas inom , än att plötsligt bliöverraskade av att ett sådant beslut kora att fattas. Sysselsättning växer inte inom vårt näringsliv. Den ärtvärtora på nedgång. 200 raan fick i går reda på atf de inte har någonfraratid, där de arbetat . Var finns de nya arbetsplatserna? Varfinns pengarna, som behövs för tillräckligt mänga nya jobb? Om den regionala politiken skall lyckas, fordras enaktivare, omfångsrikare central politik än . Låt oss få en politik för full sysselsättning! i (c): Några korta synpunkter med anledning avinrikesutskottets betänkande. TV-kommentatorn i Rapport för i går avslutade medkonstaterandet att regeringen och inte på länge stått varandra sä nära. Det kunde förefalla en smula underligt efter duellen mellan herrar och , raen det är riktigt i vad gäller principen att det skall göras upp befolkningsraraar för länen. Därvidlag rymmer slutsatsen ett visst mått av verklighet. Det är av riksdagspartierna bara , socialderaokraterna och koraraunisterna sora presenterat prograra och konkreta förslag till 78 genoragripande åtgärder i försarahället, i detta samnianUang, livsavgöran- Men det finns naturligtvis avgörande skillnader. Det skiljersig mellan socialderaokraterna och när det gäller arabi-tionsnivån, närdet gäller befolkningsraraarna såväl i skogslänen som i storstadsregionerna. Vivill Ua en i stort sett oförändrad andel av landefs befolkning i bådeskogslänen och storstadsområdena. Partierna har också skilda uppfattningar ifråga om länsderaokratin. Vi vill att länens egna organ skall fä görafördelningen av resurser inora länen. Det vill inte socialderaokraterna! Justdärför är det naturligt att debatten, särskilt inför ett betydelsefullt valår,blir ganska het raellan företrädarna för dessa partier. Sora jag tidigareanfört har eraellertid regeringen koramit på sararaa linje sora vi när detgäller behovet av befolkningsraraar. Det borde under något lugnare förhållandenvarit möjligt att nå större samstäraraighet mellan de två partierna om denregionala utvecklingen. och i mindre grad raoderaternas, avoförklarliga skäl, hastigt päkorana vilja att vara regeringens"hjälpguraraor" gjorde naturligt nog regeringspartiets strategiskäligen enkel. Det kan jag förstå. Som Skelleftebo är jag naturUgtvis synnerligen belåten medatt bl. a. min motion i fråga ora klassning fått enhäUiguppslutning i inrikesutskottet. Mitt huvudyrkande var att länets rayndigheterskulle tillåtas avgöra hur satsningen inora länet borde ske. blir det väländå så att vi i detta hus skall utpeka enskilda orter, och då skulle detnaturUgtvis ha varit synnerligen olyckligt ora förvägrats rangen ochvärdigheten av primärt centrura. Därför föreslog jag ett järaställande mellanUmeå och . En massiv opinion inom länets norra del krävde sedermerasamma sak. Statsraakt, regioner och komrauner kan genora deriktlinjer sora med dagens beslut fastlägges få bättre handUngsmöjUgheter. Viktigtär nu att det åtgärdspaket vi har tillfälle attdiskutera får ett verkligt och verksamt innehåll. Regionalpolitiken ochnäringspolitiken måste, ora resultat skall kunna nås, få starkt ökaderesurser. Taxepolitiken måste förändras. Skogslänen, däribland ,har inlandsområden som kräver speciell uppmärksamhet, om flyttlassens och demörka fönsterrutornas tid skall kunna ersättas av bygd med raänniskor och liv. När jag för några timraar sedan lyssnade till förre excellensen,i , tänkte jag så här: Tysta och försagda har vinorrlänningar i hundratusental flyttat söderut åren igenom. fick jag höravilka rysligheter som inträffar ifall några tiotusental stockholmare skulletänkas leva på någon annan plats i detta geografiskt stora land som juändå är. Jag tänkte: Gällde det inte raänniskor i båda fallen? Regional utveckling och hushållning med mark och vatten HerrMELLQVIST (s): Det regionalpolitiska handlingsprogram soraregeringen föreslagit och som det efter utskottsbehandling nu skallbeslutas om innehåller för hela landets utveckling väsentliga förslag ochsynpunkter. Det är också helt naturligt att, vid sidan av själva principerna idetta omfattande prograra, de olika länens synpunkter och förhoppningar blivitså fraraträdande i diskussionen. Välfärdsfaktorerna- arbete, service och god miljö - bildar själva Regional utveckling och hushållning med mark och vatten grundenför inriktningen av raålsättningen, som är ett ännu bättre samhälle.Grundmaterialet bygger på länsstyrelsernas utarbetade Länsprogram 1970. Idessa prograra koraraer den egna regionen och dess problem i förgrunden. Dencentrala frågan är sysselsättningen och de åtgärder som måste till för atttrygga själva arbetet och göra det meningsfullt. Inora har vi haft en negativutveckling som tagit sig uttryck i en minskning av sysselsättningen inte minstinom industrin och som uppgick till inte mindre än ca4 600 personer. Av länets samtUga kommuner var det endast tre som kunderedovisa en mindre ökning i sysselsättningen inom industrin mellan åren 1962ocU 1968. De tre komraunerna var , och . Ett annat svårt problem som sammanhänger med rätten tillarbete är den mer eller raindre dolda arbetslösheten bland kvinnorna. Härraåste åtgärder till från inte rainst samhällets sida för att skapaförutsättningar till arbete genom en lokalisering av en mer kvinnoinriktadindustri till våra orter sora har en hög, öppen och framför allt en doldsysslolöshet. Vi har inom länet tung basindustri, och denna industri måstekompletteras med ohka åtgärder som syftar till att nå en bättre balans ochanpassning till den kvinnliga arbetskraften. Vi vill inte på något sätt undervärdera de statligaåtgärder som regeringen medverkat till för att hålla produktionen och därraedsysselsättningen i gång inora flera korarauner i vårt län. Rent ekonoraiskt rördet sig om stora belopp som ställts till länets förfogande och som vi med stor tillfredsställelsenoterar. Vi utgår också ifrån att de beslut sora inora kort skallfatta också skaU innebära en fortsatt utveckling av vårt stora län. Ätt en sådan utveckling är helt nödvändig fraragår inteminst av den negativa och mörka bild som utvecklingen i och Hedemorauppvisar. Där har folkminskningen uppgått till hela 7procent. Nettoutflyttningen under 1960-1970 uppgick i genomsnitt till545 personer. Denna negativa utflyttning fortsatte även och utgjordedå netto 370 personer. Det är riktigt, som utskottet framhåller, attförklaringen till denna nedslående utveckling fraraför allt är att söka i denensidiga sararaansättningen av näringslivet raed stark dorainans för den tungaindustrin. Möjligheterna till sysselsättning för olika kategorier arbetskraftbUr, som utskottet också understryker, därigenora begränsade. Sararaaförhållande raöter oss också i och med dessa orters påsamraa sätt starka dominans av den tunga industrin. Även ora inora Ludvika-Sraedjebacken enviss ökning av sysselsättningen och då inte minst genom statUga åtgärder harinträffat, så har detta stora koraraunblock fortfarande raånga svårigheter medarbetstUlfällen inom framför allt och gamla komrauner. Det är raot denna bakgrund, som jag här i korthetskildrat, som vi genom motionen 1787 hemställt att måtte besluta atthela skall ingå i det allraänna stödorarådet. Utskottet UarvälvilUgt behandlat denna raotion till hälften på så sätt att och Hederaorakoramuner skall hänföras till det allraänna stödorarådet. Detta är heltnaturligt en framgång för motionärerna, som vi har all anledning att varatacksamma över. Men utskottet har så att säga stannat på halva vägen eller, föratt tala idrottsspråk, på halvtid. Det hade ur många synpunkter varit önskvärtatt utskotten spelat full tid och att resultatet då bUvit att hela länet kommitin i stödområdet. blev det inte så. En del av länet skall allt fortfarandeligga som en konklav utanför geraenskapen och leva sitt eget liv. Detta, anservi, harraonierar dåligt med den sararaanhållning och den laganda sora är såstarkt fraraträdande inora och landskapet . Tiden tillåter inte att här närmare gå in på andrafrågor sora sammanfaller med värt läns närmaste framtid. Här skulle i så fallkommunikationerna, skogs- och jordbrukets problem, turismen, omlokaliseringenav statlig förvaltning, högre utbildning och forskning, inlands-lokaUsering avett oljeraffinaderi, utbyggnad av skjutskolan i , ett socialmedicinsktcentrura i och hela servicesektorn koraraa in i bilden. Men jag skall intevid denna tidpunkt närraare beröra allt det sora måste till för att vända dentrend inom som alltför länge haft en negativ utveckling. Vi är glada över, som jag sade, att raotionen mött en vissförståelse inora utskottet, även om det inte givit hela det resultat som vihade önskat. Ä andra sidan är det klart att man inte har någon möjlighet attkunna påverka ett enhälligt utskottsbetänkande. Jag skulle dock tro, att helaKopparbergs län efter hand skall kunna inrangeras i det aUmänna stödområdet. Utskottets betänkande om regional utveckling ochhushållning med våra tillgångar av mark och vatten är för hela värt samhälle avavgörande betydelse. Med en känd travestering skulle jag slutligen vilja säga:Vad som är bra för hela landet det är självfallet också bra för ! Vi ställer inget yrkande i anslutning till vår motion. Viavvaktar tiden, och jag skulle tro att tiden pekar just för ett beslut ienlighet med motionens syfte. Jag har, herr talman, en varm förhoppning att detbeslut, som kommer att fatta, skall få till följd att vi i optimismoch framtidstro skall få ökade möjUgheter att inte minst inom längå en ljusare och bättre framtid till mötes. Regional utveckling och hushållning med mark och vatten I detta anförande instämde herrar och (saratUga s). HerrÖHVALL (fp); ordförande, iArvika, har redogjort för syn på regionalpolitiken. Jag villendast ta upp några frågor sora frarastår sora särskilt angelägna urNorrlandssynpunkt. Jag avser inte att ägna raig åt någon sifferlek medbefolkningsraraar. Det raåste betecknas sora en föga meningsfull verksarahet iett län där raan inte lyckas skapa trygga jobb för de människor som redanfinns. Def är positivt att vi nu får fastlagt att korarauncentraskall hållas intakta även i skogslänens inland. har hävdat, ochhävdar 6 protokoll 1972. Regional utveckling och hushållning med mark och vatten fortfarande,att vissa orter under korarauncentra också raåste garanteras närservice. Heladen här frågan om rollfördelningen mellan oUka ortstyper bör ses raot denosäkerhet inför fraratiden sora präglar allt och alla i skogslänen.