prot · FV0984 · 1972-12-31 00:00:00 — kominerinfe enbart frän län eller utan liksom vid allaandra förband från praktiskt taget hela landet. Man har där nere också tagitkontakt med länsarbetsnämnderna inom de värnpliktigas hemlän. Det är etlomfattande arbele, och man har här lagt ner mycken möda. Jag kan visserligen hälla med inrikesministern om atl mangivetvis bör ta dessa siffror med en nypa salt - och det gör jag men alt jagöver huvud tagel har velat peka på detta beror på alt man där nere har lyckatsnå ett myckel gott resultat. Man har gjort det med värnpliktiga från praktisktlaget hela landet, och man är alltså inte bunden till etl visst län. Det har bedrivits etl planmässigt arbete påförbanden för att skaffa de värnpliktiga arbete, och detta har skett i närasamverkan med länsarbetsnämnderna. Denna verksamhet är alltså i och för sigingenting nytt, men visst kan det bli bättre. Jag vill understryka att man vid de fortsattaundersökningarna och konferenserna bör uppmärksamma det system som till-lämpasi . ,son i menade att jaghade undvikit att svara på frågan, om man kunde tänka sig att tillgripalagstiftningsåtgärder för att industrierna och arbetsgivarna över huvud tagetbättre skulle ta vara på den ungdomliga arbetskraften. Jag har dock redanerinrat om att de ungdomar som fullgör militärtjänst har möjlighet att sedanåtervända till sin anställning. Däremot kan jag inte lova vissa åldersgrupperett speciellt stöd, men jag hoppas att den utredning som arbetar medanställningstryggheten också skall beakta dessa frågor. Även i andra sammanhang, exempelvis när det gällerförslaget om kontantunderstöd vid arbetslöshet, har vi en möjlighet attförbättra ställningen för både de unga och över huvud taget för tillträdandepersonal på arbetsmarknaden. Jag tror inte att en speciell lagstiftning passar i dettasammanhang. Vi bör nog i stället gå fram på det sättet somarbetsmarknadsstyrelsen redan har böfiat göra, nämligen atl vidga kontakternaoch lämna mera information till såväl företag som ungdorrrar. Jag skall naturligtvis gärna vidarebefordra hälsningenfrän , att man vid den här konferensen bör uppmärksamma denverksamhet som har förekommit i ; det är klart att vi skall ta varapå alls goda uppslag. Överläggningen var härmed slutad. §7 Ang. bevarande av mindre kommuner som självständiga enheter Herr civUministern erhöll ordet för att besvarafm Jonängs (c) den 1 framställda interpellation, nr 110, och anförde: har frågat mig, om regeringen ärberedd att medge atf kommun, som enligt gällande indelningsplan avses bli sammanlagd,ges möjligheter all fortsätta som .självständig enhet för atl erfarenhet skallvinnas även av mindre kommuners utvecklingsmöjligheter. Genom särskilda beslut fastställde Kungl. Maj:t åren 1963och 1964, efter förslag av länsstyrelserna, planer för länens indelning ikommuner. Är 1969 beslöt statsmakterna lagen (1969:156) med särskilda bestämmelser0111 ändring i kommunindelningen. Enligt lagen skall gällande planer i huvudsakgenomföras senast . Ett stort antalkommunsammanläggningar trädde i kraft . Som jag framhöll i elt interpellationssvar för någon tidsedan har ett antal framställningar om ändring av komnrunblocken prövats avKungl. Maj:t sedan lagen trädde i kraft. Ändringar i kornmunblocksindelningenkan givetvis bli aktuella, om ändrade förhållanden motiverar det. Ipropositionen 1969:103, som låg till grund för lagen, underströks emellertidatt det självfallet inte kunde bli fråga om någon allmän omprövning av planernamed frångående av de principer för kommunindelningen som godkände1962. Uttalandet lämnades utan erinran av . Jag vill i sammanhanget erinra om att ett av deväsentligaste motiven för kommunindelningsreformen har varil att över helalandet skapa komnrunala enheter som har en sådan geografisk omfattning ochbefolkningsstorlek att betydelsefulla samhällsuppgifter även skallkunna lösas inom ramen för den kommunala självstyrelsen. Bakom statsmakternasbeslut om komrnunindelningsreformens fullföljande har sålunda legat en viljaatt skapa förutsättningar för en bibehållen stark självstyrelse i vårtland. Kommunindelningsreformen har rnot denna bakgrund haft ett starkt stöd hosde tidigare och samthos det nuvarande . Del är min övertygelse att komrnunindelningsreformensfullföljande konrmer att ge oss kommuner som har mera likvärdigaförutsättningar atl lösa de kommunala uppgifterna. Men även efter reformensfullföljande kommer det att finnas betydande variationer i kommunstoriek i vårtland, varför erfarenheter kommer att kunna erhållas av såväl mindre som störrekommuners möjligheter att fullfölja sina uppgifter inom ramen förarbetsfördelningen mellan stat och kommun. Som jag framhöll i mitt tidigare interpellationssvar ärdet naturiigtvis önskvärt att beslut om kommunindelningen har en bredförankring hos kommuninvånarna och de kommunala förtroendemännen. Så är ocksäfallet på de flesta håll. Det kan emellertid inte undvikas att kommunindelningenfrån någon enstaka kommuns synpunkt kan upplevas som mindre lämplig. Ändringari den kommunala indelningen kan inte företas enbart utifrån önskemålen från enenstaka kommun. I sin bedömning måste regeringen också ta hänsyn tillsynpunkterna från övriga berörda kommuner och från länsmyndigheterna. Denlekmannastyrelse som länsstyrelserna numera har innebär ökade garantier för attställningstagandena i indelningsärenden grundas på såväl god kännedom om de lokalasynpunkterna som omtanke om en för länets kommuner gynnsam utveckling. bevarande av mindre kommuner som självständigaenheter bevarande av mindre kommuner som självständigaenheter Lru JONÄNG(c): Jag ber atl få lacka civilministern för svaretpå min interpellation. Def mesta som stär att läsa i svaret torde vara käntförde flesta av oss. Poängen i min interpellation har statsrådet inte förstått - eller inte velat förstå. I svaret företräds vidareen ideolt)gisk gruntlsyn som jag inte delar Det finns också påståenden som jaganser vara inkonsekventa. Jag Iror emellertid att statsrådet och jag haren strävan geinensarn. nämligen att söka fä till stånd en godsairrhällsplanering i våra konrrnuner och atf söka främja den bästa möjligautveckling för kommunerna och deras invånare. Men vi är inte överens ommetoderna att nå resultat. Som jag framhållit i min interpellation finns del godaskäl för kommunsammanläggningar på mänga häll. Men det finns också i en hel delkommuner en stark lokal opinion mot de sammanslagningsplaner somlänsstyrelserna föreslagit och regeringen har fastslälll. Stalsrädet Lundkvistsäger atl det naturiigtvis är önskvärt all beslut om kommunindelningen har enbred förankring hos kommuninvånarna och de kommunala förtroendemännen. Dettaslammer helt med min uppfattning. De som har möjUghel all bäst avgöra vilka kommunersom är utvecklingsbara för framtiden är de ansvariga kommunala förtroendemännenoch inte centralbyråkraterna. De kommunala förtroendemännen känner sin kornmunoch dess möjligheler, de har ansvar för sin kornmun. Deras uppfattning jämtefolkviljan sådan tlen kommer till uttryck på olika sätl borde och bör varautslagsgivande när det gäller konimunrndelningarna. Jag är helt övertygad onr all de kommunala förtroendemänoch kvinnor sorrr säger att de vill ha en självständig ktimmun gör deltapå väl underbyggda mtitiveringar. Jag tror inte atl de utifrån eventuelltromantiska traditionsuppfattningar skulle kunna länka sig att äventyra sinakommuners och kommuninvånares trygghet och framtid. Varför dä inte låta den kommunala derrrokratin få fungera,och varför inte förlita sig på de kommunala förtroendemännens kunnande ocherfarenhet? Varför denna inkonsekvens i svaret, där statsrådet först framhållerönskvärdheten av en bred förankring hos kommuninvånarna och därefter säger attändringar i den kommunala indelningen inte kan företas enbart utifrånönskemålen från en enstaka kommun? Jag vill understryka att möjligheterna att lyssna lill dekommunala opinionerna och frångå planer och beslut om sammanslagiiingar finns.En passus i konstitutionsutskotfefs utlåtande lyder så här: "Vidsin bedömning av förslaget har utskottet fäst avseende vid att detta innefattarvissa undantagsbestämmelser. I'"ör det första skall länsstyrelserna kunnaföreslå, att en sammanläggning skall helt utgå ur indelningspianen, om del kanallvarligt ifrågasättas om den bör geiu)m-föras ens 1974. För def andra skallregeringen även utan sådant förslag från sida kunna, omspeciella omständigheter föreligger, underlåta alt förordna omindelningsändring ens til! Dessa undantagsregler kan enligtutskottels mening innebära ett lämpligt mått av uppmjukning av den i principgällande sluttidpunkten för komrnunindelningsreformens genomförande." Möjligheten finns alltså, om viljan flnns, att ta hänsyntill den lokala opinionen. Här borde finnas utrymme för elt tillmötesgående avde krav som framställts från några kommuner om att de skall få fortsätta sornegna enheter. Bland dessa är i . i ,i . Jag har också sett att centerung-dorn uttalatsig mot en sammanslagning av i län. Det borde finnasutrymme alt här lyssna till folket. Statsrådet hade också av en eller annananledning missal poängen i min interpellation. Jag säger nämligen all genom alti vissa fall upphäva kravet på sammanläggning och låta hittillsvarande kommunerfortsätta sorn självständiga enheter skulle också erfarenheter kunna vinnas avmindre kommuners utvecklingsmöjligheter. Statsrådet svarar att.ävenefter reformens fullföljande kommer det atl finnas betydande variationer ikommirnstorlek i vårt land, varför erfarenheter kommer att kunna erhållas avsåväl mindre som större kommuners möjligheter atl fullfölja sina uppgifter. talar om här ärju kommuner, som även om de är olika slora, ändå ärkommuner som de statliga myndigheterna har bedömt vara utvecklingsbara. Vad jagvill och frågar om är att låta en kommun, sorn myndigheterna i motsats lillfolkel icke anser vara utvecklingsbar, få fortsätta som självständig kommun föratt se hur det utfaller och vinna erfarenhet. Det värdet som var poängen medmin interpellation. Jag förstår att statsrådet väntar på alt jagskall konrrna lill pudelns kärna, och det skall jag göra . Det är förslåsAlfta kommun i , men det är också den faktiska utveckling somskett sedan tvångslagstiftningen 1969, Jag vill beteckna kommuns strävanatl förbli en .självständig korrrnrun som historisk, kommer alt gå tillhistorien som den kommun som kämpade för demokrati, frihet och självständighet,har man diskuterat, arbetat, författat inlagor, uppvaktat, besväratsig. Man har inte lämnat någon möda ospard för att få bevara sinsjälvständighet. Man har t. o. m. anordnat en folkomröstning, där 94 procentav de röstande kommuninvånarna icke önskade en sammanläggning rned Bollnäskornmun. Kommunens arbete bärs upp av en stark och välgrundad tro på de egnamöjligheterna att skapa en positiv utveckling för kommunen och kommunensinvånare. Jag avser nu att göra en del allmänna personligavärderingar om kommunsarnmanläggningsreformen och därvid använda kornmunsorn exempel. Här företräder jag en annan grundsyn än statsrådet gör.Jag har inte samma tilltro som statsrådet till koncentration och storaenheter. Det talas om att skapa näringsgeograflska enheter, ochstatsrådet sade debatt i denna fråga atl vi kan gemensamt inom detstörre kommunområdet planera bättre till stöd för en aktiv närings- ochlokaliseringspolitik. Det låter bestickande med näringsgeograflsk enhet, menvad innebär del? En sammanslagen kornmun har lika myckel attraktivitetpå näfingslivet med som utan . Näringslivet är beroende av sådana sakersom arbetskraft, mark etc. Delta finns oförändrat hur än kommunindelningenblir. Det finns lika många människor i kommunblocket och lika mycket mark inomkommun-3 protokoll 1972, Nr 83-84 Ang. bevarande av mindre kommuner som självständigaenheter Ang. bevarande av mindre kommuner som Självständigaenheter blockethur än själva kommunindelningen blir. Och vad har skett lokaliseringspolitiskt i Hälsinglandefter tvångslagstiftningen 1969? Trots kommunsammanläggningar har ingenlokalisering skett från statens sida till de nya stora kommunerna. I den förstautlokaliseringsetappen av statlig förvaltning fick kommuneringenting. Vi försökte då få myntverket till med känt resultat tvåröster skilde. Socialdemokraterna på hälsingebänken röstade mot Söderhamn.Dessa har senare lovat att skulle få någonting annat, men inte helleri det senaste utlokaliseringsförslaget finns medtaget. Vi kan ta Ljusdalsområdet, där kommunerna gick samman år1971. Sedan del området blev en näringsgeograflsk enhet avser myndigheterna attdärifrån flytta domstol och polis. Det är väl ändå inte ägnat att förvåna i vafie fall om man bor i - börjar bli skeptisk nrot detnäringsgeografiska enhetstänkandet. 1 den lilla kommunen , med 5 400 invånare, som alltsåi sig inte kan betraktas som en näringspolitisk enhet, har man byggt uppEuropas ledande företag när det gäller skogsmaskiner, Ösabolaget. Man har entoppmodern produktionsapparat i miljövänlig ort. Man har erfarna, skickligamedarbetare, man har lagt upp elt produkt- och utvecklingsprogram som bådargott för framtiden. Man har ungefär 560 anställda och räknar med 620anställda. När det talas om atf en mindre kommun är beroende av denstörre kommunen, som har sjukvård, skolor, statUg förvaltning och affärsliv, såbehöver ju sannerligen inte den mindre kommunen slås samman med den större föratt få del av dessa aktiviteter. som självständig kommun har givetvissamma rätt till sjukvård, affärsliv och statlig förvaltning, och beträffandeskolor har eget högstadium och hör lill gymnasieområde. Kan då den kommunala servicen bli bättre i den storaenheten? kommun har ålderdomshem, man har två socialassistenter ochfrilids-assistent, man har beslut om barnstuga, man har sport- ochsimanläggning och man har saker gemensamt både med kommunblock och medOvanåkersblocket, såsom alkoholrådgivningsbyrå och arkitektorganisation. Detfinns frågor som man kan lösa genom interkommunalt samarbete. Jag vill inte bestrida att kommunsammanläggningar oftaframstår som nödvändiga, men i det här sammanhanget kan det vara berättigat attifrågasätta om fördelarna är så entydiga som man tidigare hävdat, särskilt frånderas sida som framtvingat de nu pågående sammanläggningarna. Det saknasingalunda vittnesbörd om att förväntningarna på de stora kommunerna inte harinfriats. Särskilt befolkningen i ytterområdena känner bristerna. Avstånden ärstora i storkommunerna. Det gäller inte bara geografiskt, distansen mellankommunalpolitikerna och folket växer också, och reaktionen mot denna växandeklyfta ökar. Inte minst ungdomen kräver inflytande. Man kan tala om ett slags främlingskap, vars konsekvenserpå sikt kan bli allvarliga. Vi har sett hur byalagsrörelsen vuxit fram som ettresultat av klyftan niellan politiker och befolkning. Härigenom och genom någon forrrr avkonrmundelsråd kanske det kan bli möjligt atl reparera en del av bristerna. Med den koncentralionsideologi sonr socialdemokraterna haroch med den syn rnan har på stora enheter och slora tal som nästan heliga tingkorrrmer den kommunala demokratin i kläm. Våra demokratiska institutionermåste naturligtvis fungera effektivt, men vi måste värna omdemokratin och se till atl medborgarna har möjligheter till insyn ochmedinflytande. Kommuninvånarnas medinflytande blir inle bättre utan särrrre ide nya storkommunerna. Redan har sarnirranläggningar på mänga håll tvingat framen expansion av administrationen sorn rimmar illa med rationaliseringar inomden kommunala verksamheten, vilka rnan ju räknat med och som t. o. m. varit ettav motiven för större kommuner. Del finns exempel på kommuner som tidigaretillsammantagel hade 80 anställda i förvaltningen och där man eftersammanläggningen fält 120 anställda. Jag vill, fru talman, understryka detta all omviljan finns så finns möjligheterna att låta kommuner av Alftas format ochstruktur och med de.ss positiva utveckling bestå som självständiga kommuner.Jag har svårl att tro atl en kommun, som energiskt kämpat för sinsjälvständighet och som sedan bokstavligen tvingats in i enkonimun-sanrmanslagning, kan bevara sin optimism och framtidstro. Vilken skadasom åstadkommes genom detta tvång gär inte atl bedöma , men det kan bli enskada för hela den nya kommunen. bevarande av mindre kommuner som självständigaenheter Som förmodligen känner till såtillåler inle vår debattordning atl jag går in och diskuterar enskilda fall idetta sammanhang, men har anfört sä mänga synpunkter, atl vi hartillräckligt med material för atl kunna föra en mera principiellt betonaddebatt i den här frågan. säger att hon har en annan ideologisk grundsynän vad regeringen har när det gäller kommunindelningsreformen över huvud taget.Då konstaterar jag alt hon har en annan ideologisk grundsyn förmodligen än vadocksä hennes eget parti haft i denna fräga. Jag vill erinra om att när vidiskuterade reformen 1969 rnot bakgrund av det förslag som regeringen då ladeom atl reformen borde genomföras enligt en tidtabell, så var man fråncenterpartiels sida mycket angelägen orn att slå fast att man i och för siganslöt sig till komnuinindelningsreforrnen i enlighet med de principer som manhade fastlagt redan i beslutet , men att man tyckte att man skullefortsätta att genomföra reformen på vad man kallade för frivillighetens väg istället för i enlighet med den tidtabell som regeringen hade lagt fram förslagom. Men det är möjligt att har en alldeles privat ideologiskgrundsyn i det här sammanhanget, och den får hon väl utveckla ytterligare närhon kommer upp i replik. Vad är det som har motiverat kommunindelningsreformen? Ja,det starkaste motiv som jag just nu ser för angelägenheten av att fullföljareformen i enlighet med den tidtabell som vi beslöt 1969 är att vi skall kunnagenomföra den aktiva regionalpolitik som jag trodde alt man även inom centerpartietvar utomordentligt intresserad av att vi skulle föra. Ang. bevarande av mindre kommuner som självständigaenheter Jagbetraktar den brist pä balans i utvecklingen som vi har mellan skilda delar avlandet som ett av de stora problemen i vårl samhälle . Jag tycker att detåren utomordentligt viktig angelägenhet att vi fårinstrument färdiga för att kunna föra en aktiv regionalpolitik, som skall göradet möjligt för oss att få en bätlre fördelning av bl, a. arbetstillfällen tillolika delar av landet ån vi haft hitintills. Jag skulle tro atl ändå vel att en av de förstaförutsättningarna för att vi effektivt skulle kunna börja driva denregionalpolitiken är att vi på lokal nivå får kommunindelningsreformenfullföljd, varigenom vi skulle få de kommuner som i samverkan med staten kanbedriva den aktiva regionalpolitiken. Vi har inom regeringen haft den föreställningenatt det är angeläget att regionalpolitiken kan bedrivas i samverkan niellanstat och kommun. Och jag föreställer mig att alla har varit överens om atlkommunblocken är de minsta lokala enheter som pä detta område kan genomföra delokala insatserna. Förutsättningen för att över huvud taget kunna fullföljaregionalpolitiken är att man kan fatta beslut också inom kommunblockens ram.Förutsättningen är att kommunindelningsreformen blir fullföljd. Men jag får tolka inslällning pä denna punkt såatl det för henne är mindre viktigt atf vi kan bedriva en aktivregionalpolitik. Hon tycker fortfarande atl det är angeläget att vi fortsätteratl genomföra kommunindelningsreformen pä det sätt som vi beslöt 1962. Men ominte märkt det, kan jag försäkra att det har skett mångasaker . Framför allt skulle jag för min del vilja säga attutvecklingen med skärpa ytterligare understryker atl kommunindelningsreformenär en nödvändig förutsättning för atl vi skall kunna genomföra den förbättringav sysselsättningen i olika delar av landet som vi är intresserade av, eftersomden måste ske bl. a. med stöd av en väl utbyggd kt)nimunal service och riktigainsatser från kommunerna. Det är en sådan politik sorn säger sig önskamen som hon inte vill medverka fill. säger: Nog vore det väl riktigt att kommunernasjälva flck bestämma om vilken kommunindelning vi skulle ha här i vårt land.Ja, , den administrativa kommunindelningen har aldrig varit enkommunal självstyrelseangelägenhet, och den kan aldrig heller bli det.Självfallet skall man lyssna i mesta möjliga mån och ta största möjliga hänsyntill de önskenrål som framförs från de enskilda kommunerna, men jag vågar medden erfarenhet jag har från de år som jag sysslat med detta säga atf vi, om viskulle ha försökt fullfölja reformen med utgångspunkt i de önskemål som allakommuner har haft i detta sammanhang, över huvud taget icke hade kunnatgenomföra en kommunindelning. Alla som har funderat igenom dessa problem måstemedge, att själva indelningen aldrig kan bli föremål för kommunalsjälvstyrelse, aldrig har varit det och aldrig kan bli det. Det finns nämligendelade meningar inom exempelvis ett kommunblock eller inom en region om vilkenkommunindelning man vill ha, och därför måste staten la ansvaret för att fällaett slutgiltigt avgörande i dessa frågor. Men kan då inte den kornmun som så vill få ställa sigutanför de kommunblock som vi bildade med syfte att åstadkomma både en starkförankring av självstyrelse och en aktiv regionalpolitik? Ja, det är klart att det finns kommuner som av skildabevekelse-gmnder vill ställa sig utanför. En bevekelsegrund kan vara atl mantycker att just den egna kommunen skulle ha så speciella förutsättningar inomett näringsgeografiskt område att fortsätta att verka som egen komrrrunal enhetatt man just tlärför vill ställa sig utanför. Att godkänna sädana motiv för attkommuner fick ställa sig utanför sammanläggningen vore detsamma som att sägaatt de svaga och fattiga konrnrunerna skall slås sanrman men att de sorn ansersig ha så pass mycket underlag för verksamhet att de själva skulle kunna klarasig bra lämnas utanför. Skulle vi med att genomföra reformen pä den vägen fävad vi eftersträvar rrred kommunindelningsreformen, nämligen kommuner med meralikvärdiga möjligheter att ge alla medborgare, oberoende av var de bor. samrnaservice och lika gynnsarrrnra förirtsättningar för tillvaron? Jag tror detinte. När det gamla irredverkade till att etlinitiativ togs för att få en ny kommunindelning till stånd var del därför inom förbundet - alla här minns det nog - kände en oro för att vi skulle fåett antal starka kommuner och nrellan dessa starka ett antal mycket svaga sonrinte skulle kunna ge sina medborgare del i den allmänna välståndsutvecklingen.Låt oss därför, ansåg rnan, gent)mföra en kommunindelning efter en helt nyprincip, där de svagare kornrmmerna kunde få del av utvecklingen i de starkare.Vi fick dä den här indelningen, baserad pä de näringsgeografiska enheterna,områden sorn skulle ha tUlräckligt mycket gemensamt för att rrran inoirrområdet skulle kunna bygga upp starka kommunala enheter rrred rrröjliglieteratt irrt)tsvara medborgarnas krav på utveckling och att tillvarata deförutsättningar sorn kunde finnas inom onirådet. sade till slut att jag skulle ha missat poängeni hennes fråga. Det har jag enligt rnin egen uppfattning inte gjort. Det är,som jag har sagt i mitt svar. på det sättet att vi kommer även efterkonimunin-delningsreformens fullföljande 1974 att ha såväl stora som små kommuner,orn man ser det relativt, och vi kDUiiner att kunna göra jämförelst;r mellan olikaenheters möjligheter att hävda sig i framliden. Men om nrenar att viskulle bedriva någon typ av försöksverksamhet utanför ramen för tlenprincipiella uppläggning av kommunindelningsrefornien sorrr rikstlagen ladefast 1962 och som vi sedun dess varit överens t)rrr i , dåmåste jag säga att ett sådant anspråk är inte regeringen beredd atttillmötesgå. Ang. bevarande av tniiidre kommuner som självständigaenheter FrökenLJUNGBERG (rn): När man lyssnar till den här debatten, erinrarnian sig mycket från de tidigare diskussionerna i , både 1962 och1969. Det fanns 1969 en mycket stark minoritet inom som gick emot detIvångsvisa genomförandet av kommunindelningen. har vi fått veta avcivilrrrinistern hur han ser på tvångets nödvändighet.