prot · FV09134 · 1972-12-31 00:00:00 — Det finns en modeU sora visat sig håUbarare än andra närdet gäller att återföra narkoraanerna tUl ett normalt liv, och det är den somLiUhagen tUlämpar; man har en fast vårdkedja med en viss sjukhustid, som maninte pmtar på, och till denna sjukhusvård knyter man andra, bestämda vårdformeroch har ett intimt samarbete med kommunen. Man släpper aUtså inte den intagneså snabbt. Det vore värt att titta också på denna vårdform och göra enjämförelse. Jag vet att i en broschyr kommer attredovisa försök som har gjorts på olika håU. Det bör kunna bli en grund för attmera handfast gripa sig an med vårdfrågan och bättre ta hand omnarkotikaoffren. lär en film om narkotikamaffian ha visats statsrådet har förstås sett den. När den kommer ut måste den ge upphov till enny debatt, och då får vi inte stå tomhänta när det gäller vården. Vi får integodta formuleringar som "någon påtaglig förändring på missbrukssidan harinte inträffat"eUer "man kan inte visa på någon dramatisk ökning av missbruket". Pådetta område måste vi ta bättre tag. vet vi egentligen inte riktigt hur många somgår bort tidigare och i vUka sjukdomar. Statsrådet sade att allasjukvårdsanläggningar har narkomaner. Ja, sannerligen, för de drabbas ju avsjukdomar och de förmenas inte sjukvård i vanlig mening. På Roslagstullssjukhus har mer än 2 000 hepatiter vårdats. Förekomstenav denna gulsot står väl i samklang med tillgången tiU narkotika och hängerockså samman med den politik som används för att bekämpa narkomanin. Så nogfinns det sjukvård som ägnas narkomaner det raåste man ha klart för sig.Däremot är den vård som ges direkt mot narkotikamissbruket inte så omfattandeatt vi kan säga att den är riktigt skött. Jag pekar alltså mindre på kriminalitetens sambandmed narkotikabruket och även mindre på vad som har hänt i de avseenden där manlyckats; det har gjorts en del från - det skall sägas -och det uppskattar vi mycket. Vi är också glada att se att det gör nytta närman ingriper, även om man sannerligen inte - som statsrådet också påpekar - kansäga att detta gjort vårt land narkotikafritt eller hindrat stora affärsmän påområdet att söka sig hit. Det föreUgger egentligen inte någon skUlnad iuppfattningen om hur man skaU behandla narkomaner. Det finns visserligenskiUnader i uppfattningen om användandet av tvång osv., men ingen vågar påståatt man med några dagars behandling når någon vart. Alla anser att om man skaUlyckas måste man håUa narkomanerna kvar detta är i högsta grad sant när detgäller barn - man ger dem behandling och inte låta dem ideligensabotera behandlingen. Det finns nu starka krafter ÖveraUt som är inne på sammaUnje när det gäller vårdfrågan. har bestämt uttalat att vi anser attbarnavårdslagen skall tillämpas också i den del som stadgar att man kanomhänderta barn med tvång, om vi nu skall kalla det så. Jag tror att aUa ärberedda att godta en kort tvångsbehandling som en inledning, för attbehandlingen skaU lyckas i fortsättningen. Med utgångspunkt från de åtgärder som vidtagits på denjuridiska sidan och när det gäller den internationella narkotikahanteringentror jag att vi nu skulle kunna göra en ytterligare kraftsamling på vårdsidan. Detta är ingen kritik mot statsrådet , för detnyttar inte att kritisera dem som har ödet att håUa på med detta problem. Inteheller är det en kritik mot i den här delen. Men jagtycker att det skulle vara en riktig satsning att inför nästa års riksdag kommamed ytterligare förslag som kan direkt visa på en aktivisering av vården, isynnerhet för de raycket unga som vi är mest bekymrade för. Ang. åtgärderna mot narkotikamissbruk FruKRISTENSSON (ra): Det må vara tillåtet att tillfoga någrasynpunkter i denna interpellarionsdebatt. Jag instämmer i i uppfattning attsvaret i mycket hög grad betonar de internationella aspekterna och de polisiärafrågorna, medan vårdfrågan av i två korta stycken som egentligen Ang. åtgärderna mot narkotikamissbruk inte sägernågonting konkret. Jag bestrider inte att den har visat enbetydande aktivitet på det internationella området och att vissa resultat haruppnåtts. Men jag vidhåller med en viss envishet att det var i somnarkotikamissbruket började i , och aUteftersom missbruket spritt sigtill andra europeiska länder har dessa blivit intresserade av att deltaga i ettinternationellt samarbete. I detta sammanhang vill jag gärna säga att jag tycker attrikspolischefen personligen är värd en eloge för de betydande insatser som hanhar gjort för att få exempelvis att ändra sin lagstiftning i rättriktning även om man skulle önska en något bättre lagstiftning i än densom åstadkommits. Jag var , , och såg filmen av . Jag vet inte om statsrådet har sett den,men jag skulle vilja rekommendera statsrådet som enligt är narkotikabekämpandetsbanerförare - att gå och se den här filmen och kanske göra det snart, innanstarka krafter i samhället ser till att filmen inte får visas längre. Om jaghade sett den här filmen skulle jag ha sagt mig attdetta trots aUt är dikt; det är kanske närmast en återspegling av förhållandenai och kan knappast gäUa vårt land. Men jag har haft kontakter, som gett mig informationer om den s. k. undre världen,och jag har i betydhgt högre grad fått klart för mig vad som egentligen händeroch sora vi inte ser. Vad vi ser är den toppen av ett . Den storaproblematiken är fördold för de flesta av oss. sades att man använde rent våld vid de internauppgörelserna i den undre världen, och så är det fortfarande. Väpnade rånförekommer i betydande utsträckning; de sker men anmäls naturligtvisinte. Medvetna överkörningar av människor rubriceras som trafikolyckor. Bilarsaboteras så att dödsolyckor inträffar, men den brottsliga gärningen kan inteledas i bevis. En ny sak har tillkommit. Kemiska ämnen blandas inarkotika populärt kallas det "liljekonvalj" och leder tillhjärtstillestånd. Polisen som hittar den döde tror att dödsorsaken är enöverdos av narkotika, medan det i själva verket är fråga om rent och skärtmord. Detta är vad som händer , och jag håller inte med fruEriksson om att utvecklingen på det här området är lyckad. Jag håller gärna medom att polisen har varit aktiv, men våra resurser är klart otillräckUga för attkomma åt detta, som håller på att växa oss över huvudet. Det är klart, herr talman, att sådana risker kan man tanär det är så mycket pengar i svang i den Ulegala narkotikahandeln. Jag fickhäromdagen en skiss som en annan person gjort och som visar hurnarkotikahandeln enligt hans mening är organiserad. Det gäller här enbartcentralstimulantia och ingenting annat. På skissen, som jag nu visar på kammarens internaTV-skärm, finns en stor ifylld ring högst upp. Det är ledaren, men det råderdelade meningar om humvida det är en enda person eller en man som har ettaktiebolag med ett par personer bakom sig. Underledaren finns ett mellanled i form av en disponent, likaledes utmärktmed en ifylld ring på skissen. Därunderfinns på skissen en rad av nio ringar - grossisterna. Längst nedfinns sedan "småförsäljarna" i de s. k. knarkarkvartarna. Skissen visar också en beräkning över de pengar som är iomlopp i narkotikahandeln. Man utgår från att en kapsel kostar ,vilket är det ungefärliga priset siffrorna varierar. Skissen gällerenbart , och antalet dagliga missbrukare i huvudstaden uppskattas till6 000-8 000. Alla, kanske även herr statsrådet, torde vara ense med mig om attden riktiga siffran ligger avsevärt högre. Men vi håller oss försiktigtvis till6 000-8 000. Av dem torde 4 000 förbruka narkotika man måste räknabort dem som sitter i fängelse, är under "avtändning" eller av någonanledning inte kommer åt narkotika. Om de andra förbrukar sex kapslar per dygnblir det sammanlagt 24 000 kapslar. Riktpriset är per styck. Det bliren totalkostnad av enbart i . Toppfiguren ledaren beräknas förtjäna påvarje kapsel. Mellanledet grossisterna tjänar per kapsel. Nere iknarkarkvartarna, där man tar de stora riskerna, får man per kapsel. Detta betyder, och det stämmer ganska bra överens meduppgifter som jag fått även från annat håll, att toppmannen gör sig endagsinkomst på . I mellanledet torde man tjäna iveckan -kanske inte aUa veckor, vissa veckor tjänar man mer och andra mindre,men i stort sett håller det sig . Siffrorna bör självfallet tas med en nypa salt. Man fårgivetvis inte utgå ifrån att beloppen är exakta. Men jag har fått minainformationer från personer som är initierade. Siffrorna kan därför säkertanföras som en riktpunkt, och de ger i varje fall upplysning om att det ärstora pengar sora här förtjänas svart. Den krirainalitet som narkotikahandelndrar med sig är sannerligen inget att leka med. sitter ett par av mellanpersonerna ifängelse. Man har fullt klart för sig att de har alla raöjUgheter att fortsättamed sin handel från fängelset. Visserligen kontrolleras deras telefonsamtal.Men de kan via vanliga samtal och överenskomna täckord sköta sin handel. Ochdet finns naturligtvis människor som är beredda att ta risken att behöva sittai fängelse när man kan göra så enorma ekonomiska förtjänster soradet här är fråga ora. Det finns ju också personer som är dömda förnarkotikabrott som de begått i fängelset. De pengar som redovisas på skissen är naturligtvis inganettoförtjänster, för de här personerna måste ju hålla sig med livvakter föratt skydda sig. De har också andra omkostnader för att klara sin hantering. Mende betalar ingen skatt, och nettosummorna är tillräcklig stora för att det helaskall bU mycket lönsamt. Det finns, säger herr statsrådet, fortfarande en stortillförsel av narkotika till den svenska marknaden trots poUsens och tullensansträngningar. Jag är helt övertygad om att de gör det. Man bedömer attanvändningen av raorfinbas har fördubblats har i landet . LSD ökarockså relativt kraftigt. När det gäller centralstimulantia är det i varje Ang. åtgärderna mot narkotikamissbruk Ang. åtgärderna mot narkotikamissbruk säger att någon dramatisk ökning av missbruket inteförekommer. Jag vet inte vad då menar med"dramatisk". I varje fall tyder detta uttalande på att ävensocialstyrelsen uppfattar läget så att det är en ökning av missbruket. Jag har en rapport från skyddskonsulenten i ett avStockholms distrikt. Han säger att vid räkningen av narkotika- ochläkeraedelsraiss-brukare bland klienterna utgjorde dessa 32procent av aktuella klienter. Då har raan gjort en restriktiv tolkning avbeteckningen missbrukare. Han konstaterar en klar ökning, som frärast ärraärkbar i nya ärenden, av narkotikamissbruket bland klienterna och en förskjutningmot tyngre preparat. Han säger vidare: "Vi saknar helt resurser att komraatiU rätta med detta problem och vi har som framgått av " skyddskonsulentens - "skrivelser till och tillJustitieombudsmannen påtalat den nästan absurda situation som har uppståttbeträffande att bereda narkotikamissbrukare vård mot deras vilja. AktueUavårdinstanser tycks begära att dessa ofta nedgångna och gravanarkotikamissbrukare skall vara så friska att de har insikt om att de är säsjuka att de är i behov av vård." Han säger vidare att man inte kan ta på sitt ansvar attlåta dessa personer ha kvar skyddstillsynen, utan man måste helt enkelt begäraatt dorastolen dömer dem tiU fängelse, därför att det är det enda sättet attskydda dem från att ta sitt liv. Jag har tidigare också fått en rapport frånen överkonstapel i den var och från Alltinget. JagskaU återge den; den är kort, herr talman! En flicka satt på en stol i Alltinget.Hon var söt och rar men mycket smutsig och omtöcknad av narkotika. I ena låret hängde en knarkspruta, men flickan togingen notis om den. Berusade män kom fram och kladdade på henne. Jag tog anteckningar om flickan, säger överkonstapeln, och ringdehemkommunen, bad om snabba åtgärder och om vårdplats. Fick svaret: Fallet ärunder utredning Just nu kunde inget göras. Vi kunde inte hjälpa henne. När vilämnade Alltinget satt hon kvar på sin stol och gubbarna fortsatte att tafsa påhenne. Det är klart att detta kan vara ett särskiltdramatiskt fall, men faktum är att i aUtför många fall är den enda åtgärd somvidtas att man verkställer en utredning och sedan händer ingenting mera. -Dettavet herr statsrådet lika bra som jag. Därmed närmar jag mig slutet av mitt anförande och villsäga att jag nästan tycker det är ett hån att återigen behöva läsa istatsrådets svar: "Jag kan försäkra att de ansvariga myndigheterna liksomregeringen ständigt har sin uppmärksamhet fästad vid narkotikaproblemet. "Detta besked har fått ! det nu skulle vara så, attherr statsrådet kan med fog kallas för narkotikabekämpandets banerförare,skulle jag vilja påstå att man borde kunna räkna med mera kraftfulla åtgärderfrån herr statsrådet själv - Ni som ändå är ordförande i samarbetsorganet förbekämpande av narkotikamissbruket. Herr statsrådet träffar väl där, förmodarjag, bland andra chefen för . Jag har en viss egen erfarenhet avherr statsrådets aktivitet när det gäller andraområden, och jag vågar därför påstå, att ifaU herr statsrådet hade Uka stortintresse för narkotikafrågan som för andra frågor, skulle det vara möjligt attåstadkomma mycket mera än vad som gjorts. Jag vill till slut säga att jag håller med iStockholm om att den enda möjligheten att komma ur denna låsta situarion närdet gäller vårdfrågan är att vi tillsätter en parlamentarisk kommitté ellerkommission; vad vi skaU kalla den spelar ju ingen roll. Det tycks vara en hetpotatis för regeringen att göra något i vårdfrågan och tala om ökadetvångsåtgärder för att vårda narkomaner. Enligt min mening borde det egentligenvara en hetare potatis för regeringen att undvika den här frågan. Men hur som helst; För att få en noUställning mellanpartierna och för att kunna åstadkomma en gemensam överenskommelse mellanpolitikerna om att vi nu måste göra någonting ät detta problem tror jag attden enda vägen att gå är över en parlamentarisk kommitté. Jag skulle mycketgärna vilja höra vad statsrådet säger i den frågan. Ang. åtgärderita mot narkotikamissbruk HerrHAMRIN (fp): I sitt svar talar statsrådet dels omden polisiära sidan, dels om sociala åtgärder och medicinsk behandling sannoUktav den anledningen att det är dessa sidor av problemet som interpellationenberör. Men jag skulle vilja gå ett steg ytterligare tiUbaka och beröra fråganom råämnet för narkotikan. är jag inte så blåögd att jag tror att om man kommertiU rätta med vallmoodlingen i , man därmed skulle ha löstnarkotikaproblemet för hela världen. Men det kan väl ändå hända att man hjälpernågon eller några, och det finns väl då anledning att också observera dennasak. VallmoodUngen ger ju i stor utsträckning råämnet för vidarebearbet-ningenav olika preparat. Uppe i norra finns en inte liten vallmoodling.Denna drivs av ungefär 300 000 bergsbor, vilka är beroende därav. De kaningenting annat än odla vaUmo. Det pågår också experiment och försök från WHO;ssida att lära dessa bergsbor något annat för att de skall kunna livnära sig pånågot annat än vallmoodling. Dessa försök saknar i viss mån pengar, och jagtycker nog att statsrådet gärna tillsammans med utrikesministern skaUundersöka vilka möjligheter vi har att se till att erforderliga pengar fördetta ändamål också kommer från de stater som är intresserade av dessa frågor. Råämnet efter vallraoodUngen tas om hand av storainternationella syndikat, som för billiga pengar köper upp det och säljer deteUer smugglar in det till andra länder för dyra pengar. Det är mycket troligtoch möjligt att även vi här i får känna på den sidan avnarkotikaproblemet. Jag tycker inte att man helt skall nonchalera möjligheternaatt från mer global synpunkt komma till rätta raed dessa frågor genom detinternationella samarbete som sker inom WHO. Jag upprepar att jag inte är så blåögd, attjag tror att detta skall hjälpa - i varje faU inte dem som redan råkat ut förnarkotikamissbruket här i . Jag delar den uppfattningen att vi får satsasåväl på den poUsiära sidan som på tullmyndigheterna för att komma till rättamed smuggUngen och langningen. Men inte heller dessa Ang. åtgärderna mot narkotikamissbruk åtgärderhjälper de stackare, som redan råkat hamna i träsket. De åtgärder vi måstevidta för att hjälpa dessa får inte dröja för . De har dröjt länge nog.Tanken på en specialkommitté eller parlamentarisk kommitté har framförts här.Jag har själv framfört den så tidigare, att jag bara villunderstryka att det inte får dröja för länge raed ett tillsättande. Man rör sig i detta fall givetvismed gissningar, men det finns sannolikt ett klart samband mellan det stigandeantalet bankrån vi upplever i och narkotikahandeln. Det har väl bUvitallt dyrare att skaffa sig den narkotika man behöver. Det räcker inte längremed de om jag skall uttrycka mig Utet ironiskt srillsamma inbrott somtidigare finansierat sådana här saker. Sannohkt är det en direkt linje mellanökningen av antalet bankrån och narkotikahandeln och narkotikamissbruket. frågade varför ideella föreningar och ideeUa människor tar hand om densvåraste vården av alla. Vårdfrågan är onekligen trängande i , och detär kanske i och för sig inte så konstigt att det är ideella föreningar ochideella människor sora har engagerat sig i denna vård. Den som får en norm attfölja här i livet, finner oftast möjligheter att komma över frestelsen att dövastundens bekymmer med missbruk av olika slags gifter. Vi kan väl inte tänka ossatt någon aUmän myndighet får möjligheten att påverka en patients inställningdå det gäller ideella och religiösa problem. Det ligger väl närmast till handsatt det är den ideella föreningen och den ideellt inställda människan som tarhand om sådana saker. Eftersom det är otvetydigt att många ideellaorganisationer har nått betydande framgångar i sin vårdande verksamhet avnarkomaner och alkoholmissbrukare är det för mig självklart att vi skall stödjaoch uppmuntra sådan verksamhet. De behöver alltså det ekonomiska stöd sommöjliggör för dem att fortsätta en verksamhet där de faktiskt mänga gånger harlyckats bättre än vad samhället gjort. Utländska erfarenheter ger vid handen att vård avnarkotikamissbrukare når de bästa resultaten när man vid behandlingenupprätthåller en viss disciplin. Det är kanske ett för många misshagligt ord,men i många sammanhang nödvändigt. Vårdhemmen måste ge patienterna tillfälletill ett regelbundet Uv och ett meningsfuUt arbete. Det tror jag är huvudsaken.Vården måste också förbereda patienten på att under hand ta sitt eget ansvar idenna besvärliga värld. Vården måste under ett flertal år följas upp med stödoch efterkontroll för att konstatera om återfall äger mm. Sedan tror jag att det i detta fall kanske mer än annarsär mycket viktigt att vårdhemmen är små enheter, även om därmed kostnadernastiger. Det är ju inte alla förunnat att ha det sanna intresset för olyckligamedmänniskor och skapa den atmosfär som fordras för att lyckas med sådan härbesvärUg vård. Jag tycker att vi skall spåra upp dem som finns och stödja demsom vill ägna sig åt denna besvärliga del av värt samhällsarbete. Det är mångasom nu är i gång med arbetet. Det har påtalats, och man har motionerat iriksdagen om stöd till dem. Jag vill upprepa att de är värda stödet. Mensamtidigt tror jag att det är nödvändigt med en samordnande kommitté för attklara av dessa problem. Debatten om narkotikan är ett återkommandeämne varje . Låt mig vara den förste att erkänna att det har sittstora värde att vi har tillfälle att då och då kontrollera läget, att stämma avvåra uppfattningar och att diskutera problemen och deras lösning. Det är egentligen helt naturligt att vid ett sådanttillfälle recensionerna av regeringen innehåller mera ris än ros därför attdetta är ett utomordentligt besväriigt problem. Jag tror emellertid att karikerade miglitet grand när hon försökte teckna bilden av en person som harvisat väldigt stor optimism vilken så sraåningom kommit alltmer på skara. refererade yttranden som jag skulle ha fällt om att vi var på rättväg, att problemen inte längre var så stora och att nu hade missbruket svängttillbaka kraftigt osv. En sådan bild är nog inte rättvisande. När jag tagit upp de här frågorna har jag alltid betonatrain stora respekt för problemens svårighetsgrad och tvärtom varnat föroptimism och varnat för tron att vi mycket snabbt skall lösa de här problemen.Det var då problemen ökade i mycket oroväckandetakt, och då satte vi till mycket stora ansträngningar för att få dem underbättre kontroll. Den offensiv på basis av ett tiopunktspro-gram, sora dåigångsattes och som sedan har fullföljts , har haft ett beståendevärde på det viset att narkotikamissbruket har trängts tillbaka från landsortenoch huvudsakligen nu är ett storstadsproblem. En del större tätorter har kanskeockså varit berörda av problemet. Det är ett bestående resultat. Men jag haraldrig någonsin förnekat att där missbruket har bitit sig fast så är det ocksåväldigt svårt att utrota. Vad gäller dagens situation så var interpellationssvaretkanske inte fullständigt, men låt mig då komplettera det raed några uppgiftersom bygger på de rapporter som jag har skaffat mig vid sammanträden medsamarbetsorganet rörande narkotikamissbruket från de ämbetsverk som där ärrepresenterade, från de institutioner som håller på med enkätundersökningaroch frekvensstudier i detta ämne. Den bild jag då har fått kan sammanfattas påungefär följande sätt, och det stämmer mycket nära med vad socialstyrelsensäger på grund av sina erfarenheter från fältet. Det verkar visserligen sora om tillfällighetsmissbruket avnarkotika fortfarande ökar en del, i varje fall när det gäller cannabis, menatt flertalet av dessa haschraissbrukare slutar efter ett eller ett fåtalraissbrukstillfällen. Även vid vanemissbruket är cannabis det dominerandemissbruksmedlet, men det förekomraer också andra medel i begränsadutsträckning. Antalet vanemissbrukare har väl också något ökat. Men det svåramissbruket, framför allt injektionsmissbruket, omfattar en grupp som förefalleratt inte påtagligt ha förändrats . Ser raan raera speciellt till vissa grupper av preparatkan jag väl säga det att opiater förekommer i viss utsträckning bland yngre.Missbruk av morfinbas har förekoramit, och det är naturligtvis i och för sigmycket oroväckande. Beträffande heroinet har vi då och då hört rykten att detskulle vara på marsch in i , men de har dess bättre inte inågon nämnvärd grad bekräftats. När det gäller de s. k. centralstimulantia kanman generellt säga att det inte har inträtt någon större förändring i Ang. åtgärderna mot narkotikamissbruk Ang. åtgärderna mot narkotikamissbruk missbruketsomfattning Detsamma gäller LSD-missbruket. Flera av talarna här har gett skildringar av problem ochsvårigheter på olika sektorer av den här kampen mot narkotika. a. om det internationella samarbetet och nödvändigheten att bekämpavallmoodlingarna. Det är ett problem som vi arbetar med, och det finns också eninternationell fond avsedd att användas i de länder som måste få bukt medvaUmoodUngarna. Framför allt fm men även de andra talarnauppehöll sig vid den brottslighet som följer i narkotikamissbrukets spår ochden brottslighet som den illegala narkotikahanteringen utgör. Det var rättUvfulla skildringar som gavs. Jag skall inte gå in på dem i detalj. Det är väli huvudsak riktigt att vi på detta område har en mycket svårartad internationellgangsterbrottslighet att bekämpa, och det erkändes väl också tämligen allmäntav dem som yttrat sig, att vi har gjort och gör mycket stora ansträngningar föratt komma till rätta med syndikatens operationer. Det är klart att man i och för sig skulle kunna säga attju mer vi anstränger oss att komma åt den illegala narkotikahanteringen motbakgrunden av att det i vårt land förekoramer ett omfattande och ihållandemissbruk dvs. en efterfrågan på knark - desto mer förvärrar vi problemen.Knarket blir då dyrare, och man kan, som gjorde, i och för sig göraen koppling mellan de höga priserna på knark och det stigande antalet bankrån. Vi är väl alla medvetna om detta men vet också attproblemet i och för sig är olösligt. har vi bara en väg att följa:att efter bästa förmåga försöka komma till rätta med den illegalanarkotikahanteringen.