prot · FV09111 · 1972-12-31 00:00:00 — Det är nödvändigt att ge deenskUda människorna ansvar, delegera uppgifter och införa medbestämmande. Detär den insikten som är gmnden för moderat pohtik, och det är det som t. ex. göratt vi vänder oss emot sociahsering av näringslivet. Har ni tänkt pä vad som skuUe bh en följd, om man sociahseradebankväsendet och mycket annat, vilket bra mänga av socialdemokraternasriksdagsmän gärna vill, Uksom också uppenbarligen en majoritet på kongressenskuUe ha önskat, om inte och hade varit i farten? Vadfinns det dä för någonting i änden pä repet i den sociahstiska ekonomin? Jo,det finns en enda arbetsgivare. Den fråga som jag StäUer mig är: Hur bhr det dämed det medbestämmande som har talat om t. ex. ? Hur bhr detmed medbestämmandet för anstäUda i så fall? Hur går det med fackföreningarnasställning, om man har en enda arbetsgivare? Jag tror att jag har svaret pä den frågan, och jag undrarom inte en hel del av de socialdemokratiska riksdagsledamöterna också skulle hadet svaret vid ett privat samtal. Jag tror att svaret på den frågan också ärförklaringen till att det i aUa länder som prövat det socialistiska systemethar blivit förtryckarregimer. Även om man har haft goda avsikter när man införtett sociahstiskt system, så har den maktanhopning som exemplifieras av att detbara finns en enda arbetsgivare lett tiU att det gått på det viset. Det är enanledning tUl att vi finner en så stor betydelse i våra förslag om ettdecentrahserat ägande, en form av ägardemokrati, herr talman. Under detta anförande övertog herr tredje vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. HertWERNER i (vpk); Det tilUcommer knappast mig att försvararegeringens politik. Lät mig bara ge uttryck för den olust jag rent spontanthar känt när jag har lyssnat pä det senaste anförandet, eftersom det i långastycken har präglats av en mycket reaktionär syn, som faktiskt har varit borta frånriksdagen under rätt mänga år. Fyra frågor - fyra grundläggande rättigheter står iförgrunden bland de problem som de svenska löntagarna brottas med och som dedagligen konfronteras med. Dessa fyra grundläggande rättigheter kan sammanfattasi följande: Rätt tiUett meningsfyUt arbete. Rätt attbestämma över egna arbetsviUkor. Rätt tiUen hälsosam arbets-, bostads- och fritidsmiljö. Rätt tUlen växande levnadsstandard. har tidigare här utförhgt tagit upp några av Jag skall därför begränsa mig till de frågor jag sist nämnde. När vi ställer kravet om rätt till en växandelevnadsstandard, gör vi det mot bakgrund av den försvarskamp som flertaletlöntagare, särskilt de lågavlönade och barnfamiljerna, tvingas föra. Mankämpar mot prisstegringar, skattehöjningar och hyreshöjningar somhetsen och stressen i arbetet ökar, som arbetslösheten hgger kvar päsamma höga nivå som tidigare och väntas bli ännu högre tiU vintern.Arbetslösheten var länge bara margineUa problem för regeringen, somman sade sig ha hela batterier av åtgärder att sätta in, om det skuUe vara nödvändigt. Men hur har det bhvit? Ätgärderna har varit otillräckUga.Löftena om "arbete åt alla" har inte kunnat infrias. ökarkoncentrationen inom näringslivet - företag läggs ned eller köps upp av andra.Exemplet med köp av Facit är det senaste i den utveckling mot ökadkoncentration och makt hos den svenska storfinansen som ständigt pågår. Efterdenna affär arbetar över 300 000 arbetare inom huset WaUenbergs intressesfär.Aftonbladets kommentar till detta är helt riktig: "Tryggheten för deanstäUda har fått köpas tiU priset av ökad maktkoncentration. Regeringen harspelat rollen av passiv åskådare." Man hade kunnat tiUägga: Sådan ärkapitalismen. sades det alltid att man hade att välja mellanfull sysselsättning och stigande priser. De kapitahstiska krisernakännetecknades av att priserna föll då arbetslösheten ökade, men på grund avmonopolens makt över prissättningen, stora statliga ingripanden och de högamUitärutgifterna uppträder nu stigande priser och ökande arbetslöshetparaUellt. Den krissituation vi befinner oss i har sitt ursprung idet ekonomiska system vi lever i, pä dess nuvarande utveckhngsstadium,som den tiU en viss del återspeglar en internationell nedgång. Menden nedgången har förvärtats av den ekonomiska politik som regeringen fört enpohtik som bl. a. inneburit att man med höjd moms angripit löner och privatkonsumtion. Det är alltså monopolkapitalet och staten som delar huvudansvaretför den ekonomiska kris vi befinner oss i. Utveckhngen har inneburitatt fördelningen av inkomster har blivit ännu mer ojämn, somkapitalets andel har ökat och storfinansens makt hårväxt. Man har hävdat att målsättningen har varit attförbättra betalningsbalansen med utlandet. Låt mig i sammanhanget citera vadLO:s utredningsavdelning anförde i sin höstrapport omkonjunkturläget: "Problem i den svenska ekonomin har ju tidigare aUtidvarit utlandsgenererade, men är det inhemska krafter som varit irörelse. Den i och för sig glädjande utvecklingen av handelsbalansen har bhvitmycket dyr. Med en sädan produktionsutveck-hng blir resurserna för ökadstandard och för fortsatt samhällsbyggande praktiskt taget obefintliga, vilketvi också erfarit mycket påtagligt under dessa båda år." Jag tror attLO:s karakteristUc är helt riktig. Från vårt partis sida har vi erbjudit alternativ till denpolitik som förts. Vi har stäUt förslag både pä kort och läng sikt. Vi harställt förslag om skapandet av basindustrier i avfolkningsomrädena i form avverkstadsindustri, elektronisk industri, kemisk och petrokemisk industri.Finansie- ringen avdessa industrier bör ske genom användande av medel ur AP-fonderna. har vi ställt krav pä åtgärder för att stärkalöntagarnas köpkraft. Vi kräver prisstopp och borttagande av momsen pålivsmedel. Förslaget har emellertid avvisats av regeringen och de borgerligapartierna. De borgerhga partierna för en dubbeltungad politik. Man äröverens med regeringen om huvudlinjerna i dess ekonomiska pohtik, somman under trycket av den opinion som utvecklas bl. a. för momsens borttagandetvingas agera och stäUa halvhjärtade förslag, såsom tillfällig sänkning avmomsen för att stimulera julhandeln, kombinerat med en sänkning avarbetsgivaravgiften, som man gjorde . när man från borgerhgt håU fått klart för sig att dettadubbelspel med slopande av matmomsen inte går att använda i taktiskt syfteavstår man frän den delen av förslaget och samlas i stället kring förslaget attriksdagen skall ta tillbaka sitt beslut frän om att höjaarbetsgivaravgiften frän . Det förslaget är avslöjande, eftersom ett sådant beslutskulle rycka undan fömtsättningarna för den sänkning av den direktastatsskatten som beslutades. Man vill vidare att statskassan ikonkurrens med det privata näringslivet skall låna pengar för att kompenseradenna sänkning. De borgerliga partierna framträder nu öppet somrepresentanter för och när de förordarlägre skatter för bolagen och högre skatter för löntagarna. Det är verkhgeninte företagen som behöver ytterligare lättnader i subventioner, som i sistahand löntagarna fär betala! Vårt parti har pä nytt väckt förslag om införande avprisstopp och slopande av moms på livsmedel därför att de åtgärderna pä ettverksamt sätt skulle bidraga till lägre matpriser - den post där utvecklingenär mest negativ för löntagarna. Vi vet nu att de allmänna prisstegringarna i är bliravsevärt större än de som finansministern räknade med . och redovisade beräkningar somvisar på en ökning av . Det är fortfarande matpriserna somstiger mest, vilket hårdast drabbar de lågavlönade och barnfamiljerna.Livsmedelspriserna har ökat , och enbart sedan den 1januari uppgår prisstegringen på daghgvaror tiU . visaruppgifterna frän statens pris- och kartellnämnd på en fortsatt stegring i daghar ju t. o. m. folkpartiledaren börjat upptäcka en reaktion mot dehöjda hvsmedelspriserna. Trots rapporterna om fortsatta prisstegringar -prisstegringar som pä senare tid inte har berott på lönehöjningar eller yttrefaktorer som skatter eller dyrare råvaruimport utan i stäUet pä att handeln harökat sina vinstmarginaler - säger handelsminister att det inte är aktueUtmed något nytt prisstopp. Han nöjer sig med att räcka ut ett varnande pekfingertill handeln och näringshvet och säga: "Det får inte bli särskUt storaprishöjningar . Omotiverade prishöjningar kan medföraretroaktivt prisstopp." Vadhandelsministern säger är ingenting nytt. Samma sak sade han i våras närhan också fann anledning att varna handeln och mellanleden för att gå för längtmed vad han kaUade marginalhöjningarna. Han varnade dem och sade att om deville undvika nya ingripanden skulle de häUa igen på prishöjningarna. Det varefter det första kvartalets starka prisstegringar, där handelns marginaler pälivsmedel ökade , vUket innebar en större höjning än motsvarandeleverantörsprishöjning som i genomsnitt uppgick tiU 3,. De varningarsom handelsministern riktade till handeln har uppenbarligen inte haft nägoneffekt, eftersom man fortsatt att öka sina vinstmarginaler. Jag tycker därföratt det finns anledning att fråga regeringen och handelsministern; Hur storaskall prishöjningarna bU innan ni tänker göra någonting? Eller tänker ni fortsättaatt förlita er på det privata näringslivet? Trots att pris- och kartellnämnden funnit attprishöjningarna tiU betydande del beror på höjda handelsmarginaler harregeringen vägrat att göra någonting. Vi har i och för sig ingen övertro på en statligprisreglering, men vi anser att man mäste utnyttja de möjligheter som finns,och erfarenheterna frän den tid då regeringen tvingades att införa prisstoppvisar att det går att göra någonting. Det är sämre med ingen priskontroU allssom ger stora prishöjningar än med en dålig priskontroU som ger mindreprishöjningar. Värt förslag om införande av prisstopp med priserna den 15oktober som stoppriser, följt av slopande av momsen på livsmedel, skulle stoppaden nuvarande utveckhngen och innebära stora lättnader för de befolkningsgruppersom drabbas hårdast av den nuvarande prisutvecklingen. Ett slopande avmomsen skulle också ha den skattepolitiska effekten att den pä ett rättvisaresätt skulle fördela skattebördorna efter bärkraft. Det mäste vara riktigare attta ut mera skatt av stora förmögenhetsägare, av arv och gåvor, avbolagsvinsterna, genom härdare beskattning av reklamen, genom att man begränsarden nuvarande avdragsrätten för skuldräntor osv. De motargument som anförs anser vi inte särskilt hållbara.Det handlar om den pohtiska viljan och vilken pohtisk inriktning manviU ha. Vi har valt linjen att hårdare beskatta kapitalet i stället för degrupper i samhäUet som har det sämst stäUt och som drabbas hårdast av denorättvisa indirekta beskattningen. Det är deras levnadsstandard som mästeförbättras. Det är emellertid inte bara matpriserna som stiger och somväntas stiga ytterligare. iVi har frän vårt partis sida i brev tiU regeringenriktat uppmärksamheten pä den oroande utvecklingen av hyresstegringarna. Vi hari brevet framställt förslag om prisregleringslagens utsträckande till attomfatta även hyresområdet, varigenom ett hyresstopp skuUe kunna utfärdas. har gjort en undersökning somvisar att hyrorna i flerfamiljshus stigit med 118procent. Bland alla varor och tjänster steg hyrorna, inräknat helabostadsbeståndet, mest , nämligen enligtkonsumentprisindex . Trots den enorma hyreshöjningen fram tUl talar mycket för att 1972 kommer att bli det verkliga rekordåret för hyreshöjningar.Hyreshöjningar är begärda över hela hyresområdet. I nyproduktionen fortsätterden okontroUerade hyresstegringen. I de kommunala och allmännyttiga bostädernahar stora höjningar genomförts eller begärts. I privatägda hus byggda före 1958har hyreshöjningar på upp tiU per kvadratmeter genomförts. 1 de elvaårgångar privathus som undandragits hyresregleringen harhyreshöjningarna ofta varit större än per kvadratmeter. De privatafastighetsägarna berikas som servicen försämras genom utslagning avsmåbutiker och hantverkare. Den här utvecklingen är ett resultat av den medvetnapolitik som syftar till att de s. k. marknadsekonomiska dvs. kapitahstiska krafterna skaU styra bostadsförsörjningen. Bostadspolitiken har gått snett.Tusentals lägenheter står tomma. 475 000 hushåU är fortfarande trångbodda.Enbart i bostadskö trängs 90 000 sökande som saknar egen bostad.Vi hävdar att allt detta är följder av en poUtik där spekulation och profitjakttUlåts i olika led av byggandet. För att komma tiU rätta med de här problemen har vi sedanlänge ställt krav på snabbt genomförande av bl. a. en stathg bostads- ellersamhällsbyggnadsbank som skaU tUlhandahäUa kapital till låg och fast räntasamtidigt som man ingriper mot monopoliseringen inom byggnadsmaterialindustrinoch vidtar åtgärder mot markspekulation. Situationen blir ju ännu mer absurdnär vi ser att vi fortfarande dras med en stor och ökande arbetslöshet blandbyggnadsarbetarna som vi har bostadsbrist. Och byggnadsarbetarnasökande arbetslöshet visar att regeringens åtgärder har varitotUlräckliga och att de projekt som har släppts fria har varit av alltförkortvarig karaktär. Byggnadsarbetarna har rätt att slippa gå och stämpla somarbetslösa så länge tusentals människor efterfrågar en bostad tih rimhgakostnader. Det här är några av de frågor vårt partiställer i förgrunden. Det är frågor som hänger samman med kampen för försvaretav levnadsstandarden, en kamp som har formen av kamp mot dyrtiden motökade priser, skatter och hyror. Kampen för dessa dagskrav kommer vi att päallt sätt binda samman med krav pä en annan samhällsordning, eftersom detnuvarande ekonomiska systemet - det kapitalistiska för allt fler människorvisat sig oförmöget att trygga gmndläggande rättigheter, såsom rätt tillarbete, rätt att bestämma över de egna arbetsvillkoren, rätt tUl en hälsosamarbets-, bostads- och fritidsmiljö och rätt tUl en växande levnadsstandard. HenBURENSTAM () kort genmäle: i sade att mitt anförandevar det mest reaktionära han hört på länge i kammaren. Jag skuUe vilja frågahonom: Är det reaktionärt att inte vilja öka löneskatten för attpå det viset få en högre sysselsättning? Är det reaktionärt att säga att vi skall sträva efter attha mindre prisökningar genom att ge mer resurser tiU en utbyggnad så att mankan hålla kostnaderna nere? Är detreaktionärt att föreslå att det skall löna sig att arbeta? Är det reaktionärt att säga att man inte skaU ha ettsystem som gör att man diskruninerar gifta människor? Är det reaktionärt att konstatera fakta? Är det då alltsåreaktionärt att säga att aborterna har ökat kraftigt i landet, attuppenbarligen knarkmissbruket har ökat i landet, att brottsligheten synes haökat? När blev det reaktionärt att framföra sanningen? För detta är docksanningen. När blev det reaktionärt att som ett förslag tiU en bättreregionalpoli-tUc säga att det vore bra att ha lägre teleavgifter och lägrebiljettpriser på järnväg och flyg? När blev det reaktionärt att säga att det antagligen inteskulle vara bra för medbestämmandet i landet, för fackföreningar och förenskUda löntagare, om vi hade ett system med endast en arbetsgivare, som man t.ex. har i östländerna? När blevdet reaktionärt att göra dessa konstateranden? Hert i (vpk) kort genmäle: Det reaktionära hos varundertonen av angrepp mot de olika sociala reformer som genomförts och heladetta angrepp mot bostadspolitiken, där felet ju inte är att det har varit förlitet socialistiska inslag utan i stäUet att regeringen har gett efter för justkraven från borgerligt håU, från näringshvets håU, från storfinansen, när manhar fört sin bostadspohtik. När talar om mer konkurrens ibyggandet osv., sä vet han ju att den konkurtensen är praktiskt tagetobefintlig . Det var hela denna underton av reaktionära angrepp som jagkände olust inför och som var det värsta jag har hört i pä flera äroch som i stor utsträckning påminner om uttalanden av en i det här stycket kändfinsk politUcer. () kort genmäle: Om det sociala konstaterade jag att det inteär så bra att vi här i landet har kommit att föra en sådanekonomisk politik att det blivit ont om resurser och att det har blivitreformstopp. Är det en reaktionär synpunkt på den sociala pohtiken? Och om en del uttalanden avkritiskt slag om de nya bostadsmiljöer vi har fått var det mest reaktionära somherr i har hört, sä tag upp en diskussion med HSB, för det var urderas tidning som jag citerade en hel del synpunkter! Är beredd attgä på HSB:s möten och säga att de där är de mest reaktionära som finns, så blirde kanske förvånade, precis som jag blev. HertSVANBERG (s); På detta stadium av debatten syns det migföga meningsfullt att åberopa konjunkturrapporter och den statistik som finnsdär. Bland de olika konjunkturrapporterna väljer oftast var och en ut den som bästpassar de syften han vill företräda. Men i alla dessa konjunkturrapporter ärdet vissa ting som man tycks vara överens om. Man konstaterar att det finns enbetydande arbetslöshet och att denna arbetslöshetpå kort sikt inte påverkas i någon högre grad av en konjunkturuppgång som ärpå väg och som även för med sig ökning av industriproduktionen ochindustriinvesteringarna. De problem som sammanhänger med arbetslösheten ärallvarliga och måste ägnas den största uppmärksamhet. Men jag måste reagera motdet sätt på vilket arbetslöshetssiffrorna stundom använts i den politiskadebatten. Vi har i värt land en betydligt större del av befolkningeni åldern 15-64 är i arbete än vad man har i jämförbara industriländer. Vi har76,i mot i , 70,9 i , 64,3procent i och i , för att nämna några exempel.Följaktligen är antalet yrkesverksamma hos oss högre än under den senastehögkonjunkturen. Men detta är en dålig tröst i det aktuella läget.Långtidsutredningen pekar på att sysselsättningen inom industrin kommer attminska trots en ökande industriproduktion. Det är inomservice-, tjänste- och den offentliga sektorn som ökningen av antaletarbetstillfällen väntas ske. Men skall dessa sektorer kunna expandera måste vårindustriproduktion öka mycket kraftigt, och vår målsättning tycker jag bör varaatt industriproduktionen skall öka så kraftigt att vi också inom industrin kanfä nya sysselsättningstillfällen. Pä borgerligt häU tycks det råda en övertro på att enbättre vinstutveckling inom industrin i och för sig skulle leda kraftigt ökad sysselsättning. Den kraftiga ökningen av köpkraften i landetsom kommer dels genom den stora skatteåterbäringen, dels genomden skattereform som då börjar verka får säkerligen en del att betyda, men jagtror inte att den kommer att betyda något väsentligt i vad det gäller att skapaen ny industrisysselsättning. Och ännu mindre tror jag att kraftigt ökadevinster, bättre självfinansieringsgrad och sådant hos industrin skulle betydasärskilt mycket för en snabb förbättring av sysselsättningen. De akuta sysselsättningsproblemen söker regeringen lösagenom en mångfald av åtgärder, inriktade pä speciella grupper som har kommit ikläm. Det är åtgärder som jag här inte behöver räkna upp igen - vi vet allavilka det är och som jag finner mycket riktiga. Men ut på arbetsmarknadenkommer vaqe är ständigt nya grupper som med all rätt kräver meningsfulltarbete och utkomst, och konstaterar vi att industrin, även med enökande produktion, inte skapar några nämnvärda nya arbeten. Vi är inne i enstrukturomvandling av mycket större omfattning än vi har vant oss vid tidigare. De här problemen - att skapa nya arbetstiUfäUen, öka vårproduktion och skapa nya resurser kan endast lösas i en planmässig, solidariskkraftansträngning från hela samhällets sida. Näringslivet är inte bara företagen och aktieägarna. Tillnäringslivet hör också alla de anställda som satsar sin arbetskraft, sinyrkesskicklighet och sin vilja i produktionen. Med den definitionen gällernäringspolitiken inte bara aktievinster och självfinansieringsgrad utan i änhögre grad arbetsmiljö, medinflytande och ekonomisk demokrati. Det gäUer ocksåkrav på att företagen skall engagera sig i en meningsfull regionalpolitik och mångaandra ting. Det är två faktorer som är huvudförutsättningar för ökadtillväxt: människorna som skall medverka till en ökad produktion och kapitaletsom skall skaffa fram verktygen till dessa människor som skall arbeta iindustrin och skapa produkter. Det är naturhgtvis en banalitet att konstateradetta. Den debatt som förs, särskilt i vissa kretsar inom näringslivet i ordetsmera begränsade mening, tyder emellertid på att man där anser bristen på egetkapital vara det enda hindret för ökad tillväxt. Men är det verkligen såenkelt? Bruttonationalproduktens tillväxt om vi skall använda den som mått ser ut att ha väldigt litet att göra med denna självfinansieringsgrad. Enhgtstatistik från - jag har inte kunnat få tag i någon färskare -förefaUer det ha saknats ett samband mellan dessa två faktorer. hade detåret en självfinansieringsgrad på men en tillväxt avbruttonationalprodukten på . hade 96 procentssjälvfinansieringsgrad och 3,3 procents tillväxt av bruttonationalprodukten.Frankrike hade en självfinansieringsgrad på och en tillväxt avbruttonationalprodukten på eller precis lika mycket som Sverigemed 93 procents självfinansiering. Detta kan vara intressanta siffror, för desäger att det inte finns något logiskt samband här. Jag vUl med det inteförneka att en hög självfinansieringsgrad kan ha andra fördelar för företagenoch t. ex. göra dem mindre konjunkturkänsliga. Självfallet skall värt näringsliv vara lönsamt för attkunna betala bra löner och förränta arbetande kapital. Det tror jag vi alla kanvara överens om. Men de hundratusentals och äter hundratusentals anställda iindustrin accepterar inte kraftigt ökade vinster för företagen och aktieägarna,när det innebär att vi fär en ännu- skevare förmögenhetsfördelning idetta land, att av vårt folk utan förmögenhet stillatigande skallåse hur de som har förmögenhet gör gapet mellan besuttna ochobesuttna ännu större. Det är viktigt att vi åstadkommer en snabbarekapitalbildning. Men frågan hur vi skapar den kapitalbildningen är minst likaviktig. Inom arbetarrörelsen menar vi att man bl. a. måste gå vidare på den vägsom vi inledde när vi skapade ÄP-fonderna. Denna kapitalbildning utgör enväxande del av det totala sparandet i landet, och de pengarna har istor utsträckning kanaliserats till den bostadsproduktion som har varit enförutsättning för den ökande produktionen i vårt land. Frän LO och frän socialdemokratin framförs nu krav pä attmedel frän AP-fonderna i fortsättningen skall kunna tillföras näringslivetockså som riskkapital för att finansiera den utveckling som måste komma där.Fördelen med det anser vi vara att vi dels kommer ett stycke på väg när detgäller att lösa problemen med den mycket ojämna förmögenhetsfördelningen ivårt land, dels att ett kollektivt ägt kapital på ett helt annat sätt än ettföretagsbundet kan styras in på utvecklingsbranscher och placeras inom den ramför tillväxt som jag hopp;as att vi skall kunna komma överens om. Den vidarediskussionen om formerna för och omfattningen av AP-fondernas användning ochengagemang får vi tillfälle att föra . Jag går förbi det här. Svensk industrihar länge haft förmånen att fä utvecklas tack vare inhemskoch mer eller mindre individuell innovationsverksamhet. Utveckhngen själv hargjort att denna sorts exploatering av individuella, geniala insatser nu är ettpasserat stadium. Den måste ersättas med innovationer som är en frukt av enmedveten, samlad forskningsinsats, något som är möjligt endast i våra dagarsstorindustrier. Givetvis kan det också vara frukten av en samverkan. I detnäringspolitiska program som den socialdemokratiska partikongressen i höstasantog finns förslag om ett flertal åtgärder i detta syfte. Vi pekar bl. a. päforsknings- och utvecklingsinsatser, pä behovet av en särskild forskningsfondför samordning av industrins forskningsinsatser, bl. a. i det som vi kallarför utvecklingsblock. Det gäller att ta till vara industrins och näringslivetstekniska, industriella och ekonomiska kompetens och övriga resurser samt attsamordna dem med motsvarande och lät mig gärna säga successivt ökandeoffentliga resurser. Det är nödvändigt, om vi vill fortsätta somindustrination. Men alla dessa ansträngningar mäste planeras ochsamordnas.