prot · FV0994 · 1972-12-31 00:00:00 — Menutvecklingen i är faktiskt den rakt motsatta. Koncentrationen av maktoch kapital försiggår i accelererande takt. Till följd härav och till följd avlagbundenheterna inom det kapitalistiska systemet, som jag berörde i milt förrainlägg, har statsmaktens direkta samverkan och ekonomiska stöd tUl kapitaletökat. Staten skall garantera kapitalisterna en jämn profitkvot, anser man nu.Kapitalismen övergår alltså till statsmonopolistisk kapitalism, och därigenomskärps tendenserna till maktkoncentration. Men jag kan erkänna att det inomkapitalismen också på sitt sätt finns vissa decentralistiska drag. De har intemed större eUer mindre demokrati och inflytande atl göra - tvärtom. Det privataägandet till produktionsmedlen, som medför alltför små beslutsenheter för skall kunna överblicka de totala samhälleliga följderna av sitt handlande,är själva grundorsaken till anarkin inom det kapitalistiska produktionssättet.Och det är det som medför periodiska arbetslöshetskriser. Den avgörande fråganär alltså inte: decentralism eller inte? Den är: kapitalism eller socialism?Den frågeställningen har ju också socialdemokratin tidigare insett. På samma sätt för man ett vilseledande tal ommarknadsekonomin. Detta döljer de avgörande sanningarna. Det kan förekommainslag av marknadshushållning i olika samhällssystem. Det avgörande är vilkasom behärskar utbudet på marknaden, vilka som behärskar produktionen, för detär de som behärskar själva pulsådern i samhället. Talet om marknadsekonomi är härägnat att dölja att storfinansen har den avgörande ekonomiska makten och därmedden avgörande samhällsmakten, och det är det som skapar problemen i vårtsamhälle. Det är också dessa problem en regering möter när den villsöka bekämpa arbetslöheten. Statsministern polemiserade här emot oss och sadeatt jag hade den, som han kallade det, gamla kommunistiska uppfattningen attendast socialismen kan klara sysselsättningsproblemen och att man därför skulleställa sig vid sidan av kampen mot arbetslösheten. Den första delen av satsenär riktig men inte den andra. Vi har inte heller ställt oss vid sidan. Vi har,också i , framlagt mycket konkreta förslag om vad man skall göra föratt verkligen föra en kamp mot arbetslösheten. Jagskall av tidsskäl inteupprepa dessa många förslag - de finns i våra motioner och kan där studeras avvar och en. Det var inte heller så att jag betecknadeberedskapsarbetena som värdelösa. Men jag visade på problemet altberedskapsarbetena inte löser det långsiktiga problemet atl skapa varaktig fullsysselsättning. Jag tycker statsministern borde vara medveten om de problem somuppstår när den industriella reservarmén, de som är utkastade ur normalsysselsättning, växer i antal är . Staten går in med beredskapsarbeten,arbetsvärd och annat, men denna sektor sväller undan för undan - det har dengjort . Det skapar mycket stora problem, och dem bör maninte underskatta. Den utvecklingen kan nämligen inte fortsätta hur Den ekonomiska politiken, m. m. Ang. näringspolitikens inriktning, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. Ang. näringspolitikens inriktning, m. rn. länge somhelst; den visar att man måste ingripa på ett mera gmndläggande sätt i självasamhällsekonomin. Det är inte bara från vårt håU som det framförs kritik motatt insatserna mot arbetslösheten är otUlräckliga. JagvUl peka på den artikelsom finns i senaste numret av , där man också mycketkritiskt granskar vad som har gjorts och menar att det behövsbetydligt kraftfullare åtgärder. Här har klagats över ökningen av det statligaföretagandet. Jag vill erinra om att det fortfarande bara är av deanstäUda som hör till den sektorn, och när det gäller den egentligatillverkningsindustrin är det av de sysselsatta som arbetar iföretag under statlig regi. Bristen består alltså i att man inte har utvidgat dennasektor, inte i att man har utvidgat den för kraftigt. () kort genmäle: Vad beträffar statsministerns första frågavill jag säga att det väl är uppenbart att förfarandet med etableringssamrådinte har fungerat. Jag vill gärna säga att jag för min del mycket väl kan tänkamig att man går över tiU det norska systemet för att få ett grepp omutvecklingen i de områden som växer till allra snabbast. Detta har ett mycket nära samband med den andra frågan somstatsministern ställde. Om företag som etablerar sig i områden, där det är enuttalad brist på arbetskraft, inte har några ekonomiska kostnader i samband medrekryteringen av arbetskraft - det är ju med skattemedel som vi övertar dennakostnad ifrån företagen - ligger det väl i sakens natur alt delta stimulerarföretagen att etablera sig i de områdena. Jag har om och om igen deklarerat attdet icke är min eller avsikt att ta ifrån den enskilde de favörer somdetta innebär. Generaldirektör har förklarat att kostnaden kananges till i genomsnitt per person som inte lokalt förmedlas.Naturligtvis har detta betydelse i de ekonomiska kalkyler som företagen gör närde väljer ett område med hög ekonomisk aktivitet där arbetskraft inte finns,men att de inte drabbas av rekryteringskostnaden har ett direkt samband medtillväxten i ett etableringsområde. Eftersom jag föreställer mig att deallra flesta känner att vi borde gå vidare i debatten, skall jag inte ta meratid. Jag vill endast slutligen göra den reflexionen att innan statsministernfäller kategorisk dom över vad andra har sagt och beträffande det konkretainnehållet i andras uttalanden i den här frågan finns del väl skäl att se eftervilka konkreta besked statsministern har lämnat i sina interpellationssvar. HerrBOHMAN (m) kort genmäle: Vi börjar kanske litet var bli litet nötta avden här dagens debatt. Jag skall därför fatta mig kort. Statsministern avfärdade mina synpunkter med i huvudsakden anmärkningen att jag har talat om sådant som statsministern inte har talatom. Jag tycker att det mest anmärkningsvärda ljust interpellationssvaret varatt statsministern inte tog upp de frågor jag tog upp, det anmärkningsvärda varjust del som statsministern inte talade om. Om det förhåller sig så som jag menar och som tydligenfinansministern också menar, nämligen att näringspolitik är i mycket storutsträckning en fråga om åtgärder för att skapa framgångsrika företag, så ärdet synd att statsministern inte begagnade detta tillfälle att visa att ävenstatsministern inser att detta är ett utomordentligt betydelsefullt led i vårnäringspolitik. Om man ville skapa förtroende hade det varit värdefullt attgöra ett sådant uttalande. Detta om detta. Så vill jag göra en rättelse. När statsministern talade omhur vi skulle använda AP-pengarna - jag skall inte gå in på själva sakfrågandär, det hinner vi inte gjorde statsministern gällande att regeringen hadefått klarsignal från löntagarna, och det var ju deras pengar det var fråga om.Har TCO givit klarsignal? Har LO givit klarsignal på det sätt man gjorde när vit. ex. genomförde ATP-systemet via folkomröstning? skulle man alltså ändrafömtsättningarna för AP-systemet och använda pengarna även för riskvilligasatsningar. Det var väl ändå litet kategoriskt. När vi har diskuterat näringspolitik tidigare under årenhar jag det var nog - gjort gällande attden svenska statliga näringspolitiken har haft vissa drag besläktade med dengamla fUmen om pojke; killen som sprang i förväg och slog sönderfönsterrutor - pangade doror hette det och sedan kom pappaglasmästaren och satte in nya fönster. Genom sin ekonomiska pohtik minskar regeringen företagensfömtsättningar att överleva. Så vidtar man selektiva åtgärder för att rättatill det man skadat. Sedan vill man ha tack för det och får väl också oftatack. Men så skall naturligtvis varken ekonomisk politik eller näringspolitikbedrivas. När det gäller förhållandet mellan generella och selektivaåtgärder om man nu är intresserad av det resultat som uppkommer och följderna är det min bestämda övertygelse att inte den och ingenannan regering heller har resurser att bedriva den selektiva politik som man nubörjar glida in i. Det är helt nödvändigt att till alldeles övervägande dellita till generella åtgärder. Det är alltid skojigt att citera folk. sadehelt : "Det är svårt att undgå slutsatsen att de statliga interventionerna blivitså komplicerade att beslutsfattarnas kapacitetsgräns för länge sedan över skridits. - Andra faror lurar också i förlängningen av nuvarande tendensertill selektivitet, detaljreglering och centralisering. Företagen kommer såsmåningom att upptäcka atl det ofta är enklare att utverka speciella 'förmåner'från myndigheterna än att genom ökad effektivitet hävda sig i konkurrensen.Lyckad uppvaktning hos politiker och ämbetsmän blir viktigare för elt förelagsframgång än effektivitet i produktion och marknadsföring." Så kommer hantill den slutsats jag redan förut var inne på; "Marknadsekonomin skulledärvid utvecklas i rUctning mot en 'myglingsekonomi'." Professor , som jag citerade, är inne påsamma sak när han talar om bristen på förmåga att ha en översikt över heladenna marknad. Han säger att de människor som sysslar med dessa saker ikanslihuset "i allmänhet är intelligenta, ambitiösa och utrustade med debästa avsikter; del enda som de saknar är kompetens för uppgiften". Den ekonomiska politiken, m. m. Ang. näringspolitikens inriktning, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. Ang. näringspolitikens inriktning, m. m. Uppgiftenär, herr statsminister, helt omöjlig. Det är egentligen väldigt ointressant att tala om hurmånga människor vi sysselsätter i vårt land. Det avgörande för den problematikvi befinner oss mitt uppe i är hur många som vi inte kan sysselsätta. Harvi inte tillräckligt utbyggda resurser i vårt land för att ge alla de människorsom vill ha jobb det arbete de vill ha, då är det någonting som brister.Arbetslöshet är detsamma som för liten kapacitet. För att bota detta behövs detmera investeringar, vilket i sin tur kräver stimulans och förtroende. Därmed ärcirkeln sluten. Vi är alltså inne på det väsentliga för hela denna logiskakedja, nämligen den aktiva sidan av näringspolitiken, det som statsministerPalme helt förbigick i sitt interpellationssvar. Det är förskräckligt vad gnatarom detta interpellationssvar. Jag sade redan förra gången att jag bara kan taupp den principiella frågan om marknadsekonomin. Men detta att man skall ha välfungerande företag har jag sagt ett oändligt antal gånger. Det kunde herrBohman ha nöjt sig med i förra varvet. etablerar sig nu dag för dag såsom högläsareav olika socialdemokrater. Han är ganska bra på att läsa. Han läser långa,långa historier men kunde komma på någonting ur egen fatabur, någonegen liten formulering att haka på. Han kunde inte ge ett enda exempel på någonselektiv åtgärd som vi vidtagit för att .stödja sysselsättningen men som varitfel. Då faller liksom det allmänna resonemanget. försökte i likhet med en av sina företrädare takvadrat-roten ur humorn i början av sin replik. Jag förstod inte vad han varute efter, tills det plötsligt dagades för mig att detta med etableringskonlrollenmåste vara en svår position, eftersom han inte svarade på min enkla fråga. Vårtläge är ju att vi har satsat på detta lokaliseringssamråd. Vi sade att om delinle fungerar tillfredsställande kan man länka sig någon form avetableringskontroll. Vi har inte tagit ställning till det, men det diskuterasrätt livligt. frågar vi hur ni ställer er till det. Ni talade förut om att man skulle ta kontakt med er och höra efter var ni stod i ett tidigtskede. gör vi del. Jag hör efter . Det konstaterades ju att ville tydligen inteeller vågade inte svara och inte heller . Det var den enda fråga jagställde, och jag upprepar den alltså. Vad exakt menade med det norska systemet vetjag inte, men jag skall ta reda på vad del innebär. vill inte vara med om att AP-fonderna skulleanvändas till socialistiska experiment. Men vad är ett socialistiskt experimenti tappning? Var satsningen på ett socialistiskt experiment?Genom att staten gick in klarade man sysselsättningen för 9 000 människor.Sammanlagt berördes väl 30 000 människor av det. Staten satte in kapital. Mankunde ha gått in med aktier men gick med lån. Man fick in nyastyrelseledamöter. Denna ordning har fört med sig en hel rad Var det ett socialistiskt experiment som man alltså måste varnaför, ? Eller, när vi satsade på att tillsammans med svensktnäringsliv bygga upp en atomreaktorindustri - Uddcomb och ASEA-Atom. Är det ettsocialistiskt experiment? Vad är det för typer av satsningar man inte får göra?Hela den frågeställningen blir meningslös, om man inte konkretiserar. Sedan kommer anklagelsen för socialistisk toppstyrning,ingrepp i marknadsekonomin. Det finns i interpellation till mig talom vägskäl. Jag har en känsla av att svenska liberaler upplever sig nästanalltid stående inför vägskäl av något slag. Vi har en gång stått inför ettvägskäl när det gäller den offentliga sektorn. Då hade vi kommit nära den gränsdär den fria marknaden var definitivt hotad, sade företrädare. Denoffentliga sektorn fick inte växa. Det var ett vägskäl. Och skrev iförskräckelse en bok om utbildningspolitik, där han upptäckte attutbUdningspolitiken skulle öka den offentliga sektorn med skola.Det skulle man spara på jordbrukssubventioner, men det upprepar han inte . Man var vid ett vägskäl igen, när vi skulle ta ställningtill ATP. Man var vid ett vägskäl, när vi beslöt om Investeringsbanken. Det varett sådant där socialistiskt experiment som man blev ettårig provsocialist på.Man var med i en provbank. Återigen var man vid ett vägskäl. anar ett vägskäl igen och är ängslig. Menför oss är frågan: Vilka sociala uppgifter för människorna är det som skalllösas? Då får vi ge oss i kast med dem. Det kommer att kräva en ökad planering,t. ex. fysisk riksplanering, regionalpolitik, ett bättre informationssystem, ensatsning på kapitalutbyggnaden i stort. Det kommer alt betyda mera av direktdemokrati på arbetsplatsen i form av anställningstrygghet, företagsdemokratioch arbetarskydd. På de vägarna demokratiserar vi näringslivet utan ideologiskaskygglappar. Men rädes ett vägskäl. Jag vet att bmkarsäga: "Att vara liberal är att vara kluven." Jag har en känsla av attvara liberal är att vara ängslig i olika situationer, där man för att lösa förmänniskorna centrala problem måste gripa in i marknadskrafterna. lill : Det finns allvariigaproblem för människorna i det svenska näringslivet, problem som säkerligenockså finns i de kommunistiska staterna. Det är teknologins och den tekniskautvecklingens frammarsch, det är strukturrationaliseringarna, det ärutstötningsmekanismerna i det hårda industriella tempot, det är i viss mån detindustriella systemets brutalitet mot äldre människor, handikappade och andra. Dessa industristatens brutaliteter kan vi bara avskaffa,om kollektivet samhället eller kollektivet löntagarna på solidaritetens grundställer upp som ett värn för den enskilda människan. Och det är den praktiskainnebörden i vad vi har gjorl. satsade vi 400 miljoner på dehandikappade. satsar vi 3 miljarder en åttadubbling på ganska fä år.Satsningarna framför allt på sysselsättningen och på att bygga utarbetsmarknadspolitiken - omskolningen, röriighetsstimulansen, försöken attåter ena Den ekonomiska politiken, m. m. Ang. näringspolitikens inriktning, m. m. Den ekonomiska politiken, ni m. Ang. näringspolitikens inriktning, m. in. den djupasplittring som finns på arbetsmarknaden med risk för att vi kan få tvåarbetsmarknader - aUt detta är ett stöd för den enskilda människan. För attåstadkomma detta stöd för den enskilda människan får vi inte rädas att gripa ini marknadsekonomin, för marknaden är i och för sig inget demokratiskt system;det är en ekonomisk mekanism. När den icke fungerar, så måste man vare sigdet är en socialistisk eller kapitalistisk marknad - ingripa i den pådemokratisk väg för att skydda människorna. Jag tror att vi kommer att tvingas att göra rader avingripanden just för att skydda människorna för den tekniskautvecklingens konsekvenser. Om vi kan skapa del skyddet, kan också människornaha förtroende för välfungerande företag, som i och för sig med fogtalade om. Annars kommer de att frukta dem. Så hänger strävan till ekonomiskexpansion och strävan till att skapa social trygghet samman. () kort genmäle; Statsministern fann det märkligt att han intefick något svar på frågan om etableringskontroll. Att jag inte svarade beroddepå att jag fattade frågan som den halvsovandes trick att rädda sig ur enbesvärlig situation. Jag skallgärna lämna svaret. Till en etableringskontroll i sådana former som hittUlsbeskrivits har vi klart sagt nej. Vi har icke kunnat se att det finns utformaden ordning som kan vara till nytta i arbetet för en regional balans och för etteffektivare, decentraliserat näringsliv. Det som sades om att detta skulle vara ett försök tUlförhandlingar är jag ledsen att jag inte uppfattade som ettskämt. Det förstår jag nu att det var. Finansministern har ju lärt oss att maninte skall ta upp förhandlingar i talarstol utan att det skall skepå annat håll. Vad är det då för satsningar man inte får göra? Det har väl ändå statsministern fåttbesked om, inle minst från långa lista, mängder av beslut därskattebetalarnas pengar satts på spel på ett orimligt sätt. Jag tror det varhela listan med undantag möjligen för Durox. Självfallet skulle det kunna blien liknande situation, om man tillskapade sådana former för utnyttjande avAP-fondernas medel att det sker satsningar som skulle innebära en sådan nyordning att det väsentligt skadar dessa för andra ändamål insatta medel. Del är inle vi, herr slatsminisler, som står vid ettvägskäl. Vi har preciserat innebörden i en socialliberal näringspolitiknyligen. Vi har ytterligare gjort del i det programarbete, som förnärvarande har och som kommer att leda till ett nytt partiprogram inom kort.Men det är socialdemokratin som så uppenbart står här och tvekar, och ett avvägskälen kommer ni - såvitt jag förstår - att få välja väg vid när ni får framkapitalmarknadsutredningens förslag. Statsministern plockade fram ett gammalt citat av mig frånär 1949 med synpunkter på liberalismen och menade nu att det skulle tolkas så: att varaliberal är att vara ängslig. Det var någon här i kammaren som sade, att det kanman väl vara när man har en sådan regering. Men jag tror inte att vi tjänarnågonting på att fortsätta en debatt med den typ av klyschor som statsministernhär tar fram. De slutsynpunkter som statsministern gav på de enskildamänniskornas situation i industrisamhället var däremot icke kontroversiella.Men vad statsministern glömde att nämna var de risker som finns för att vårtnäringsliv inte kan hänga med i den utveckling i fråga omforskning och innovationer som vi behöver för att vårt välstånd skall kunnautvecklas tillfredsställande jämfört med omländernas. Om det var ett bevis för en satsning manaldrig skall göra, att denna satsning under något eller leder tillförluster som kan hända med statliga företag - då är det ju många privataföretag som med samma dom betraktar som felsatsningar som aldrigborde ha kommit till stånd därför att de under ett eller går medförlust. Det är ett orimligt kriterium. Jag skall inte konkretisera det. Vad jag sade om att vara ängslig när man är folkpartistvar ganska allvarligt menat. Om jag ser på den svenska liberalismens insatsunder de år jag varit med i aktiv politik, har det ständigt varit varningar;hit men inte längre, nu är det fara å färde, nu är vi vid ett vägskäl. Därförvar ni emot ATP, mot en utbyggnad av den offentliga sektorn, därför förekomangrepp mot arbetsmarknadspolitiken, angrepp mot Investeringsbanken. Alltid hardet varit vägskäl. Sedan genomför vi allt detta, och då värdet inte så farligt,och det accepteras. är det kapitalmarknadsutredningen som man har anledningatt vara rädd för. Men jag är övertygad om att får det gå eller så,kommer ängslan även på denna punkt att vara stillad och lugnad. Herr talmannen anmälde att herrHelén anhållit att till protokollet få antecknat att han inte ägde rätt tillytterligare replik. Efter den här näringspolitiska debatten,skulle jag vilja återvända lill vad som kan betraktas som bakgrunden lill enaktiv näringspolitik, nämligen finans- och penningpolitiken i dess vidarebemärkelse. Del är ganska betecknande för den debatt som harförekommit här att de frågor som har ställts till regeringenbeträffande avsikterna och intentionerna med den ekonomiska politiken i stortsett har lämnats obesvarade. Den ekonomiska politiken har präglats avryckighet, korta perspektiv och improvisationer . Det ärbeklagligt eftersom detta sätter sin prägel på det ekonomiska klimatet i vårtland och därmed också på de möjligheter till en aktiv näringspolitik som ekonomiska politiken som sin naturliga grund. Den ekonomiska politiken hardock inte bara till uppgift att ange målen och medlen och därmed också dra uppramarna inom vilka de enskilda människorna och näringslivet har att anpassasig. Ett primärt krav på den Den ekonomiska politiken, m. m. Ang. näringspolitikens inriktning, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. ekonomiskapolitiken måste dessutom vara att den representerar en kontinuitet och enplanmä.ssighet som inger förtroende samt att den skapar en anda som främjar enekonomisk tillväxt. En politik med alltför korta perspektiv har den motsattaeffekten på det allmänna ekonomiska klimat i vUket medborgarna och näringslivethar att företa sina dispositioner. Den ena improvisationen föder så lätt denandra och för utvecklingen in i en ond cirkel, som inte är ägnad att skapa dentilltro och tUlförsikt som är en förutsättning för snabb ekonomisk tillväxt. Det finns i detta sammanhang särskUd anledning att dröjavid penningpolitiken och dess roll i det konjunkturförlopp vi nu upplever.Målsättningen för penningpolitiken måste vara att komplettera finanspolitikenoch bidra till en styrning av konjunkturförloppet. Eftersom penningpolitikenseffekt framför allt kan noteras på investeringssidan spelar den en central rollför näringslivets utveckling och konkurrensförmåga och naturligtvis även förkonjunkturförloppet. Eftersom man kunnat märka ett ökat inslagav stelhet, för att inte säga opäverkbarhet, i finanspolitiken harpenningpolitiken som en naturiig följd därav kommit att tillmätas en alltstörre betydelse. Detta avspeglade sig i åtgärder somsyftade till en drastisk kreditåtstramning. har åtgärderna, t. ex.kassakvots-reglerna, bibehållits men ändå återstäUts till en nivå som väl medfinansministerns vokabulär skall betraktas som mera normal. Åtgärderna harsedan successivt inriktats på att stimulera efterfrågan i samhällsekonomin.Bäst illustreras denna utveckling av den snabba omsvängningen iaffärsbankernas kreditgivning som vi nu kan notera. Affärsbankernaskreditgivning låg praktiskt taget stUla. och deförsta månaderna har detta läge förbytts i dess raka motsats, dvs. en alltstarkare och snabbare expansion. Självfallet är denna likviditetsexpansion ibankväsendet en nödvändig eller i varje fall förklarlig företeelse efter denhårda åtstramningen . Den relativt lätta penningpolitik somjust nu präglar bankväsendet är naturligtvis på så sätt riktig ochkonjunkturanpassad, under förutsättning att den avsevärdalikviditetspåspädningen också ger effekt i näringslivets investeringar innandet är konjunkturpolitiskt . Detta är bl. a. en fråga om förtroende ochförväntningar, dvs. det allmänna förutsättningsskapande klimat som behövs föratt skapa ekonomisk tillväxt. Det är därför betecknande och illavarslande atl vi trotslikviditetspåspädningen har en eftersläpande investeringsaktivitet. Förelagenhar alltså först och främst varil angelägna om att efter erfarenheterna frånden hårdhänta kreditåtstramningen 1969-1970 bygga upp likviditeten och liggaavvaktande beträffande investeringsbesluten. När konjunkturen mera klart bäruppåt kommer denna slora likviditetsuppbyggnad sannolikt att leda till enstarkt ökad efterfrågan. Detta kan med tanke på omfattningen avlikviditetsuppbyggnaden snabbt förstärka moment av överhettning ikonjunkturutvecklingen.