prot · FV09117 · 1972-12-31 00:00:00 — Självklart är att del inte fårinnebära försämringar i nu utgående förmåner . Det kanockså bli nödvändigt att låta de nuvarande bestämmelserna gälla underavsevärd tid för att det inte skall inträffa försämringar i pensionsförmånerna. a. attänkepensioneringen bör ersättas med dels utbyggd barnpensionering, delsförsörjarpension och särskUda åtgärder för efterlevande med svårigheter attfinna arbete. En självständig pensionsrätt en allmän egenpension - skulle,som vi ser det, bidra till att utjämna skillnaderna mellan män och kvinnor. Motionen ansluter sig till uppfattningen att ett konkretförslag till nytt pensionssystem enligt de av kommittén uppdragna riktlinjernabör utarbetas liksom en tidsplan för dess genomförande, ochpensions-försäkringskommitténs förslag bör härvidlag kunna tjäna som grund. Detfaktum att genomförandet av ett nytt reformerat system tar gör detenligt vår uppfattning mera betydelsefullt att ett principbeslut omgenomförandet kan fattas. Mot den bakgrunden står alltså yrkandet på en utredning omförslag till en allmän egenpension. har utskottet i sitt betänkande yrkatavslag på motionen med motiveringen att man bör avvakta den prövning som pågårhos Kungl. Maj;t av pensionsförsäkringskommitténs olika förslag. I denreservation som vi fp-ledamöter fogat till betänkandet ansluter vi oss tUlutskottets uppfattning att en reform av denna storlek måste genomföras etappvisoch att man måste räkna med en betydande övergångstid. Detta utgör dock inte,enligt vårt sätt att se på frågan, skäl för att skjuta ett beslut om reformensgenomförande alltför långt . Inte minst med hänsyn till de ungafamiljer som kommer all beröras av en reform är det angeläget att beslut om ensådan kan fattas. arbete är nu avslutat, och viföreslår därför i reservationen att Kungl. Maj;t får i uppdrag att föranstalta omen ny utredning, varvid pensionsförsäkringskommitténs riktlinjer för enreformering av pensionsförsäkringssystemet kan vara en utgångspunkt. Mot bakgrund av vad jag här anfört vill jagyrka bifall till reservationen av fröken och mig själv. HerrFREDRIKSSON (s); i började sitt anförandemed att säga atl den här frågan har förts fram vid ett par olika tillfällen ipartimotioner från . TUlåt mig, herr talman, att i någon månkorrigera eller i varje fall lämna en fylligare redovisning av hurfrågan har behandlats. Det är riktigt ätt frågan väcktes i en folkpartimotion vid1966 års riksdag, och den motionen överlämnades till den dåvarande socialförsäkringskommitténför att vara tillgänglig vid kommitténs behandling av frågorna om änkepensiontill frånskilda och pension till änklingar. Men låt mig också nämna att sammaår väcktes en socialdemokratisk motion, där man begärde förtur för en utredningmed syfte att inom tilläggspensioneringens ram tillämpa likvärdigapensionsformer för alla pensionsbe-rättigade med försörjningsplikt. Vid 1967års riksdag behandlades vidare ett socialdemokratiskt motionspar - vi hade jutvå kamrar . Förslaget i det motionsparet var mycket fylligt ochkan i och för sig betraktas som en skiss till ell framtida pensionssystem. I denmotionen togs frågan om jämställdhet mellan män och kvinnor Nr 117 upp, ochmotionärerna hävdade bl. a. att del ekonomiska skyddet borde vara oberoende avden försäkrades kön. Bakom motionärernas utredningskrav låg framför allt denutveckling som skett på arbetsmarknaden, vilken hade fått till följd attkvinnorna i allt större utsträckning sökte sig ut på arbetsmarknaden. Likasådiskuterade motionärerna frågan om änke- och tilläggspensioner och efterlysteäven på den punkten en lika behandling av män och kvinnor. Frågan huruvida manskulle uppnå denna jämställdhet genom slopande av änkepensionerna eller genominförande av änklingspensioner tog motionärerna inte ställning till menunderströk att reformen borde kombineras med övergångsbestämmelser som uteslötförsämringar för äldre förmånstagare. På den punkten råder det alltså ingadelade meningar mellan och vårt parti. De socialdemokratiskamotionärerna begärde en utredning, och det tillstyrktes av andra lagutskottet.Detta blev också beslut. Jag har, herr talman, lämnat denna kortfattade redogörelseför att visa att frågan också har förts fram från vårt håll. När det gällertankarna om hur ett framtida pensionssystem bör utformas råder det tydligen hellerinte några större meningsskiljaktigheter mellan oss. Som i framhöU har denna fråga nu utrettsav socialförsäkringskommittén, och kommitténs förslag ligger helt i linje medden socialdemokratiska motionen. Man har kominit fram till att den mestangelägna reformen är att förstärka pensionsskyddet för efterlämnademinderåriga barn och deras vårdnadshavare, oavsett om dessa är män ellerkvinnor. Man vill alltså ge barnen ett bättre skydd under deras uppväxttid.Kommittén föreslår att en särskild pensionsförmån införs benämndbarnpensionstillägg, att åldersgränsen för barnpension inom folkpensioneringenhöjs från 16 tUl och att nuvarande bestämmelser om hustrutUlägg gesmotsvarande tUlämpning beträffande män. Vad gäller frågan om jämställdheten mellan män ochkvinnor, som i berörde i sitt anförande, så vill jag påpekaatt kommittén ägnat ganska stort utrymme åt den saken och bl. a. diskuterateventuella änklingspensioner. Men kommittén har kommit fram till att den nuvarandeänkepensioneringen inte är någon särskilt lycklig lösning, eftersom den gerskydd där detta i vissa faU är mindre motiverat. Vidare konstaterar kommitténatt änkepensioneringen fortfarande fyller ett stort behov, och det är välalldeles riktigt, åtminstone så länge tillgången på arbetstillfällen förkvinnorna är begränsad. Och även om kvinnorna nu strömmar ut på arbetsmarknadeni större utsträckning än tidigare, så finns det speciellt i glesbygderna inteså särdeles många arbetstillfällen för dem. Därför torde kommitténs synpunkteri det fallet allfiämt vara hållbara. Vad änklingspensioneringen beträffar anser kommittén attett liknande system som finns för änkor rimligen inte kan införas föränklingarna. Inte heller vill kommittén införa en behovsprövad änklingspension,med alla de besvärligheter som ett sådant system skulle föra med sig. Vi harerfarenheter av den saken här i de behovsprövade änkepensionernahar ju givit upphov till åtskilliga motioner från vissa kammarledamöter. 5 protokoll 1972. Jag skall nu inte längre dröja vid innehållet i kommitténsbetänkande utan konstaterar bara att kommittén efter att ha genomlyst alladessa komplicerade frågor har kommit till den slutsatsen att ett så genomgripandereformförslag måste genomföras i etapper och att övergångstiden måste bU lång.Reservanterna delar såvitt jag förstår kommitténs uppfattning på den punkten.Vi är alltså ense om atl det är en stor reform, att den måste ta ochatt den måste genomföras i etapper. Utskottsmajoriteten tycker därför inte attdet är meningsfullt att nu tUlsätta en utredning med uppgift att utarbeta ettkonkret förslag och fastställa en tidsplan för reformens genomförande, sommotionären och reservanterna kräver. Detta skulle givetvis bli en mycket dyrbar reform, och denmåste enligt vårt förmenande vägas mot andra reformer. Det pågår enpensionsutredning, som bl. a. skall undersöka möjligheterna att sänkapensionsåldern inom folkpensioneringen, och det är för många i denna kammare ensärskUt angelägen reform. Utredningen skall vidare undersöka möjligheterna attgöra pensionerna värdesäkra, att förbättra pensionsskyddet för unga invaliderosv. alltsammans mycket behjärtansvärda ting. Vi tycker därför att det ärrimligt att man inväntar resultatet av denna utredning, så att det förslag somkommer atl framläggas får vägas mot pensionskommitténs och reservanternasförslag. DärtUl kominer att de reformer som enligtpensionskommittén kan genomföras på kortare sikt - det har också iMora framhållit - kommer att övervägas inom . Vi tycker attäven den prövningen bör genomföras. Den skall såvitt jag förstår ske samtidigtmed prövningen av familjepolitiska kommitténs betänkande angående detekonomiska stödet till barnfamiljerna. Jag förmodar att många i denna kammareanser det mycket viktigt att genomföra just den reformen, eftersom den enligtförslaget kommer att ge stöd till de grupper i samhället som kanske har detallra sämst ställt. Den prövningen bör givetvis avvaktas. När vi i utskottet diskuterat denna fråga - vi har ägnatden stor uppmärksamhet har vi kommit fram till att det nu inte finns någonrimlig anledning att tillstyrka motionen och det är därför vi har avstyrkt den.Jag vill, herr talman, yrka bifall till utskottets hemställan. HerrJONSSON i (fp): Det framgår av vad här harsagt att det inte föreligger några större principiella skUlnader i vår syn pådenna fråga. Det är riktigt, som har nämnt, att det 1966 och 1967 väcktes socialdemokratiska motioner, som också förespråkade enreformering av vårt försäkringssystem i den riktning som både jag här har angivit - på den punkten är det tydligen inte så storaprincipiella skillnader. När det gäller änkepensionen vill jag säga att kommitténföreslagit att den skulle ersättas med en försörjarpension, och på det sättetåstadkommer man en större jämlikhet i den frågan - en sådan pension skullegälla oavsett vem som är försörjare, man eller kvinna. Utskottetuttalar i sitt betänkande: "En reform av den storleksordning det härgäller måste självfallet vägas mot andra angelägna reformer inom den allmännaförsäkringen och den torde - om än väl motiverad i varje fall inte kunnagenomföras annat än etappvis och ." Utskottet säger alltsåatt en reform i denna riktning är väl motiverad. Vi förstår också på vårt hållatt en övergång från ett försäkringssystem till ett annat måste ta avsevärdtid. Men när vi har kommit så långt, ser vi, reservanterna ochutskottet, saken på htet ohka sätt. Reservanterna menar att just det faktum attvi bör se det på litet är en anledning till att man gör enutredning och framlägger ett principförslag och en tidsplan för genomförandet.I det sammanhanget har man möjlighet att lägga in just de ekonomiska aspektersom framfört. Det är väl i stort sett den enda skillnad somföreligger mellan utskotlsmajoritetens och reservanternas uppfattning -bortsett från att vi, som jag inledningsvis påpekade, anser att även hemarbeteti ett framtida pensionssystem borde ge ATP-poäng. HerrFREDRIKSSON (s): Hemarbetet kan vi väl lämna därhän i dagensdebatt, eftersom den frågan diskuterades under vårriksdagen. Vi anser inte att det finns någon rimlig anledning attfastställa en tidsplan för genomförandet av en så här genomgripande reform. Vianser att det enda moraliskt försvarbara är att det förslag som framlagts avfamUjepolitiska kommittén och det förslag som pensionsförsäkringskommitténanser att man kan genomföra på kort sikt först bör förverkligas. Sedan får viavvakta pågående utredningar på olika områden. När vi nu är beredda att såsmåningom genomföra ett stort socialpolitiskt paket är det inte rimligt attförsöka fastlägga en tidsplan för vissa av de reformer som kanske ingår i dettapaket. Det är på den punkten jag inte kan dela i Morauppfattning. Vi vet hur dyra aUa dessa reformer är och att vi måste göra ensträng prioritering och noggrant överväga vilka reformer som först börgenomföras. Man bör då givetvis först ta hänsyn till de grupper i samhället somhar det största behovet. i (fp): Jag har ingenting att invända mot synpunkten att man måstegöra en prioritering. Men när det är fråga om en reform av större omfattningkan det också vara anledning att man tänker igenom hur den börgenomföras. Det hindrar inte att man i första hand genomför reformer som vianser vara de mest angelägna. Överläggningen var härmed slutad. Propositioner gavs på bifall tilldels utskottets hemställan, dels reservationen av i ochfröken , och förklarades den förra propositionen vara med övervägandeja besvarad. Sedan i begärt votering upplästes och godkändesföljande voteringsproposition: Den somvill att kammaren bifaller socialförsäkringsutskottets hemställan ibetänkandet nr 28 röstarja, den det ejvill röstar nej. Vinner nejhar kammaren bifaUit reservationen av i Vid omröstning genom uppresningförklarades flertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Dåherr i begärde rösträkning verkställdes votering medomröstningsapparat. Denna omröstning gav följande resultat: betänkande nr 29 i anledning av motion om en allmänsocialförsäkring. I detta betänkande behandladesmotionen 1972:448 av m. fl. (vpk) vari hemstäUts att riksdagenhos Kungl. Maj:t begärde utredning och förslag om en allmän socialförsäkringsom täckte alla former av inkomstbortfall. Utskottet hemställde att skulle avslå motionen1972:448. Reservation hade avgivits av herrarMagnusson i Nennesholm (c) och Mundebo (fp), fröken (), herrAndersson i (c) samt fröken (), vilka ansett att utskottetbort hemställa, 1. att riksdagenmed anledning av motionen 1972:448 i skrivelse till Kungl. Maj:t begärdeutredning av frågan om garanterad minimiinkomst genom ett bidragssystem ellergenom användning av s. k. negativ inkomstskatt, i enlighet med vadreservanterna anfört, 2. att riksdagenskulle avslå motionen 1972:448, i den mån den inte kunde anses besvarad genomvad reservanterna anfört och hemställt. i (c); Det finns säkert i vårt samhälle en ganskabred uppslutning bakom uppfattningen att alla människor bör garanteras en högmaterieU och andlig standard. En förutsättning för att nå detta mål är att vårgemensamma ekonomiska kaka fördelas någorlunda jämlikt. Utformningen av vårtnuvarande trygghetssystem har, såvitt jag förslår, inte i alla avseenden ståtti överensstämmelse med detta mål. Tyvärr tvingas vi t. ex. konstatera att vårttrygghetsnät på sina ställen har alltför stora maskor. Dessutom skaparinkomstskUlnaderna i vårt samhälle klyftor inom själva trygghetssystemet. I sin praktiska tillämpning ger inte de nu tUlämpadegenerella eller selektiva stödformerna den trygghetsgaranti människorna behöveri olika situationer. Vi bör vara ärliga och erkänna att vi långt ifrån lyckatslösa alla de svårigheter människorna upplever som påtagliga. Vi har t.ex. inte förmått att ge alla människor en garanterad sysselsättning. människorhar anledning ställa sig frågorna: Varför får inte vi en garanterad årslön eUerlivslön? Är det inte rimligt att även vi skall åtnjuta den oskattbara förmånenatt ha sysselsättning och garanterad ekonomisk trygghet? Detta är berättigade frågeställningar. Vi bör också varamedvetna om att många av dessa människor tUlhör de 800 000 å 900 000 svenskarsom tvingas klara sig på en familjeinkomst av . Att det är på detta sätt har låginkomstutredningen klartredovisat i sitt kvalificerade arbete. Det är inte svårt att förstå att denenskUde individen i vårt komplicerade samhälle har små eller inga möjligheteratt mera duekt påverka de faktorer som ger arbetstillfällen och inkomster. Defria marknadskrafterna, som fått ett aUtför stort spelrum, har försvåratmöjligheterna till sysselsättning i stora delar av vårt land under de senastetio femton åren. Samhället har på grund av en dålig regionalpolitik intelyckats skapa full sysselsättning i dessa områden. Många människor har ocksåtvingats tUl sysselsättning inom näringsgrenar som brottas med dålig lönsamhet.Dessa företag har i många fall arbetat under sämre förhållanden ochförutsättningar än företag i andra delar av landet. Det är orimligt att lastaden enskilda människan, den enskilda individen, för att inte ha fåttförutsättningar eUer möjligheter till högre inkomster. Den låga ekonomiska standarden inskränker sig inte enbarttill ett problem för dem som inte kan få ett jobb. I vårt s. k. välfärdssamhäUeblir riskerna för en snabb förslitning och ökad stress i arbetslivet alltstörre. Faran för utslagning från en alltmera krävande produktionsapparat ärstor. De arbetare bönder, småföretagare, kroppsarbetare - som tidigt drabbasav fysiska och psykiska skador i denna produktionshets löper risken att för allframtid få en relativt låg standard. Vårt nuvarande försäkringssystem ger dåligt skydd för dens. k. utslagna arbetskraften, för undersysselsatta och för låginkomsttagare.Våra strävanden efter utjämning och jämlikhet har inle gett tillräckligaresultat på dessa områden. har också klart påvisat sambandetmellan dålig ekonomi och sjukdomar samt andra sociala svårigheter. Dettrygghetssystem som vi arbetar med har en stark tendens att konservera deinkomstskillnader som finns i arbetslivet. Det gäller sjukförsäkringen,arbetslöshetsförsäkringen, ATP-systemet, som ger dålig trygghet för allalåginkomsttagare. De människor som alltså tvingas leva på en relativt lågstandardnivå under sin aktiva tid i produktionen bestraffas ytterligare meddålig trygghet vid sjukdom, arbetslöshet och ålderdom. 1 dessa avseenden harinte det nuvarande trygghetssystemet fyllt rimliga anspråk på rättvisa,jämlikhet och solidaritet mot de sämst ställda. Det finns också stora grupper som står mer eller mindreutanför ekonomisk trygghet via gällande försäkringsformer. Detta gäller i höggrad ensamstående mödrar, många sjuka och socialt handikappade. Deras ofta endamöjlighet till hjälp är att vända sig till de sociala myndigheterna och därkanske ofta vända ut och in på sina problem. Tyvärr upplever många människorfortfarande denna hjälpform som förnedrande. De väljer i stället alt leva undermycket knappa ekonomiska omständigheter. 1 spåren av dessa ekonomiska svårigheter följer oftamindre goda sociala mUjöer. Dessa utgör ett dåligt utgångsläge för framför alltbarnen i dessa familjer. Understödet och hjälpen ger i regel litet utrymme förkulturell utveckling i form av tillgång på TV, dagliga tidningar, böcker osv.och möjligheter att besöka teater och bio. Dessa människor blir ocksåeftersatta i många andra avseenden. Det är ingen välfärd dessa människor upplever. De får enklasstämpel på sig. De känner sig ofta vanlottade. Det är inte så egendomligtatt de kanske bhr passiva, resignerade och slocknande människor utan aktivitetoch intresse och mål. I regel har de också små praktiska möjligheter tUlpolitiskt inflytande. Både låginkomstutredningen och framstående experter påsocialarbe-tarhåll har starkt dokumenterat att det nuvarande trygghetssystemetinte ger en tillfredsställande trygghet för t. ex. sjuka, arbetslösa och handikappadegrupper. En del av låginkomstutredningen visar också att de i genomsnitt högstasociala bidragen utbetalas till höginkomsttagare i socialgrupp 1. Resurser gåralltså till grupper, som rimligtvis inte är i särskilt stort behov av dettasamhällsstöd. Dessutom är det alldeles klart, att den mångfald av olika socialahjälpformer, som vi arbetar med, ger informationsproblem. I första handär det de sämst ställda i samhället, som har svårigheter att tränga igenombyråkratin och reglerna. Det är bl. a. utifrån dessa brister i vårt socialatrygghetssystem som allt starkare reformkrav rests från olika håll. Dessa harkommit från såväl experter inom den sociala sektorn som från mitt eget partioch från andra pohtiska grupperingar. En väg som enligt vår uppfattning är värd att prövas föratt finna bättre former för den framtida trygghetspolitiken är den garanterademinimUnkomsten, medborgarlönen eller en allmän socialförsäkring. Det finnssåvitt jag förstår ingen anledning att ödsla tid pä en diskussion om vUkenmodeU som är den bästa. Det kan säkert en kommande utredning klarlägga. Detväsentliga är att täppa till de luckor som finns i det nuvarande systemet. Detgäller att skapa en modell som inte utelämnar några människor. Det gällerframför allt att finna ett system som ger en effektiv utjämning till de sämstställda i samhället. Det gäller också att finna ett system där man kan få bortsocialfallsstämpeln, där informationsproblemen och det byråkratiska krångletkan reduceras - kanske till och med avskaffas. Denna helhetssyn och detta samlade grepp tas inte enligtvår mening av någon av de nu arbetande utredningarna inom det sociala fältet.Om de politiska mål skall nås som jag inledningsvis antydde, krävs givetvis attdenna utredning får en politisk förankring. Utredningens uppgifter får inteenbart begränsas till tekniska problem. Den måste framför allt styras av enpolitisk viljeinriktning. Av dessa skäl ber jag, herr talman, att få yrka bifalltill den reservation som är fogad till socialförsäkringsutskottets betänkandenr 29. Under detta anförande övertog herr tredje vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. HerrMUNDEBO (fp): Vi för än en gång en debatt om det svenskatrygghetssystemets utformning och om behovet av en samordning av oUka insatserför att få så stor trygghet som möjligt. Vi har gjort det vid flera tillfällenunder senare år. Det har ibland gällt betänkanden från andra lagutskottet ellersocialförsäkringsutskottet, ibland betänkanden från bevillningsutskottet ellerskatteutskottet. Oberoende av om ärendet rubricerats allmän socialförsäkringeller negativ inkomstskatt eUer något liknande har syftet varit detsamma; attfå ett socialt stödsystem som är så effektivt och lättadminislrerat som möjligtoch når alla de människor som behöver hjälp. Vi är alla medvetna om att det sociala stödsystemet i daghar en hel del organisatoriska oformligheter och luckor, att det delvis innebärdubbelarbete, att det delvis har en föråldrad och otillräckligt samordnadadministration. Det brukar visserligen sägas från socialdemokraternas sida attdet pågår en översyn på olika områden i syfte att förbättra systemet. Men manmåste nog ändå erkänna att en utredning rörande samordning av socialpolitikeninte har gjorts och inte heller nu pågår. Det finns visserligensedan i somras en utredningsman som har till uppgift att göra en kartläggningav det socialpolitiska bidragssystemet och att klarlägga om det har bristerbeträffande samordning. Det kan sägas att detta visar att frågan är aktuell,att en kartläggning har påbörjats. Ja, denna kartläggning kan vara en braförstudie, men skall vi nå fram tUl en samordning av socialförsäkringarna, ärdet fråga om en stor sak inom svensk socialpolitik. Det är en fråga som måstehandläggas i en parlamentariskt förankrad utredning. En utredning måste också göras beträffande frågan om ennegativ inkomstskatt. Jag har sagt att jag inte är så säker på att ettsådant system är bättre än nuvarande system, att det är en mera effektiv vägtill en bra socialpolitik, men jag finner tanken så intressant att den är värdatt närmare prövas. Det har kommit en intressant bok om svenskekonomi. Jag tänker på bok . Han harett avsnitt om effektivitetsaspekter på fördelningspolitiken, där han bl. a.tar upp frågan om huruvida en negativ inkomstskatt är en effektivsocialpolitik. Han nämner fyra delmål för socialpolitiken; attsocialpolitiken skall stödja dem som man önskar stödja, att den skall undvikastöd till dem som man inte önskar stödja, att den skaU behålla incitament tillegna inkomster, dvs. tUl arbete, och att den skall hålla kostnaderna föradministrationen av socialpolitiken på en låg nivå. Han granskar den negativa inkomstskatten som en tänkbarväg i stället för socialpolitik av traditionell typ för att uppnå de här fyradelmålen. Man kan sammanfatta hans analys så att han finner två övervägandeplusfaktorer och två tänkbara minusfaktorer. Han säger att systemet med negativinkomstskatt tillåter en direkt koppling av bidragen till människornas inkomstoch att stödet därigenom kan utgå mer eller mindre automatiskt till debidragsberättigade. Man slipper mycket av den traditionellt behovsprövadesocialpolitiken. Han säger vidare beträffande administrationskostnadernaatt ett system med negativ inkomstskatt bör ge möjligheter till besparingar.Det är ett enklare system, som kan ersätta de mera personalkrävandebehovsprövningssystemen. Han säger att det kan finnas en risk för attbidrag utbetalas till dem som inte anses berättigade vid ett system med negativinkomstskatt. Det kan nämligen finnas risk för att de som har små eller ingaarbetsinkomster icke ger korrekt underlag för utbetalning av bidrag. Det kanockså finnas en risk för att arbetsinkomsten kan bli lägre vid en negativinkomstskatt, genom att man automatiskt skulle få pengar till uppehället.