prot · FV09113 · 1972-12-31 00:00:00 — Jag tror att det är fel av att gä ut och jämra sigöver den behandling man rönt i debatten på denna punkt. Det är somskapat underlag för sin egen bekymmersamma situation i den här debatten. Det ärriktigt som statsministern sade i går att luften har gått ur den ballong somcentern blåste upp pä sin partistämma. Om främjande av glesbebyggelse i (c) kort genmäle; Låt mig först konstatera att statsrådetundviker gå in i sakdebatt beträffande de punkter som jag har anfört såsomexempel. Statsrådet gick förbi alla anmärkningar om fasta befolkningstal,stoppa , fördelning av bostadsbyggandet m. m. Det är ett iUusionsnummer,herr statsråd. Den som gick ut med illusionsnummer och ett försök tillillusionsnummer var statsministern i går. Detta vill vi komma till rätta med,vi vill inte komma ur debatten. Däremot viU vi slippa den sluggerdebatt och osakligadebatt som regeringen har initierat. Jag vädjade till regeringen att komma nedpä jorden i en saklig debatt. Det är på det sättet vi skall bygga ett bättresamhälle och inte genom de iUusionsnummer av osaklighet, som regeringen nu ärinne pä. Tillåt mig ta ett exempel. För del föreslärregeringen det tror jag statsrådet känner till - en ram på 390 000 vid enbefolkning i landet på 8,3 miljoner och en maximiram på 410 000 vid enbefolkning på 8 675 000 i landet. föreslär i sin riksplan enbefolkningsram på 400 000 vid en befolkning på 8,5 miljoner. Var liggerillusionsnumret i detta konkreta exempel, herr statsråd? Jag vet inte vad i Tvärålundmenar, när han i detta sammanhang talar om . Hans siffror är ju heltfel allihop. 400 000 människor i lär vi inte bli. Om jag skall hjälpa i att läsa, kanjag nämna att folkmängden i var 249 000. Regeringen föreslår inteatt folkmängden skall bli 400 000, utan att den skall ligga inom ramen 250000-260 000. i fär läsapä bättre. Detta bara ökar intrycket av att ni inte vet vad ni talar om. (i : Det var en förväxling mellanÖstergötland och .) Herr tredje vice talmannen anmälde att iTvärålund anhåUit att till protokollet få antecknat att han inte ägde rätt tillytterligare replik. Jag tillåter mig gä tillbaka till interpellationsdebattenoch gör dä en liten historisk återblick. Jag skall inte gä tillbaka till degamla grekerna men väl drygt något hundratal år tillbaka. fanns det i vårt land i stort settingen glesbebyggelse. Städerna var små och koncentrerade. Bondbyarna var oftastora men koncentrerade kring bygatan eller bytorget. Det fanns vissglesbebyggelse i form av nybyggen i våra mellansvenska skogstrakter, delvisberoende på invandring av nybyggare från från 1600-och 1700-talen. av den bosättningen finns fortfarande kvar. Vår näringspolitik var mest inriktad påmodernäringen jordbruket. Det som kallas yttre rationalisering påbörjadesredan i slutet på 1700-talet genom storskiftet, som bidrog till att samla despridda åker-, ängs- och skogsskiftena till en gård på så få ställen sommöjhgt. En ny fas i denna rationalisering infördes med laga skiftet på1820-talet, då man kompletterade förfarandet med utflyttning avbrukningscentra, sä att den svenska bonden blev, som man nu säger icivUdepartementets skrifter, näringspolitiskt centrerad inom sitt verksamhetsområde.Han kunde stä trygg i centrum av sitt rUce sä som redantidigare skildrat honom i Odalbonden: "Deväldige herrar med skri och med dån slå rikenoch byar omkull; tyst byggadem bonden och hans son, som så utiblodbestänkt mull." Anknytningen till interpellationsdebatten är den attglesbebyggelsen uppkom genom lagar som riksdag och regering stiftat. Nära 100000 nya bosättningar av glesbebyggelsetyp tillkom, och återstående ungefär 200000 brukningsenheter kom att ligga i utglesade byar. Resultatet var ganska genomgripande. Det var olUca i olika län, vilket också påminner oss omatt vi bör vara försiktiga med att dra genereUa slutsatser för hela landet isådana här frågor. I var utflyttningen störst, och den berördenära 10 000 enheter. Det glesbebyggelsemönster som skapades genom laga skiftenaär fortfarande huvudmönstret i landsbygdens bebyggelseform. 1 slutet av kom sä farhågorna för attemigrationen till skulle tunna ut värt lands tillgångar påarbetskraft och andra tillgångar. Då tillkom ett nytt statligt initiativ somledde till glesbebyggelse. Egnahemsrörelsen understöddes och uppmuntrades påolika sätt. Vi hade särskilda egnahemsnämnder i länen ända , dåde kom att ingå i lantbruksnämnderna. infördes särskilda bidragsformerför att bilda arbetarsrnåbruk. Det var ett sätt att kombinera yrkesarbete medjordbruksdrift i måttlig omfattning. Resuhatet blev fortsatt glesbebyggelse.Staten har alltså ett stort ansvar för den glesbebyggelse som finns på vårlandsbygd och som bidragit till att ge den ett eget liv. Men har glesbebyggelsen fåttkämpa i motvind. Flera omständigheter har bidragit därtill. Främst är det välden förda statliga bostadspolitiken som har förhindrat eller i varje fallförsvårat ny glesbebyggelse. Koncentration till flerfamiljshus har varit denofficieUa linjen. I årets statsverksproposition har behovetav mera marknära bostäder betonats. Detta har också hängt ihop med kommunalekonomi. Har man ett avloppssystem, kompletterat med reningsverk,ja, då mäste det ekonomiseras med maximal anslutning av abonnenter. Ett sundarebostadsläge på lagom långt avstånd frän tätorten har motverkats pä ohka sätt.Därmed har också följt svårigheter att fä bankkrediter, särskilt i tider dä detvarit kärvt på lånemarknaden, och det har ju förekommit av och till. Vid en sparbankskonferens , mitt över gatanhär, fördes det pä tal att bankerna var obenägna att belåna bostäder iglesbygder över huvud taget. Det förklarades då från bankhåll att det beroddepå att regering och riksdag begränsat stadshypotekskassornas verksamhet tillområden med stadsplan eller byggnadsplan och till de områden som därutöverkunde ingå i det diffusa begreppet hälsovärdstätort. Liknande restriktionerförelåg för sparbankernas eget inteckningsinstitut . Detta hindradesparbankerna att flytta över lån för glesbebyggelse till hypoteksinrättningarna. Ett ofta framfört argument är att skolskjutsar tillenstaka bosättningar inte är förenligt med god ekonomi. Men intealltid har detta kunnat ställas i jämförelse med kostnaderna för att ständigtbygga ut kommunens tätorter. Det finns som bekant dyrbara kapacitetströsklar,som då och dä måste överskridas - nya skolor, utbyggda reningsverk osv. En helt annan omständighet har länge förstärkt motvindenmot glesbebyggelse. Det är en tilltagande estetisk syn på landskapsbilden. Detskall vara pastoralt och naturskönt när vi far ut på landsbygden på våra ledigastunder. Ny bebyggelse, som bidrar till att skapa en levande landsbygd,betraktas som ett störande inslag i den invanda landskapsbilden. Visst finns det avskräckande exempel på lokalisering ochutformning av glesbebyggelse som nästan kan mäta sig med vissa nyabostadsområden i stadsbygden. Särskilt en del av fritidsbebyggelsen, somuppförts av tätortsbor utan känsla för landsbygdens traditioner, är förkastlig,men därför får man inte diskriminera all glesbebyggelse. Jag har sä länge uppehållit mig vid denna bakgrund tilldagens situation för att framhålla att den glesbebyggelse som vi har i mångtoch mycket är ett utflöde av statliga ingrepp och statlig propaganda.Fördenskull är det all anledning att fundera över vad nya statliga ingrepp kanfä för följder dä nästa generation skall lösa sina bebyggelseproblem. nogkan vi litet var vilja surfa pä den gröna vågen, inte bara av känsloskäl utanockså för att rätt kunna hushålla med mark och vatten. 1 det läget är det anledning att utforma regler för hurglesbebyggelse lämpligen skall utformas. Men reglerna bör utformas positivt,mot bakgrunden av en kärleksfull omvårdnad om en värdefull tillgång och ickesom negativa ingripanden mot en icke önskvärd utveckling. Dåcivildepartementet publicerade sin lagstiftningspromemoria hade jaganledning och möjlighet att i ohka sammanhang framföra stark kritik mot en delav det föreslagna regelsystemet. Den kritiken gäller dock integlesbygdsfrågorna. Det avsnittet har klarats på ett genialt enkelt sätt; enplanmässig prövning i samband med byggnadslovsbehand-hngen. Då kancivilministern med viss rätt fråga sig varför det nu finns anledning att ta uppalla dessa frågor när det gäller glesbebyggelsen. Civilministern hänvisar isitt svar till att planverket skall komma med anvisningar. Underförstått; viborde kunna vänta och se! Enligt mitt sätt att se på saken är det just i detläget angeläget att ge planverket en bakgrund för anvisningsarbetet. Ettplanmässigt bedömande låter inte så oroande för glesbebyggelsens vänner, mendet kan krånglas till av administrativa regler, om planverket får denuppfattningen att statsmakternas företrädare i regering och riksdag har ennegativ inställning till glesbygdsfrågorna. De som skriver anvisningar och kanske än mer de teknUcer ochandra experter, som skall bereda dessa ärenden i kommunerna, är tätortsbor ochhar utbildats för tätortsplanering. Det är mänskligt att de känner sig påosäker grund då de kommer ut i landskapet och heUre fäUer än friar, om nu detuttrycket får användas i det här fallet. Därför är det viktigt att den allmänna tonen i den härinterpellationsdebatten ger underlag för en positiv syn på glesbygdensbebyggelseproblem. Civilministerns svar var pä den punkten något återhållsamt,men det går väl med litet god vilja att tolka in en positiv inställning tilldessa problem. Vad statsrådet sedan sade i sin rephk till interpellantenunderstryker detta. Där var det ett helt annat engagemang. Om jag nu framfört litet kritik för att statsrådet inteengagerade sig, vill jag säga att riksplanepromemorian Hushållning med mark ochvatten pä ett ställe är litet väl lössläppt. Det gäller den bebyggelse somskulle grundas pä skotertrafik uppe i fjällområdena. Det som står där verkarför oöverlagt. Det måste kompletteras med regler för hur det skall gä till. Detfinns anledning att ta det försiktigt och inte släppa fram bebyggelse ifjällvärlden på sä lösa boliner utan ett planmässigt bedömande. InterpeUationssvaret är korrekt. Det har kompletterats medett uttalande från statsrådet som gläder mig. Statsrådet vill främja denna typav bebyggelse, och detta bör få bh slutintrycket av denna interpellationsdebatt. HerrTURESSON (m); I likhet med har jag anmält migtill denna debatt med anledning av det interpellationssvar som inrikesministernnyss har lämnat till i . Jag har gjort det därför att jagbåde med den erfarenhet jag har som fackman och som kommunalpolitiker vet attfrågan om möjligheterna att fä etablera sig i den bebyggelseform som vi kallarglesbebyggelse är av ganska stor vikt för mänga människor. Många människor villbo utanför planlagda områden och utanför tätbefolkade orter både permanent ochunder sin fritid. Den erfarenhet jag åberopat har verifierats av olikaundersökningar som gjorts av bl. a. tekniska högskolans institution förfastighetsteknik. Man har då funnit att det finns en mycket stark preferens förspridd fritidsbebyggelsebland de människor som deltagit i enkätundersökningar; man talar om att manvill bo mera i lugn och ro, man vUl ha närmare kontakt med natur och landsbygd,man vUl komma till en annorlunda miljö än vardagens. Det är naturligtvis avintresse att försöka utröna hur samhället och samhäUets organ har kunnat ochvelat tillgodose dessa önskemål från enskUda människor. Tyvärr kan man nogkonstatera -alldeles som gjorde att vi har haft en tendensunder som gått mot minskad valfrihet för människor,minskad variationsrikedom i utbudet och någonting som man skulle kunna kallaför planeringsraseri. Man har krävt detaljplanering med allt vad det innebär avomständlighet, tidsutdräkt och stora kostnader även då byggnadslovaktualiserats för något enstaka hus och även i sådana fall då man inte haftanledning tro att det skulle bh sä mycket mera. Detta har skapat storirritation och bekymmer för människor, som fått vänta på att kunna förverkhga sinaönskemål att bygga fritidshus. Jag har haft anledning att säga både till migsjälv och andra att det måste vara något fel om samhället och samhällets organi otid staplar svårigheter för den enskUde att förverkliga sädana här önskemål. är jag naturligtvis den förste att erkänna att detbehövs detaljplanering där tätbebyggelse uppstått eller uppstår eUer kan väntasuppstå eller där tätbebyggelse eftersträvas. Det råder ingen tvekan om densaken. Och visst är det praktiskt taget otänkbart att släppa loss en planlösbebyggelse i våra storstäders närhet eUer vid våra mest attraktiva kuster ellerinom vissa delar av våra fjällområden. Det kan vi ocksä vara helt överens om.Men vi har naturligtvis i vårt land, som är sä pass glest befolkat i sinastörsta delar, oändligt stora möjligheter att låta människorna bygga bådepermanenta bostäder - det blir säkert inte sä många och fritidshus - det blirsäkert betydligt flera - i den där gläntan i skogen eller i anslutning till detlevande jordbrukets byggnader eller i det lilla fiskeläget utan att tvinga framen detaljplanering som i onödan kostar både tid och pengar. Det är klart att om man har den uppfattningen och har haftden i mänga är, sä mäste man konstatera att det är en positiv utveckling när nucivilministern har sä klart uttalat att man inte längre skaU strikt hävdadetaljplanekravet i vad avser enstaka byggnader. När civilministern ocksä talarom att glesbebyggelse är och kommer att vara den enda lämpliga byggandeformen istora delar av landet, är det en ny linje man slår in på. Det är positivt, ochdet har vi anledning att uppskatta. Om man riktigt skall tolka de uttalanden som gjorts iinterpellationssvaret och som ocksä finns i rapporten med mark ochvatten och i propositionen 111, måste det betyda att man beträffande vissaterrängavsnitt och vissa områden tolererar glesbebyggelse men beträffandeandra inte av den eller den anledningen. Det är naturligtvis angeläget attsådana översiktliga bedömningar som det där talas om kan verkställas pä ett säobjektivt sätt som möjligt så att man i största utsträckning undanröjergodtycke. framhöll också att de inte får göras för komplicerat.Resultatet av sådana bedömningar bör vara ganska enkla återgivningar på ettlågskaligt kartmaterial med enkla anvisningar. 5 protokoU 1972. man kommer fram till sädana resultat skall man säkertkunna hantera glesbebyggelsefrågorna på ett betydligt enklare och smidigaresätt i fortsättningen än vad man gjort . Civilministern har inte i interpellationssvaret berörtfrågan om ersättningar till markägare som går miste om den s. k.glesbebyggelserätten. Det är en fråga som vi diskuterade här i förett år sedan, och jag skall inte ta upp nägon debatt om det här . Jag ärövertygad om att vi får tillfälle att återkomma till den frågan i den debattsom senare under höstriksdagen följer på utskottets behandling av propositionen111. HertGREBÄCK (c); Jag vUl konstatera att vi alla är överens omatt den proposition, nr 111, som regeringen har lagt fram är utomordentligtviktig. Den är också värdefuU. Jag beklagar att vi har fått en debatt kringdenna proposition innan den har varit föremål för motionsskrivande och förbehandling i utskottet. Jag tror att vi skulle haft ett betydligt bättresakligt underlag för debatten om man hade givit sig till tåls till början avdecember dä väl utskottsbetänkandet kommer att föreligga. Jag kan förstå att statsrådet har ett behov aveller rent av kanske känner sig förphktigad att ge uttryck för sohdaritet ochlojalitet med statsministern efter det illusionsnummer som statsministernutförde i går. För enligt min uppfattning var det väl i stort sett ingentingannat. Anser man att vår riksplan innehöll överdrifter och var osaklig så varju de anklagelser som statsministern uttalade minst sagt mycket dåligtunderbyggda. Det verkade som om han inte brytt sig om att sätta sig ini vad avsikten med riksplan är. Jag tror det är aUdeles onödigt attockså statsrådet i nuvarande skede dömer ut vår riksplan. Vi kommernog att ha ett mycket bättre underlag för en debatt om vi väntar tiUs efterutskottsbehandlingen. Proposition 111 bU. 2 och 3 Hushållning med mark ochvatten är ett alldeles utomordentligt diskussionsunderlag för de här vUctigafrågorna, där det bör finnas goda förutsättningar för oss att i länga styckenkomma överens, oavsett vilket parti vi tillhör. När det sedan gäller medlen att uppnå den angivnamålsättningen kan naturligtvis meningarna komma att gå isär på många punkter.Det står fullt klart för mig, men det tror jag vi kommer att bli varse förstefter de följdpropositioner som väl kommer på löpande band för att ange destyrmedel, som blir nödvändiga för att uppnå de uppsatta målen. Då kommer detväl att ge sig i vilken utsträckning vi kan komma överens på olika punkter. Hela debatten kring de här frågorna och kring centernsriksplan är kännetecknad av oerhörda överdrifter, inte minst gäller detdebatten i pressen m. m. Om man vill få en verklig klarhet i hur vi i centernbedömer dessa frågor talar väl, som jag sade förut, alla skäl för att man skallavvakta motioner och utskottets betänkande i ärendet. Nog sagt om detta. Jag skulle vilja ställa en fråga tillstatsrådet , som jag vore tacksam om han ville besvara. I sittinterpeUationssvar till i säger statsrådet bl. a. följande; "Planverketsarbete pä detta område är också inriktat pä att söka fä fram underlag föranvisningar rörande områdesplanläggning för spridd bebyggelse. Genom denföreslagna ordningen kommer att skapas inte bara förutsättningar för säkrarebedömningar hos myndigheterna i dessa frågor. Även allmänheten får störreförutsättnmgar att i förväg överbhcka möjligheten till bebyggelse inom skildaområden." Jag tror att det är en riktig bedömning av vad planverketsföreskrifter borde innehålla. Men när kan vi emotse att dessa föreskrifterkommer? Är det möjligt att vi inför utskottsbehandlingen skulle kunna fä enbättre vägledning om hur man tänker sig att i praktiken tiUämpa lagstiftningenom glesbebyggelsen? Jag tycker att det inte föreUgger någon överensstämmelsemellan de intentioner som statsmakterna och har gett uttryck för ochdet sätt på vilket man handlägger dessa frågor ute på fältet, och det ärnaturligtvis därför som dessa föreskrifter sä innerhgt väl behövs. Om jag fär börja med att svara pä den sistafrågan vUl jag säga, att det naturligtvis är så att beslut skall bhvägledande för det anvisningsarbete som sedan skall bedrivas i planverket. Detpågår naturhgtvis förberedelser för att man så snabbt som möjligt skaU kunnautföra sådant anvisningsarbete, om det skuUe bli en enighet i stort om denuppläggning som vi har skisserat i propositionen. Jag förestäUer mig att det under utskottsbehandlingen skaUbh möjligt för utskottets ledamöter att ta del av det förberedelsearbete sompågår. Men detta kan ju inte avslutas innan rUcsdagen har tagit ställning tilldessa riktlinjer. När det sedan gäller debatten i stort konstaterar jagefter de anföranden som hållits i dessa frågor att enigheten tycks vara stor omatt vi behöver denna typ av översiktlig bedömning frän samhällets sida ocksånär det gäller glesbebyggelse. Jag delar naturligtvis uppfattningatt det blir möjligt för oss att föra en kanske ännu värdefullare diskussion iden riksdagsbehandling som kommer när vi har utskottets handläggning somunderlag. Jag föreställer mig också att enigheten fortfarande ärstor om att vi positivt skall verka för att denna typ av glesbebyggelse kommertill stånd inom områden som bedömes vara lämpliga för denna typ av bebyggelse.Där vill jag lugna som tycktes sig uppleva en brist på engagemangfrån min sida. Där hoppas jag att vi inte har några delade meningar heller utanatt vi är överens om att det också i glesbygderna finns områden som vi av ohkaskäl måste vara särskilt rädda om. TUl sist vill jag säga några ord till . Hanefterlyste, som han uttryckte det, en saklig debatt om riksplanefunderingarna.Ni i måste förstå att det som för oss andra kvalificerar ertriksplaneutkast som iUusionsnummer är att ni inte redovisar med vilka andramedel än dem som vi allmänt sett talar om i det här sammanhanget man skallkunna åstadkomma en befolkningsökning med 100 000 personer iskogslänen. Så länge ni inte har sagt rent ut att detta skall ske genom nägondirigering av företagsamheten - jag vet inte vilka funderingarni kan ha så att de arbetstillfällen skapas som kan ge underlag för detkraftiga befolkningstillskottet, måste vi andra se plan som ettillusionsnummer. Det vore olyckligt, om medborgarna skulle inges dimmigaföreställningar om möjligheterna till en regional utveckling, vilket ju blirfallet, om debatten i denna allvarliga fråga baseras enbart på vad man önskarutan att man är beredd att redovisa vilka medel som skall användas. () kort genmäle: Jag skulle vilja fråga iTvärålund om de siffror var riktigt återgivna som han angav beträffandeSörmland och som jag inte helt kunde följa med på. Jag förmodar att det mästeföreligga ett missförstånd, och det vore önskvärt om rättade tilldet. Orsaken till att jag tog upp planverkets föreskrifter äratt statsrådet själv i sitt interpeUationssvar säger att planverkets arbete pådetta område är inriktat på att få fram underlag för anvisningar. Härav drogjag den slutsatsen att arbetet härmed pågår . Det tycker jagockså är helt naturligt, ty redan i det beslut som tog 1971efterlyste vi närmare föreskrifter. Redan med ledning av beslut borde detdärför vara möjligt, tycker jag, att utarbeta föreskrifter för hur enområdesplanläggning skulle gå till. Som jag sade i mitttidigare inlägg, har ett förberedelsearbete pågått, men någonting definitivtkan ju inte ske förrän rUcsdagen har tagit ställning. Del av hurförberedelsearbetet är upplagt och vad man kommit fram till i hanteringen kanutskottet naturligtvis utan vidare få för att kunna bättre bedöma vad som skallkunna ske praktiskt i anslutning till de riktlinjer som redovisas ipropositionen. HertSVENSSON i (vpk): Arbetslösheten i har nått sin högstanivå . arbetskraftsundersökningarnoterar följande utveckling : 1965 var antalet arbetslösa46 000, 1970 var antalet arbetslösa 56 000 och 1972 var det 106 000. Ändelendärav som har varit arbetslösa mer än steg frän 1965 . Arbetslösheten iskogslänen ökade tiU 1972 frän 15 700 tiU 30 600 trotslokaliseringspolitiken. Allt detta är tal som aldrig skulle ha accepterats avfullsysselsättningstankens klassiska förespråkare , ellerWigforss. Det speglar en långsiktig utveckling, där reservarmén av arbetslösaoch undersysselsatta ständigt sväller liksom i EEC-länderna. Regeringen söker dölja detta. Den påstår att sysselsättningenhar ökat i landet. Det påståendet är falskt. Det grundar sig på fiffel medstatistik. Frän tredje kvartalet 1962 till ökade den arbetsförabefolkningen med 254 000. Antalet sysselsatta ökade med 91 000. Men antaletdeltidsarbetande ökade med 229 000 och de heltidsarbetande minskademed 128 000. Mätt i heltidsarbeten minskade aUtså den totala sysselsättningenmed 14 000. Det är regeringens berömda sysselsättningsökning; fler deltidare,fler som delar på samma jobb, fler lågavlönade, som arbetsköparna slipper gefulla sociala förmåner och adekvat semester. Samma bild får man vid jämförelse mellan tredje kvartalet1970 och tredje kvartalet 1972. Antalet människor i åldern 16 ökade med36 400. Antalet sysselsatta minskade med 10 700. De deltidsarbetande blev 21000 fler, de heltidsanstäUda nära 32 000 färre. Det är regeringens ideal: aUtfler som slåss om minskade arbetstillfällen - allt under glädje och belåtna kommentar, att detta ären naturlig följd av den svenska ekonomins sammansmältning med EEC. Om innehållet i regeringens konjunkturprogram råder ingenoenighet mellan regering och borgerlig opposition. Det är ett borgerligt program.Samma regering som sökte pressa pä lönarbetarna höjd moms, och togtillbaka detta bara inför hotet om ett voteringsnederlag i , sammaregering ger nu skattelättnader åt storföretagen. Det är närmast ettamerikanskt konjunkturprogram. Och det är kanske logiskt, när nu efter herrBohmans insats i går svensk politik äntligen har fått sin .