prot · FV0914 · 1972-12-31 00:00:00 — De negativakonsekvenserna av storstadskoncentrationen, de långa restiderna och deotUlfredsställande mUjöema i många nya bostadsområden blir inte mätta på ettriktigt sätt med den nuvarande ordningen. När man mäter utvecklingen är det således viktigt attmUjöfaktorerna räknas in. SärskUt viktigt är det med arbetsmiljöerna. Detåterstår mycket att göra på detta område. Lokaler, maskiner och andraanordningar måste utformas så att de på bästa sätt svarar mot människornasfysiska och psykiska förutsättningar. Vidare måste de anställda genom enutbyggd företagsdemokrati ges bättre möjligheter att påverka sin egenarbetsmiljö. 1 större företag sådana med företagsnämnder bör de harepresentation i styrelsen och möjlighet att delta i revisionen. Arbetet börledas och fördelas i samråd mellan företagsledning och anställda och utformasså att det ger utrymme för självständighet och personligt ansvar. En växande kaka måste främst komma dem tUl del som har detsämst ställt. För vår del anser vi att en viktig reform måste prioriteras. Denallmänna pensionsåldern måste sänkas tUl för dem som kanerhåUa fuU pension först vid . Det är en orimlig ordning att människor meddet tyngsta arbetet och de lägsta lönerna skall arbeta längre änflertalet innan de har rätt tUl full pension. Det sitter en utredning om pensionsfrågan. Denna måste fåklara direktiv om att den aUmänna pensionsåldern skaU sänkas tiU och attförslag om detta skaU komma fram med förtur. Sedan skall det givetvis finnasmöjlighet tiU rörlighet i fråga om pensionsåldern. Den skall röra sig kring 65år i stäUet för som kring . Det behövsett handlingsprogram för jämlikhetspolitik. påsektorer där jämlikhetsaspekterna måste beaktas kan vidare nämnasskattepolitiken. Även de som har små och måttliga inkomster måste betala drygaskatter. Hur ofta tänker vi på att skatteuttaget är på varjehundralapp efter grundavdraget? I den kommande skattereform, somskall bli resultatet av den skatteutredning begärt, måste enmålsättning vara att de som har de lägsta inkomsterna skaU få lättnader. Det ärkommunalskatterna som är mest betungande för dem som har låga inkomster.Omkring 80 procent av den kommunala verksamheten avser utgifter som på skUdasätt påförts kommunerna av statsmakterna. TiU finansieringen bidrar staten medknappt . Det måste ske en ändring här. En annan angelägen åtgärd i fråga om beskattningen är denorättvisa som gäller för dem som är faktiskt sambeskattade, alltså de falldär båda makarna arbetar i ett gemensamt företag. Decentraliseringen skall inte gälla baraarbetstillfällen och bostäder. Den måste också gälla samhäUets styrelse. Vimåste komma fram tUl en fungerande länsdemokrati. Många viktiga uppgifter måsteflyttas över från de nuvarande statliga länsorganen till de folkvalda landstingen.En minskning av den statliga styrningen över kommunerna är angelägen för att viskall kunna utveckla en fördjupad demokrati och medborgaraktivitet. HertHELEN (fp): Statsministern började med att rikta en fråga tiU osspartUedare om vår syn på EEC och neutraliteten. Jag hade inte tänkt att härägna något längre avsnitt åt EEC-frägan, eftersom vi så sent som den 2 decemberhade en störte debatt om den med anledning av min interpeUation och eftersom vibara inne hos talmannen var överens om att ha en nyutrikes- och handelspolitisk debatt, med stort utrymme för EEC, den 23 mars.Men det är självklart att statsministern skall få svar på sin fråga. Jag skallförsöka lämna det på en punkt där det kan passa in i mittskrivna anförande, som jag då får göra ett tillägg tUl. Vi från kunde i övrigt konstatera attstatsministern annars inte riktade några frågor eller några attacker mot ossdenna gång. Jag tycker på sätt och vis att det är ett framsteg i debatten attstatsministern numera tar oss så att säga en i taget. burade han inherr . Den här gången haffar han . Och jag vet ju att detbara är en tidsfråga hur länge jag går fri, så jag väntar väl till dess detblir min tur. Jag kunde naturiigtvis ta upp en utmaning somstatsministern riktade till oppositionen på det inrikespolitiska planet, att viskuUe skapa orealistiska förväntningar genom löftespolitik. Låt mig ställa tvåkorta frågor som ger sitt eget svar. Vem har skapat orealistiska förväntningar om de statligaföretagens möjlighet att skaffa nya arbeten? Inte är det vi. Vem var det somlovade större skattesänkningar än det blev? Inte var det vi. Men jag tycker på sätt och vis att det är viktigare attpåpeka att det fanns åtskUliga inslag i bekännelse tUl desuccessiva reformernas väg för att förbättra samhället, som på väsentligapunkter liggernära det synsätt som bär upp den sociala liberalism, som jag är här för attföreträda. Med gemensamma insatser från stat och kommun kan människorges trygghet och samhället göras mänskligare. Hur skulle vi kunna uppnå ensocial utjämning utan politiska insatser? Hur skuUe vi kunna skyddamorgondagens generationer mot en alltmer försämrad miljö utan kraftfulla ochlångsiktiga åtgärder från statsmakternas sida? Hur skulle vi kunna gepensionärer trygghet och barnfamiljer en bättre standard utan utbyggdapensioner och höjt barnstöd? Den listan kan göras mycket lång, och här borde det intebehöva finnas några oöverkomliga motsättningar meUan den sociala liberalismenoch socialdemokratin. Men ett av problemen som vi står inför och det kom interiktigt fram i statsministerns inlägg är ju att listan är så förtvivlat långoch människornas krav så stora, att resurserna är begränsade ochskattetröttheten stor. Det är ju det som kräver av oss att vi verkligen istörre utsträckning än kommer fram tUl ett medvetet val meUan vad vihar råd tUl och vad vi inte har råd tiU. Det fanns också en annan principiell fråga i , en fråga där det däremot ofta rått motsättningar mellan just densociala Uberalismen och socialdemokratin. För socialismen tycks det närmastvara en självklarhet att en ökning av den centrala statliga makten är det rättasättet att ge människorna inflytande över sitt samhälles utveckling. Vi kaninte se det på det sättet. Ett offentligt politiskt ansvarstagande är oftanödvändigt för att nå uppsatta välfärdsmål, men makten när det gäller attgenomföra dessa måste spridas inom det system vi har. Byråkratin och denstatliga makten blir trögrörliga, ofta okänsliga för direkt medborgarpåverkan,och ger ett alltför stort inflytande åt experter och specialister.Den här centrala maktkoncentrationen är en fara, och det kom inte fram i herrPalmes inlägg. Det är därför vi från har gjort den hårdasatsning på att försöka finna nya realistiska former för närdemokrati, somstatsministern först sade var fel debatt. Det är därför som vi år efter årkommer tUlbaka till att hitta nya former för vidgad befogenhet för kommunernagenom en ökad demokrati, kommundelsråd och rådgivande folkomröstningar.Det är därför vi vUl ha en bättre insyn för allmänheten här i egetarbete. Det är även därför vi hamrar på om att löntagarnas inflytande ochmedbestämmanderätt skaU göra sig gällande direkt på arbetsplatsen. Det ärmycket viktigare för den enskilda människan än ett system där staten försökerstyra företagen från ett centralt maktcentmm. Det är därför vi också lägger såstor vikt vid maktkontroll och övervakning av den offentliga byråkratin. Från den utgångspunkten, hert talman, vUl jag ställafrågan om vi i gör allt vad vi kan för att få insyn och gemänniskorna en berättigad känsla av rättstrygghet. Jag tänker då inte bara pådet yttre påtagliga förhållandet att en majoritet harröstat ned våra förslag om en förstärkning av polisens resurser och om rätt åtdem som drabbas av brott till full ersättning härför. Jag tänker infe heller påspecialfrågan om den nya situation vi kommit in i genom dataregistren. Det blirspecialdebatter om detta . tänker påär i stäUet möjligheterna att finna former för att skydda den enskUda människanjust i en situation då den offentliga byråkratin sväller och då människor i aUtstörre utsträckning blir beroende av myndigheters beslut. Den svenska ombudsmannasystem är ett uttryckför ett centralt liberalt krav på maktkontroll. Vi vet ju att aU makt, också idemokratiska stater, kan missbrukas. Ute i världen har man mer och mer börjatta efter vår uppläggning. Det är inte bara ordet ombudsman som vinner gehörutan också tanken bakom ombudsmannainstitutionen. Just harEuroparådet efter förslag av och elva andra ledamöter tagit upptanken att människor som anser sig drabbade av brott mot konventionen om demänskliga rättigheterna skulle få en sådan form av klagomur. Men vad händer då här hemma med vår egenJO-institu-tion? Den ändrar karaktär. Det är så många som vänder sig tUlJO att målens antal håller på att växa JO över huvudet. Som den avgåendeställföreträdande JO pekat på i en skrivelse tUl harJO:s åklagarfunktion praktiskt taget upphört. En tredje faktor har såvitt jaghar sett ännu inte berörts i den offentliga debatten, nämligen det faktum attom den nu pågående utredningen om ämbetsmannaansva-ret skuUe leda tUl att dettraditionella ansvaret för offentliga tjänstemän inskränktes tUl så oerhördafall som tagande av mutor och maktmissbmk, mbbas därmed hela grunden för JO:sansvarsprövning. Men redan dagsläget är värt att begrunda. Vilka slutsatserbör regering och riksdag var för sig dra av att JO numera fäller domar i formav allmänna uttalanden som inte verifieras av domstolsväsendet? Slutomdömet om ett ämbetsverks handlande i åretsJO-berättelse ställer denna principfråga på sin spets. Jag citerar ur JO:sberättelse; "------ framstår det som betänkligt att styrelsen för ett centralt ämbetsverk---- beslutaravge en förklaring, som ter sig osannfärdig och som ärdirekt ägnad att vUseleda allmänheten, utan att någon av de närvarandereserverar sig mot beslutet." Jag går självfallet inte in på riktigheten av JO:sbedömning i det enskUda fallet och inte heller på den i och för sig politisktviktiga sakfråga som ligger i botten för JO:s agerande, nämligen spörsmålet huralla skulle få öppen tiUgång till gymnasieinspektörernas rapporter tillskolöverstyrelsen för att därmed bUda sig en uppfattning om kunskapsnivån iden nya skolan. Vad jag vill ta upp är den principieUa frågan omrättskontrollen. Man måste fråga sig om JO:s stäUning som åklagare interedan har tunnats ut intill gränsen för noll när ett JO-utlåtande kan sluta meden så grav anklagelse mot ett ämbetsverk som den jag citerade utan attnågot ytterligare sker. Är det å ena sidan rimligt att de prickade ämbetsmänneninte har möjlighet att genom s. k. faststäUelsetalan få ärendet prövat avdomstol och därmed eventuellt nå en friande dom? Är det å andra sidan rimligtatt den aUmänhet och den underordnade personal som berörs av ett ämbetsverkshandlande bara har att hålla sig tiU dessa få rader i en föga lästJO-berättelse? Hårdheten i JO;s kritik i detta fall hänger samman med att hanredan en gång tidigare givit en motsvarandeerinran tUl samma verk. Man måste fråga; Skall regeringen som högstaförvaltningsorgan låta ett JO-uttalande som det här passera utan åtgärd därföratt JO inte har följt upp det med en skrivelse direkt tUl regeringen?Regeringen lär i regel godta JO:s bedömning. Skaffar den sig då garantier föratt ämbetsverken följer anvisningarna och inte såsom här kanske en tredje gånghandlar efter samma mönster? Jag begär inte att få veta vad regeringen sagt tUlskolöverstyrelsen. Jag utgår ifrån att vi är överens om att det är bra att ismåfrågor åtal över huvud taget inte kommer i fråga, men jag vUl ha besked omvilka slutsatser regeringen i princip dragit av JO:s ändrade praxis att ävennär det gäUer det grundläggande förtroendet tiU ett ämbetsverk underlåta åtal. har självfaUet huvudansvaret, men för att kunnamöta det ansvaret behöver en uppfattning om de slutsatser regeringenför sin del har dragit av det nya rättsläget. En del kan vi nog göra på egenhand. Vi bör i större utsträckning än ta tUl vara möjligheten atthär i kammaren gå in i principfrågor, när memorialet om JO:s verksamhet nåross. Vi kan vidare göra klart för JO att han, då något fel i lagstiftningeneller något olämpUgt i gällande regler upptäcks, i ökad omfattning börrapportera detta för . Såvitt jag vet har det bara hänt en gång på desenaste 50 åren. borde vidare tillstäUa tätareredovisningar av sina uttalanden. De samlas nu i en tjock volym som kommertUlsammans med "nådiga luntan" och försvinner mer eller mindre. Dengranskning som sker i utskott tar, såvitt jag vet, inte längre somden gjorde . Ur många synpunkter, bl. a. med hänsyn tUlriksdagens fortlöpande kontrollmöjligheter, borde JO en gång tiUriksdagen överlämna en sammanställning av sina viktigaste uttalanden. Min summering blir; Det är uppenbart att tiden är inne fören utredning om . En sådan begärs av två riksdagsmän, oberoende avvarandra, nämligen och . Jag önskar att de fingeframgång med sina motioner. Så tUl ekonomin. Det är väl ingen överdrift att säga att1971 var ett dåligt år för svensk ekonomi. Konturerna tUl en slutsummeringbörjar nu synas i kalla siffror. Arbetslösheten varvid senaste mätningen 85 500och många menar att den egentligen ligger långt högre. Tillväxten i svenskekonomi avstannade så gott som helt . Prishöjningarna fortsatteatt ruUa konsumentprisindex steg , men däri ligger ocksåeffekten av den höjda mervärdeskatten. De för barnfamiljerna så kännbaralivsmedelspriserna steg . har konsumentprisindex stigitmed . Den verkliga inkomstökningen för hushållen, när man tagithänsyn till skatt och inflation, blev . Många famUjer råkade ut förallvarliga försämringar. Värdet av skattereformen började urholkas, främstgenom snabbt stigande kommunalskatter. Industriinvesteringarna nådde inte aUsupp tUl det mål som hade satts av regeringen och låg under den ökning som 1970års långtidsutredning bedömt som nödvändig för att vi långsiktigt skall klaranäringslivets konkurrenskraft. Inom enskUd industri ökade investeringarna baramed , och ökningen ligger så gott som helt på de stora företagen. Inte har jag varit med om att de bekymrademänniskor som ringer eller skriver tUl oss politiker i så hög grad vill talajust om sin egen ekonomiska situation. Pensionärer, barnförsörjare och familjersom drabbats av bortfallna förmåner och höjda daghemstaxor vid en hteninkomstökning som skatt och inflation i stort sett suger upp vUl tala om attdet är för stor skUlnad meUan den grå vardag som de tycker sig leva i och deparoller som de får höra från regeringssidan. Nog var det märkligt att densocialdemokratiska regeringen tidigt låste sig vid en ekonomisk politik somförsvårade möjligheterna att håUa arbetslösheten tillbaka. Man höllhalsstarrigt fast vid en egenhändigt konstruerad ekonomisk teori som tycks gåut på att konjunkturnedgångar inte kan bekämpas med generella medel. Att avfinanspoUtiska skäl höja skatten det kan man tänka sig. Men att tillfälligtsänka den, det avvisar man. Men just under en så djup nedgång som den viupplever hade våra förslag haft en klart stimulerande verkan. Det finnsberäkningar som visar att just nu skulle stimulansåtgärder avden typ och storleksordning som föreslog och somoppositionen i allt väsentligt enades kring ha varit vad sombehövdes. Men så sent som avslogs - som statsministern erinradeom -de förslagen av socialdemokrater och kommunister här i kammaren. Detinnebär alltså att nu får dras med en onödigt högarbetslöshet och att landet går in i den kommande konjunkturförbättringen eller i varje fall den väntade konjunkturförbättringen med sämrefömtsättningar än vad som skuUe behövt vara nödvändigt. leker enlåtsaslek, när han här försöker antyda att vi skulle ha ändrat inställningsedan december. Jag viU i förbigående, herr talman, skjuta in denparentesen att socialdemokraterna inte längre tycks nöja sig med att bara här iriksdagen och i utskottet försöka förhala våra motioners behandling. tänkerman tydligen genom sin majoritet i grundlagberedningen försöka stoppa rättenför enskUda riksdagsmän och grupper att motionera med anledning av underriksdagen inträffad händelse. Men det skaU inte få ske i det fördolda. HerrPalme sade att "som aUtid kommer vi att eftersträva en bred uppslutningkring de konkreta förslagen". Det låter något falskt mot bakgrund av vadjag antydde. Och hur blir det i försvarsfrågan? Kommer denna strävan tiUen bred uppslutning kring de konkreta förslagen att vara regeringenshandlingslinje? Den centrala frågan i svensk ekonomi nu är hur man skallskapa trygghet i arbetet och därmed också resurser för en fortsatt reformverksamhet.Det är inte bara fråga om en arbetslöshet för dagen. Det är fråga om risker fören varaktig arbetslöshet på gmnd av stmkturförändringar. Vårt recept är enbeslutsam social-liberal näringspolitik. Vi hoppas kunna samla en så starkopinion för den att den regeringspoUtik som bör avlösa den nuvarande får en klartliberal inriktning. Det för löntagarna avgörande är stabila ochutvecklingsbara företag. Men StabUitet och utvecklingsvilja brister förnärvarande på många håll. En viktig orsak är osäkerheten om anknytningtUl EEC, som statsministern berörde i sitt inlägg även om han inte villeerkänna att det råder en ovisshet. Det är i själva verket en ovisshet somhåller på att utvecklastUl en visshet om att regeringen, delvis genom sin egen fumlighet, på mångaviktiga punkter inte kan uppnå sina egna förhandlingsmål. Vi klargjorde instäUning i EEC-frågan iEEC-debatten här . Vi har inte ändrat uppfattning på något sättsedan dess. Frågan om medlemskap är avförd från de förhandlingar som pågår.Det är nu angeläget att med kraft ställa sig bakom förhandlingsdelegationenför att få ut bästa möjliga resultat i denna förhandlingsomgång. Men därmed ärsannerligen inte EEC-frågan löst för alla tider. Det står klart vi fömtsåg dettidigare, och andra har också understrukit det att inte ens i bästafall kan uppnå egna förhandlingsmål. Regeringen viU ha nära, omfattande ochvaraktiga förbindelser med EEC. De kommer inte att bli så nära som regeringenönskar. De kommer inte att bli så omfattande som regeringen önskar. De kommertyvärt inte att bli så varaktiga som regeringen sagt att den önskar. Om därförden socialdemokratiska regeringen nu skulle slå sig tUl ro med resultatet avdenna förhandlingsomgång, skuUe det vara allvarligt inte bara frånindustriföretagens utan också från löntagarnas arbetarnas och tjänstemännens synpunkt. Inte minst LO.s ordförande har här i kammaren framhållit riskernaför sysselsättningen om vi inte får en tiUfredsställande uppgörelse med EEC.Två handelsministrar har klart sagt ifrån att ett handelsavtal inte ärtiUräckligt. Handelsminister sade vid förraåret att ett rationeUt utnyttjande av vårt lands produktiva resurser kräver enmera långtgående integration än vad enbart frihandel innebär. Och tycks vifå mindre än frihandel. Det vore nu på sin plats att regeringen erkände att denmisslyckats och så snart det aktuella avtalet är slutet satte i gång de internaförberedelserna för en ny avtalsomgång avtalet skall ju varautvecklingsbart. Vi måste på allt sätt försöka komma med i arbetet påindustripolitikens och det teknologiska samarbetets områden samt på de övrigaeuropeiska samarbetsområdena. Det förhåUandet att på gmnd av sinneutrahtetspolitik inte kan delta i vissa former av samarbete bör göra detdesto angelägnare för oss att ta aktiv del på andra områden. Vi kan inte räknamed gensvar från de europeiska länderna om vi inte tydligt visar att vi intedeltar i samarbetet enbart för att få ut egna fördelar; de har rätt att krävaatt vi klart säger ut att vi vUl vara med och bygga en fredlig framtid förEuropa, och det är ett av huvudsyftena med EEC. Denna målsättning är självfaUet förenlig medneutrahtetspolitiken. Vid debatten sade statsministernockså att inställning i EEC-frågan från neutralitetssynpunkt ärall right. Vi har inte ändrat uppfattning, och jag utgår från attstatsministern inte heller har gjort det. Men med anledning av statsministernssätt att lägga upp det vill jag säga ut, att lika självklart som det är attriksdagen lägger fast innebörden i neutralitetspolitik, likasjälvklart är att enskilda gmpper och personer skall ha rätt att framföra sinegen mening. Den bristande tUltron tUl möjligheten att nu nå entUlfredsställande lösning i förhållande tUl EEC är aUtså en av förklaringarnatiU att vi inte får fram den investeringsvilja och den framtidstro som behövs iekonomin. Den nuvarande näringspolitiken bygger på tanken att nyaexpansiva och högproduktiva enheter skaU ge arbete åt människor som blirarbetslösa genom nedläggningar och rationaliseringar. får vi inte ens framdessa enheter. Men det är en annan farlig sida som vi länge har varit medvetnaom; denna överflyttning av anställda tUl högproduktiva företag fungerar intehelt i praktiken. Vid varje nedläggning finns en växande minoritet som intebereds sysselsättning på den öppna marknaden, ett aUt större antal människorkänner otrygghet och slås ut från den öppna marknaden. Strukturomvandlingen kan gå för fort. Kraftigt nedpressadlönsamhet för företagen och vikande investeringsutveckling är i högsta grad ettproblem för löntagarna. i en delårsrapport förra åretkonstaterade att vinsten inom koncernen var otiUräcklig för att kunna erbjudatrygghet åt aUa anställda var det ett uttryck för detta självklara sambandmeUan en rimlig lönsamhet och möjligheten att bereda arbete. Det finns, som påpekat i en motion tUl åretsriksdag, siffror som tyder på att denna utveckling nu går i allt snabbare takt.Arbetslöshetsriskerna har brett ut sig tiU nya grupper. Antalet arbetslösaeller arbetslöshetshotade tjänstemän har ökat starkt. TUl detta kommer alltsåden s. k. svårplacerade arbetskraften, som bereds sysselsättning med olikamedel, samt en omfattande dold arbetslöshet, främst bland ungdomar och kvinnor. Vi menar att en sociaUiberal biandekonomi ger bättreförutsättningar för en politik, där stabUa företag förebygger arbetslöshet ochmänniskors otrygghet. Med ett bättre klimat för företagens långsiktigautveckling kan man också förhindra ökad stress i arbetslivet och aUtför snabbomflyttning. Men då går det inte att staten försöker styra företagen i detaljfrån kanslihuset. Tanken att man skuUe sätta in av staten utsedda styrelserepresentanteri de med varann konkurrerande industriföretagens styrelser kan vi, som jagmånga gånger har sagt, inte godta. framskymtar det i statsministerns inlägghär att regeringen sluter upp, sent omsider, kring vår tanke att detviktiga nu är styrelserepresentation för de anstäUda i de egna företagen. Dethar sagts att regeringen har gett upp tanken att följa insynsutredningen medsärskUda statsföreträdare i styrelserna. Kan vi få den uppgiften bekräftad häri dag, herr statsminister? En andra viktig förutsättning för löntagarnas trygghet ären konjunkturpolitik som är i takt med ekonomins svängningar. Ovilja attutnyttja de medel som står tUl förfogande i en lågkonjunktur leder ju, som harskett, tUl outnyttjad kapacitet och tUl ökande arbetslöshet. Vad som är viktigt, när vi nu har råkat i otakt medkonjunktursvängningarna, är alltså att få tUl stånd en hög finanspohtiskberedskap, som fungerar redan innan vi kommer in i ett annat konjunkturläge,och att den beredskapen verkligen utnyttjas. Jag tror att de allra flestahåller med om att vi inte har råd att upprepa utveckling, dåjärnhårda kreditrestriktioner bröt av investeringsvUjan, speciellt hos demindre och medelstora företagen. På löntagarhåll är det allt fler som upplever detmeningslösa i den ständiga kapplöpningen mellan löner, skatter och höjdapriser. av ensamordning under respekt för annan part omvittnas av många fackliga ledare.En stabiliseringskonferens ger möjligheter tiU en bred diskussion om näringslivetssituation och löntagarnas krav. Den kan på ett verksamt sätt förbättramöjligheterna att nå en överenskommelse även i själva avtalsrörelsen, enöverenskommelse som inte blir starkt inflationsdrivande utan ökar tryggheten isysselsättningen. Men då måste den självfallet inkallas före nästaavtalsrörelse; egentligen borde den börja förberedas redan före den härsommaren.