prot · FV0917 · 1972-12-31 00:00:00 — Professor menar t. ex. att inom mindreän kommer det att bli stor brist på livsmedel i och attsvältkatastrofer blir allmänna i de överbefoUcade delarna i världen. Även om man inte ser sä långt fram i tiden, och även omman inte tror på dessa förutsägelser finns anledning peka på dagens situation.Frän socialdemokratiskt håU menade man i varje faU att vikunde minska vår jordbruksproduktion åtskUliga procent. Då skulle konsumenternakunna göra stora vinster genom att få bUliga livsmedel från överskotten påvärldsmarknaden. borde alla inse hur i grunden felaktig den politiken varoch är. Tag som exempel mjölkproduktionen. hademan stora smöröverskott både här hos oss och i andra länder. Det talades t. o.m, om smörberg, finns det inga påtagliga överskott av smör någonstans,och vi måste ibland importera smör. finns det för övrigt inget smör attfå på världsmarknaden. Och priset pä marknaden blir i den nya situationenbetydhgt högre än tidigare, pris var ungefär fyra gånger högre änpriset 1970, och man kan säga att man nu ligger ungefär i nivå med det svenskainhemska priset. Det finns också andra exempel, bl, a, priserna på potatisoch socker, som visar att det för konsumenterna kan bh mycket kännbart om vi ien bristsituation måste importera livsmedel. Det är alltså inte minst förkonsumenterna mycket angeläget att vi har en tiUräcklig inhemsk produktion. Ochdär kommer jag tUl den andra punkten, nämligen jordbrukets lönsamhet. Om vi skall kunna upprätthälla en inhemskhvsmedelsproduktion måste de som producerar, lantbrukama, få en rimlig chansatt lönemäs-sigt hävda sig i konkurtens med andra grupper. Målsättningen i 1967års jordbruksbeslut om inkomstlikstäUighet är lika aktueU som den var då,men tyvärr tycks det vara långt kvar tUl det målet. I själva verket är det såatt jordbruket har halkat efter alltmer. Jag skaU här inte närmaregå in pä en belysning av den saken med siffror. Även i det fallet kan jaghänvisa tUl en omfattande redovisning som hert i Skegrie lämnade i går. Vi vet ännu inte säkert, men det är möjligt att förraårets avtal kan innebära en vändning i trenden. Som vi i moderatasamlingspartiet ser det är det under alla förhållanden nödvändigt att få tillstånd en betydande förbättring. Vi måste genomföra förändringar på aUa områdensom kan påverka utveckhngen i rätt riktning, t. ex. på kapitalanskaffningensområde, i fråga om beskattningen och när det gäller rationaliseringsstödet.Moderata samhngspartiet har i sin stora uppmärksammade partimotion föreslagitdels en utredning i syfte att överse beslut för att få fram åtgärdertill förbättringar, dels utredning om förbättring av jordbrukets kredit- ochkapitalförsörjning. Båda frågorna är utomordentligt angelägna. Genomen samverkan av olika åtgärder måste det bh möjligt att få en rimligförräntning och en rimlig inkomst för dem som arbetar inom jordbruket. Det ären absolut förutsättning för att unga, driftiga lantbrukare skall våga satsa påframtidens mycket kapitalkrävande jordbruk. Och deras helhjärtade insatser är isin tur en garanti för att konsumenterna får hvsmedel tUl rimliga priser. Jordbrukethar inte bara sin självskrivna uppgift att svara för en tillräckligUvsmedelsförsörjning och därmed ge oss möjligheter att föra en aUiansfriutrikespohtik och neutralitetspolitik samt klara vår beredskapsförsörjning.När mtresset för naturvård och miljöfrågor numera är så stort finns detanlednmg att betona jordbmkets verkligt vUctiga roU i fråga om natur- ochlandskapsvården. Alla vill behåUa så mycket som möjligt av värt vackrakulturlandskap, hagar och ängar och öppna vyer mot sjöar och andra vattendrag.Visst kan det göras åtskUligt genom åtgärder från t. ex. skogsvårdsstyrelsenoch AMS, men där jordbmket viker, finns det inga ekonomiska möjligheter atträdda annat än en ringa del av det gamla kulturlandskapet, Jordbmkspohtiken bördärför, som jag ser det, också ta hänsyn tiU landskapsvården. Som exempel vUljag peka på rationaUse-ringsstödet som bl, a. av det skälet bör utvidgas tiUatt också omfatta deltidsjordbruket. Vidsidan av det egentliga jordbmket måste man vidta särskilda åtgärder förlandskapsvården. En arbetsgrupp lade fram förslag 1970 , och enligtdet förslaget skuUe man efter hand rädda som man ansåg att det var särskUt angeläget att bevara för framtiden, områden som utanåtgärder skuUe förbuskas . Jordbruksministernföreslår en försöksverksamhet och begär ett anslag på somstatsbidrag tUl kommuner som vill ställa sig som huvudmän för den härverksamheten. Jordbruksministerngår ifrån arbetsgmppens förslag i många avseenden. Den ansåg t. ex. attnaturvårdsverket och länsstyrelserna skuUe svara administrativt för den härverksamheten. I synnerhet för försöksverksamheten tycker jag att det skuUevara avgjort bättre med ett sådant huvudmannaskap. Arbetsgruppenförutsatte att man i första hand skuUe träffa frivUliga avtal med markägare somsjälva fick svara för öppethåUande av särskUda områden med betesdrift eUer påannat sätt. Jordbmksministern föreslår till min stora förvåning att man iförsta hand skaU anlita arbetskraft genom länsarbetsnämnderna, ochjordbmksministern säger i petitan efter det: "Detta utesluter dock inteatt ägaren tUl marken kan anlitas för sädana arbeten där annan lämpligarbetskraft inte finns." Lantbrukama anses tydhgen inte vara särskUtlämplig arbetskraft i det här sammanhanget. Jagtycker att jordbruksministerns förslag går förbi en väsentlig indirekt följd avarbetsgruppens uppläggning av det hela, nämligen att man kan bidra tUl att vissalantbrukare stannar kvar genom att utnyttjas som natur- och landskapsvårdareoch få en hten extra inkomst vid sidan av sitt jordbruk som de behöver för attkunna stanna kvar. riksdagenvid behandhngen av den här frågan kommer att besluta om en försöksverksamhetsom mer överensstämmer med arbetsgruppens förslag och som i varje fall ochframför aUt sammankopplar landskapsvården med jordbruksnäringen. Jag tror attVetenskapsakademien har alldeles rätt när den i sitt remissvar säger så här:"Om man inte kan håUa kvar landsbygdsnäringarna i större delar av landetkan en landskapsvård i föreslagna former inte bli varaktigt framgångsrUc." Jag anser, herr talman, det vara angeläget av flera skälän hänsynen tUl natur- och landskapsvården att statsmakterna på olika sättstimulerar till en levande landsbygd. Dels innebär en kraftig uttunnmg avlandsbygden att de som ändå bor kvar får allt sämre service, dels är allatätortsbor betjänta av att det finns åretruntboende kvar i den bygd dit desöker sig under semester och annan ledighet. Jag har därför i en motion tagit uppfrågan om att man bör tUlåta och uppmuntra en utökad decentraliserad bebyggelsepå landsbygden. Jag anser att man bör skapa mindre bebyggelsecentra inompendlingsavstånd från arbetsplatser, skolor och andra serviceanläggningar itätorterna. I sådana moderna byar borde man försöksvis kunna ha 20 å 30egnahem. Jag har diskuterat det här med civUministern som inte hadesamma mening, men jag tror faktiskt att det skulle vara väldigt bra att få tUlstånd sådana här bebyggelser. Jag anser också att man utan särskUd planläggning börtUlåta upprustning eller nybyggnad av ett mindre antal bostäder för sommarvistelseeller för permanent behov i anslutning tUl befintliga jordbruk. Därigenomskulle man tUlgodose önskemål från många att bo i en tUltalande mUjö och inte ialltför koncentrerad bebyggelse. Man skulle härigenom också erbjuda ettbetydligt billigare alternativ tUl egnahemmet eller sommarvillan än i de stora,planlagda områdena där inte minst tomten är oerhört dyr . Pä många häUskulle man kunna återfå den tidigare bygemenskapen som genom landsbygdensavfoUcning har gått förlorad. Är inte det här en idealisering eller en utopi? sägerkanske någon här i salen. Jag tror mte det! Doktorerna ochLennart , stadsplanerare respektive stressforskare, har för FN:s räkningnyligen presenterat ett arbete - "Storstaden, stressen och människan"- som skall föreläggas den stora miljövårdskonferensen . En färskSlFO-undersökning av svensk ungdom i åldrarna , som ingår i deras material,visar anmärkningsvärt positiva attityder tiU livet i småstad och på landet ochomvänt anmärkningsvärt negativa attityder tiU storstäderna. Utvecklingen i USAvisar också att man går mot en decentrahsering av bebyggelsen och därvidaccepterar ganska långa pendlingsavstånd. Jag har, herr talman, med mitt anförande velat påvisa attinte bara förändringar av vår jordbmkspolitUc utan även många andra åtgärderkan bidra tiU att vi så långt möjligt kan bibehåUa eUer skapa en levandelandsbygd. Och en levande landsbygd är en väsentlig förutsättning för en godnatur- och landskapsvärd och en för aUa önskvärd god landsbygds-mUjö. HertJOHANSSON i (c): Människor är lyhörda för mUjö- ochnaturvårdsdebatten. Det bör ge oss tUlförsUct . Det börsamtidigt vara en stimulans för oss som arbetar i detta hus och som vUl ha enhög prioritering för miljö- och naturvårdsfrågorna. En större lyhördhet för dehär frågorna har klart tagit sig uttryck i . Med olikainitiativ gör sig ett intresse gäUande som har ett gemensamt mål, nämUgenskapandet av en bättre mUjö i detta land. Det sker i form av motioner ochinterpellationer, och det sker i form av lagförslag från regeringen.Framställningarna rör såväl den yttre som den inre miljön samt renanaturvårdsåtgärder. Det sker inte bara under valår, utan även som detta ett rent meUanvalsår ser vi en stor aktivitet pä det här området. Jag finner därför vad som sägs i en broschyr, som viriksdagsmän har blivit tiUdelade av en ideeU organisation, vara felaktigt. Manangriper i broschyren handläggningen av ett visst industriprojekt, ett angreppsom i och för sig kan vara riktigt. Vad jag reagerar emot är introduktionen därdet heter: "Inför varje val talar man vitt och brett om alla demiljövänliga åtgärder som kommer att vidtagas, men det stannar som regel vidfagra löften. Efter valen bhr det den fuUa sysselsättningen, handelsbalansenoch valutareserven som väger betydligt tyngre än omsorgen om vår miljö, vårluft, våra vatten, vår jord. 'Efter oss syndafloden' förefaUer vara det mottoefter vUket våra styrande handlat och fortfarande handlar." Jag anser detta vara att skjuta över målet, och det ärinte tUl gagn för sakfrågan. Det ger en oriktig bUd av regeringens ochriksdagens agerande i de här spörsmålen. Jag skall inte fungera somförsvarsadvokat för vare sig regering eller riksdag, men jag viU påstå attviljan finns och att något också utförts tiU gagn för miljö- och naturvårdensåväl i detta hus som i rUcsdagshuset på . Men vi är medvetna omatt mycket återstår att göra, och vi är lika fuUt övertygade om att vi aldrighinner i Det kan inte hjälpas att jag nu kommer att beröraen del av det som sagt. I årets statsverksproposition, bUaga 11,lägger jordbruksministern fram förslag om en försöksverksamhet med landskapsvårdi odhngsbygd. Försöksverksamheten skaU ske inom ett antal ohka områden, sä attskUda typer av odlingslandskapet blir representerade. Enligtregeringsförslaget skaU statsbidrag kunna utgå med upp tiU 50 procent.Förslaget grundar sig på en rapport av en särskild arbetsgrupp som haft tUluppgift att framkomma med förslag. Landskapet som fritids- och rekreationsobjekt har under desenaste åren värdesatts mera. Den allmänna miljö- och naturvårdsdebatten harmedverkat tiU detta. Regeringens förslag att, låt mig uttrycka det sä, päkonstlad väg hålla landskapet öppet kommer säkert också att möta förståelse, tyvi börjar märka att det är något värdefullt som går ifrån oss. bodde deflesta människor på landsbygden. Städerna var små och man hade alltidnågonstans att ta vägen. Utbhckar över rena vatten var det gott om, betandekreatur höU strandområdena öppna. bor människorna i stadssamhäUen.Jordbrukarna är en bråkdel av befolkningen. Jordbruksdriften är koncentreradoch intensifierad. 7 protokoU 1972. och denextensiva betesdriften som mest bidrog tUl att ge landskapet dess karaktärförsvinner av ekonomiska skäl. Och för att vara litet lyrisk: folkvisans grönaäng, ängarna vid Sjugareby och våra "ängder gröna" håller på attförintas. Att landskapsbuden skaU vara intakt ärorealistiskt, men vi måste se tUl att den bevaras i möjligaste mån. Det bUligasteoch effektivaste sättet är att jordbruk bibehålls över hela landet och att ävenmindre och medelstora jordbruk får sitt existensberättigande. Man kan inte komma ifrån vUken förödande effekt 1967 årsjordbmksbeslut skuUe få, om det realiserades i hela sin skepnad. skulle1 miljon hektar jordbruksjord eUer en tredjedel av den totala arealen tas urjordbmksdriften. Det skuUe alltså bh fritt fram för igenväxning. Jag tycker bör vara överens om utvecklingen bör ha givit besked att detfinns ett obestridligt samband meUan jordbrukspolitiken och naturvården. Mot jordbruksministerns förslag om försöksverksamhet medlandskapsvård i odlingsbygd har jag ingen erinran att göra mer än att instämmai partimotion att denna verksamhet bör helt vara ett statligtåtagande. Det är ju som skall upprätta ett program förlandskapsvårdande åtgärder och organisera försöksverksamheten. Kan det då vararUctigt att kommunerna skaU ta kostnaden på de platser i landet därnaturvårdsverket finner lämpliga objekt? När man sedan har i åtanke att detfinns ett samband mellan den förda jordbrukspolitiken och graden av igenväxningav landskapet bör det inte vara svårt att avgöra vem som bör betalanaturvårdsobjekten i de här sammanhangen. De i statsverkspropositionen föreslagna åtgärderna har juviss närbesläktad verksamhet och det är de arbeten som utförs somberedskapsarbeten genom . Åtgärderna har omfattathuggnings- och röjningsarbeten i avsikt att åstadkomma vackra utsikter översjöar och jordbmksområden eller för att iordningställa andra för landskapetangelägna naturpartier. TiU sist,herr talman, vUl jag beröra en annan naturvärdsfräga. Vad som är viktigt pä naturvårdsområdet är att manbåde centralt och regionalt går in för en mera grundlig inventering av våranaturtyper, bl. a. våra växtsamhäUen. Det är risk för att vissa arter i vårflora både regionalt och i landet som helhet försvinner, om vi inte snarastvidtar åtgärder för att skydda och bevara dem. Men vi vet inte riktigthur mycket det finns kvar av vissa växtarter på grund av att godtagbarasystematiska inventeringar saknas. Vi viU komma dithän att vi inte endastskyddar arten som sådan utan också bevarar den miljö i vUken den förekommer.Att vissa växter löper fara att utrotas beror inte enbart pä exploateringav markområden utan även på en spontan igenväxning. Civilministern är inne i kammaren och jag vill då säga attjag tror att en sådan här grundligare inventering också skulle vara ett fintkomplement tiU den riksplanering som snart skall ta ställning tUl. Men det är inte endast inom vår flora som en bättreinventering borde företas. Här borde även göras en kartläggnmg över hur våraflyttfågel- sträckgår, viUca rastplatser fåglarna utnyttjar, för att vi skall kunna ge ettadekvat skydd åt dessa platser, osv. De synpunkterna har jag även tagit upp ien motion tUl årets riksdag. Vi i bör inte medverka tUl att djurarter utplånas.Vi bör ha råd med att bevara t. ex. de arter av starkt decimerade däggdjur somfinns inom vårt lands gränser. 1 en tidningsartikel i går fann jag att den"civihserade" människan gör av med en djurart , och det gåratt upprätta en lista på 60 vUda arter som står i tur att utrotas. Med tUlfredsstäUelse noterar jag därför naturvårdsverketsinitiativ att fridlyst fallvUt, som omhändertas av konservator, skaU överlämnastUl staten. Åtgärden bör stävja den olaga handel med fridlysta djurarter somförekommer även i vårt land, herr talman! Hert (): "Miljövårdens primära uppgiftär att garantera aUa en livsvänlig miljö. Därför mäste miljöförstörelsen hejdasoch förstörd mUjö så långt möjligt återstäUas." Detta är synnerligen tänkvärda ord, som återfinns ijordbmksdeparte-mentets huvudtitel för nästkommande budgetår. Där redovisasockså de viktigaste reformer och åtgärder mom miljöområdet som regering ochriksdag vidtagit . Denna uppräkning hade kunnat göras änmer omfattande, om man gått tUlbaka i tiden och tagit med tidigarebeslut för skydd av vår natur och vår livsmiljö. Förslagen tUl denna genomgripande lagstiftning harhuvudsakligen kommit från den socialdemokratiska regeringen. Det är därför rättförvånande att i den aUmänna debatten så ofta upprepas att det skuUe varacenterpartiet som varit pådrivare och initiativtagare tUl naturvårdsreformernai det här landet. Detta har ständigt framhållits, i både tal och skrift, avframstående representanter för det partiet. Tyvärr, måste jag säga, har dessapåståenden sällan bhvit bemötta. Man framhåller ofta från sida , dåman säger sig ha lagt fram sin första stora partimotion om naturvärden. Det ärvisserligen sant att väckte en partimotion, men den 35sidor tjocka motionen rörde allt - utom just natur och mUjö; den gällde densvenska socialpolitikens inriktning m. m. och handlade om familjebildning,barnuppfostran, barnavård, skolväsende, arbetslivet och de äldres situation isamhäUet. Förgäves får man där leta efter någonting om natur eller miljö, menändå vUl ge sken av att man just med denna omfångsrika motionsatte fart på miljödebatten här i landet. återkommer centem och begär nuutarbetande av ett miljöpolitiskt handlingsprogram. Där finns dock fortfarandeinget som berör den yttre miljön såsom mark, vatten eUer luft. I 1964 årsmotion t. ex. talas bl. a. om att man mäste föra en mentalhygieniskt orienteradkonsekvent mUjöpohtik - vad som kan avses med detta. Först börjarman tala om den yttre miljön, men några egentliga åtgärder förutom dethandlingsprogram som man återigen kräver föreslås inte. Mot den bakgrunden är det svårt att förstå att kanhävda att man drivit på utveckhngen och t. o. m. gjort banbrytande insatser.Det är först påsenare år som man på allvar givit sig i kast med dessa problem, och då har juredan en mängd åtgärder vidtagits på förslag av regeringen. Medan centernuppehåUit sig vid helt andra ting har en god del genomförts pämiljövårdsområdet. genomdrev socialdemokraterna, i strid med deborgerliga, den provisoriska lagstiftningen om strandskyddet. Den ersattes 1952av strandlagen, och tiUkom naturskyddslagen. Är 1960 tiUsatteregeringen naturvårdsutredningen, alltså innan socialpohtiskapartimotion väcktes. Denna utredning resulterade i en ny naturvårdslag, vilkenantogs av 1965. Jag skall inte tvista om vUket parti som varitföregångare på naturskyddets område. Låt mig bara slå fast att det inte varitcenterpartiet. Det är annars glädjande att man fått en sä bred uppslutningfrån alla partier kring kravet på en bättre mUjö. Alla goda krafter mästenämligen tUl för att vi skall kunna åstadkomma detta. En effektivare naturvårdhar i många faU hindrats av brist på medel. kan man alltid diskutera vUkabelopp som är rimliga att avsätta för dessa ändamål utan att därför andraområden blir åsidosatta. De statliga anslagen för naturvård har undan för undanhöjts, och i årets budget ökar jordbruksminister anslagentUl miljövård med 69 mUjoner tUl . I bilaga 11 tUl statsverkspropositionen framhåUs dock attarbetet med att säkerställa naturvårdsobjekt kommer att kräva avsevärda beloppde närmaste åren. Ersättningskraven för intrång och mistad exploatering ärvåldsamt höga, och man frågar sig om det kan vara rätt att markägarna skalltUlgodogöra sig sä stora ersättningar bara för att de skaU låta bli attförstöra vår natur. Äganderätten är visserligen helig, men om nu naturvården ärså värdefuU som alla partier tycks vara eniga om, borde man också kunna göranågot åt detta. Det vore inte orimligt att jämställa bestämmelserna om ejförnyelsebara naturtillgångar med exempelvis vad som gäller enligtfornminneslagen, vattenlagen och beträffande tätbebyggelse. Där utgår ingenersättning för nekad exploatering. börjar det glädjande nog att hända en hel del också pådet här fältet. Höstriksdagen godtog en proposition om ändring av byggnadslagen,som får tUl följd att den oreglerade bebyggelsen försvinner. Ändringarna iexpropriationslagstiftningen som också genomfördes ger även samhäUet enstarkare stäUning, och det motverkar framför allt den osunda markspekulationsom förekommer. Från borgerligt håU restes förstås invändningar mot detta.Att det inte är så helt med de borgerliga partiernas intresse för naturvårdframgick också av den heliga indignation som motion om äganderättentUl naturtillgångar under markytan väckte. Ändå gällde det bara att överlämnamotionen i fråga tUl.en sittande utredning. Men inte ens detta vUle man vara med om. Nej, tyvärr harnog många förespråkare för en effektivare naturvård sitt största intresse i attse till att markägarna får så mycket betalt som möjligt. Sedan går det bra attutge sig som förkämpar för en bättre natur. Säljes tiU högstbjudande! Vi har också fått förslag om en fysisk riksplanering.Detta är nu ute på remiss, och jag hälsar förslaget med tUlfredsstäUelse. våra mark-och vattentillgångar är nödvändig för det fortsatta planarbetet. Likasåförväntas effektivare internationellt samarbete i fråga om mUjön efter denkonferens som FN på svenskt initiativ kommer att ordna här . De tvä föregående talarna uppehöU sig just vidlandskapsvården inom odlingslandskapet. Både och iVäxjö var ju kritiska mot den skötsel som föreslagits av jordbruksministern. Nuråder fuU enighet om försöksverksamheten även inom utredningen var manöverens om att försöka klara ut saken. Sedan får man diskutera det hela närmarevid utskottets behandhng av frågan. Som det här har framgått är man dels kritisk mot attstaten bara skaU betala av denna försöksverksamhet medan kommunernafår betala den andra hälften, dels är man kritisk mot att länsarbetsnämndernaskall anvisa arbetskraft. Jag tycker inte det är något fel i det. Eftersom länsarbetsnämndernaute i landet sköter dessa uppgifter är det väl också riktigt att de får anvisaarbetskraft. Verksamheten ger mycket lämphga arbeten för en del svårplaceradarbetskraft. På s. 135 i jordbmksdepartementets huvudtitel framhålls,att en smidigare organisation för arbetet bör utarbetas under försöksverksamheten.Vidare bör kostnaderna för de landskapsvårdande åtgärderna klariäggas. Detsäger alltså departementschefen. Jag understryker bara att det är fråga om enförsöksverksamhet, och man får pröva sig fram tUl de lämpligaste formerna fördet hela. är det gott och väl att man börjar komma tiU rätta medde här problemen och med de osunda tendenser tUl en exploatering av detnaturvårdsintresse som finns, men det återstår ännu en hel del innan vi kommerfram till realiserandet av en mycket blygsam målsättning för det arbetet. Detkrävs också kännedom om de lagar som finns och en ständig propaganda för derasefterlevnad. Jag tänker dä närmast på frågan om förbud mot nedskräpning m. m.Tråkigt nog går oersättliga värden tiU spillo i brist pä kännedom om dem ochmånga gånger i rent oförständ. Detta gäller också kulturminnesvården. Jag harhört sägas att det t. o. m. händer att foUc plockar med sig mUstolpar som finnskvar längs övergivna vägar. De tar dem med sig hem och placerar dem i sinbostad. Dessa är dock enligt fornminneslagen skyddade och utgör etttidsdokument av kulturhistoriskt värde. Jag blev ganska upprörd när jag förnågra månader sedan i min hemtrakt upptäckte att en 1 000 är gammal vandringsled,som också är skyddad enhgt fornminneslagen, hade raserats genomskogsavverkning. Det var omöjligt att återfinna den rösade klövjestigen blandallt ris och alla nya stigar som skogsmaskiner åstadkommit. Det understrykerbehovet av upplysning och åter upplysning om vi skall kunna skydda och bevaravår kulturella miljö och vår vackra natur. HertJOHANSSON i (c) kort genmäle: Jag tycker det är htet olustigt att sä härsent ta upp en debatt med , Han är ju egentligen en väldigt försyntoch bussig människa. Men här gjorde han angrepp som nästan var slag underbältet. Jagbörjade mitt anförande med att säga att många goda krafter hade