prot · FV09140 · 1972-12-31 00:00:00 — Ochstatsledningarna de må tUlhöra labour, de Uberala eller de konservativa använder de penningpolitiska medlen i den konjunkturpolitik som ingenstatsledning kommer undan. Skulle vi nu och det här är helt hypotetiskt bara föratt beskriva ett problem, jag tycker om att göra det ibland - komma i ensituation där en diskontohöjning blir aktueU även för vårt land, kommer detomedelbart att utlösaett utomordentligt starkt krav från fastighetsägare, de allmänna företagen ochde bostadskooperativa företagen att snabbt få avlyfta en kreditivstock som går upp tUl den har aldrig förut varit så hög på denlånga kapitalmarknaden för att kunna undvika att hyrorna bhr högre än de iannat fall skulle bli. Om raan i dagens penningpolitiska och konjunkturpolitiskaläge skulle ge sig på en sådan operation som att sänka den nuvarandekapitalmarknadsräntan är det väl självklart att vi inte fär några pengar allstUl kapitalmarknaden. Vi får de pengar som AP-fonderna kan skaffa fram 10mUjarder kronor i placeringar via avgifter och ränteersättningar på tidigareutlagda lån. Men det är inte bara AP-fonderna sora skall se tUl att den långa marknadenhar medel. Man kan också stäUa den intressanta frågan; Skall raantvinga AP-fonderna att få avgjort mindre betalt för sina medel än vad andraplacerare på lång marknad kan erhålla? Det är en intressant fråga.Svarar man ja på den skulle det innebära att AP-fonderna skulle subventioneravissa sektorer ocU områden inom svenskt näringsliv. Vi har diskuterat den frågan inom mitt parti, senast påden partikongress som vi hade . Partikongressen avvisade den tankenraycket bestämt. Den sade att man har rätt att få samraa avkastning påarbetarnas pengar i AP-fonderna som på andras pengar med hänsyn tUl denefterfrågan och det marknadsläge som föreligger. Till detta komraer ytterligare en synpunkt som har sittintresse. ligger kapitalmarknadsräntan i vårt land någonstans omkring 7,5procent. Utomlands ligger den väsentlig högre. har vihaft möjligheter att låna relativt kort på den s. k. eurodoUarmarknaden, ellerutlandsmarknaden, för ganska billiga pengar. Men det är ju inte den kortaupplåningen när pengarna kan sägas upp när raan ligger mitt i ettinvesteringsprojekt som man är ute efter. De långbundna lånens ränta haralltid legat högt, och är det inget tvivel om - jag har haft anledningatt studera det här - att vi, om vi vUl refinansieraoss på uflandsmarknaden, har att räkna med en lång ränta som ligger mellan 1och högre än den svenska kapitalmarknadsräntan. Låt oss föra det här resonemanget vidare! Om man ärraedveten om svårigheterna att låsa in pengarna innanför ett lands gränser ochvet med sig att raänniskorna, ora de har placeringsraöjligheter, gärna placerarpengarna där de får den bästa avkastningen och det är väl inte så mycket attbråka om; det är det egna intresset hos människan som ger de här utslagen -, dåser man att det uppenbarligen är orimligt att lägga in bestäUningar på sänktkapitalmarknadsränta i dagens ekonomiska situarion. Jag har velat säga detta därför att när jag läste det härfram och tUlbaka var det för mig helt oförklarUgt. Jag har försökt läsa utnågon tanke bakom det, och det var den tanke som jag här har beskrivit. DärförvUl jag också tala om, att jag inte ser någon möjlighet att komma fram på devägarna. hade flera saker att ta upp. Han talade - omjag har antecknat rätt - om att det var rätt orimligt att stå fast vidhöjningen av arbetsgivaravgiften.Han förde ett intressant marinbetonat resonemang om vind i seglen och åror ochpaddlar - det skaU jag kanske inte ägna mig så särdeles mycket åt - men han komockså in på exportutvecklingen. Där är ju, sora jag hastigt har beskrivit,trenden optimistisk , och det tycker jag man kan dra ganska klaraslutsatser utav. Sedan kommer jag över på . Jagbeklagar om jag inte kan följa honom i alla de frågor han tar upp. Jag har juhaft tillfälle att träffa i några sådana därtvåmansdiskussioner, och det är svårt att hinna med aUt, för har en debatteknUc som om jag nu skaU tala bildUgt påminner om ettflitigt bi som får för sig att det skall suga honung i så raånga blommor sommöjligt på så som möjligt. Följaktligen får jag fästa mig vid några avde mer väsentliga frågorna. Om andra länder skulle ha haft en Uka svag utveckUng somvi, då skulle det ha varit bedrövligt enligt . Då skullevi inte ha haft någon exportexpansion, och följaktligen har vi andra nationeratt tacka för att vi inte har det sämre än vad vi i verkligheten har. Jag har sagt tidigare i våra ekonomiska debatter - jag ärledsen om jag behöver upprepa det att när jag jämför utvecklingen ute iEuropa med den svenska utveckhngen kan jag konstatera, att utvecklingen iEuropas länder skiljer sig från den svenska under de här nedgångsåren. Och detär ju utifrån nedgångsåren som för något slags resonemangom att om vi hade haft en BNP-ökning som legat vid i ställetför vid ±0 eller +2 och några tiondelar, som det ser ut att bli 1972, skulle viha haft så och så många miljarder mer att dela på här har nämnts siffran 10miljarder. Men vad som är intressant i en sådan jämförelse, herr talman, är attvi är praktiskt taget den enda nation i som under de båda nedgångsårenhar höjt de industriella investeringarna. I har man håUit sin BNP-ökninguppe genom ett intensivt bostadsbyggande och en expansion av offentligainvesteringar. företrädare i talarstolen har aldrigvarit intresserade av i varje fall en expansion på den offentliga sektorn. Detär möjligt att vi efter detta får i en livlig talesmanför en snabb expansion i offentlig sektor, och vi har naturligtvis då störremöjUgheter att komma på speaking terms raed varandra än vad jag har haft medherr företrädare i talarstolen. Den här expansionen i fråga om bostadsbyggande och på denoffentliga sektorn nere i har vi av naturliga skäl inte kunnat upprepa iSverige. Vi har nämUgen haft ett bostadsbyggande, som harlegat så avgjort före andra nationer att vi har uppnått någonting av vissamättnadsfenomen, som jag emellertid tror är övergående. 1 iHarpUnge andra inlägg, som var ungefär lika förbryllande som det första, lågdet väl också en stadig kritik av den expansion man på offentlig sektor hadekostat på sig i vårt land . Vi säger nu att vi får lugna ned den expansionen avsakliga skäl. Vi har byggt ut - det var ett stort åtagande förkommunerna. Vi har haft en expansion på sjukhusfronten som har varit ettutomordentligt Vi har börjat på att komma tUl rätta med mUjöfrågorna ikommunerna, även om åtskilligt återstår där . Vi har även på fritidsfrontenhunnit med ganska mycket i fråga om simhallar och gymnastiksalar och idrottshusoch mycket annat. Det är naturligtvis inte färdigt, men det har skett mycketdär . Vi startade ju ifrån en väldigt låg utgångspunkt. När man nu börjar få en viss mättnad i sådana häravseenden, är det naturligt att den kommunala aktiviteten får dämpas, och vihar ansett och det har kommunmännen också ansett att man kan dämpa ned denaktiviteten , framför allt mot bakgrunden av att de Uar varit lika intresseradesom jag av att inte behöva höja kommunalskatterna annat än i absolutaundantagsfall. Det har funnits en möjlighet att följa med i den härBNP-takten, om vi skulle ha dragit i gång ett ännu värre bostadsbyggande,tvärteraot vad bostadsvärdama och fastighetsägarna och allraännyttigabostadsföretag och koraraunema och bostadskooperationen anser, om vi skulle halåtit bli skattestoppet på den kommunala fronten och uppmuntrat kommunerna atthöja skatterna och bygga flera sjukhus och flera skolor, även om behovet inteskulle ha varit så där absolut påtagligt. Det här är, menar jag, plausibla förklaringar. Vi gjordeundan mycket som de europeiska länderna har att göra för atthinna i kapp. Det är den industriella fronten som enligt min mening är denstrategiskt viktiga fronten framöver för landets ekonomi. Där behöver visannerligen inte skäramas vid en jämförelse med oravärlden. Man är skyldig, sade , att driva denekonomiska poUtiken så, att ingen behöver vara arbetslös. Det är ett fint mål,och det finns ingen i den här karamaren sora inte är benägen att sluta uppkring det målet. Men sedan kommer man ju över tUl den hårda och besvärligaverkUgheten. Att sätta målet är ganska lätt, att stå i talarstolen och säga attså skall det vara föranleder inte heller några speciella mödor. Det är när manskall förverkliga det målet - i en ekonomi som vår, inplacerad i en omvärld somvi måste ta hänsyn tUl - som man konfronteras med svårigheterna. Men även här var inne på ett försöktUl en internationell jämförelse hur man hade klarat upp arbetslöshetssituationen.På den punkten har fel. Jag brukar alltid görareservationer vid all sådan här statistikjämförelse. Men vi har tagit inarbetslöshetssiffrorna, säsongrensade - och färskarekan det inte gärna bli. Där visar på en arbetslöshet på ochUSA på . Jag utgår ifrån att , som ärintresserad av de här frågorna, följer den internationella ekonomiska debatten.Därvidlag kunde han avläsa för sedan en deklaration ifrån denamerikanska statsledningen att, ora man koraraer ned till arbetslösa,är det liktydigt med full sysselsättning enligt den amerikanska administrationensuppfattning. Vi är mera ambitiösa, vi accepterar inte det. 1 den härsiffran ligger på , nämligen på 5,8procent. FrankrUce Ugger på 2,4, på 3,7, på 6,1, på 2,2,Danraark på 3,2 och på . Ko njun ktur stimulerande åtgirder Det finns tre nationer i denna statistik som har lyckatsbättre. De tre nationerna är , och . Jag tycker inte precis att man behöver skämraa ut detgarala , när vi i en sådan här statistUc, ora raan nu skall röra sig medinternationella jämförelser, har åtta nationer efter oss och tre nationer föreoss. Då är det knappast något prov på något sådant definitivt misslyckande somherr vUle göra gällande i sitt inlägg. Det finns vissa andra jämförelser. Jag är medveten om attherr , som den nymornade politiker han är, naturligtvis kommeratt säga att efter anförande mmåste han konstatera att han är meraintresserad av att hjälpa arbetslösa än vad är. Vad jag än komraeratt säga koramer att föranleda kritik från sida. Om man riktar uppraärksaraheten inte bara påarbetslösheten utan även på sysselsättningen, finner man, att vi harsamma sysselsättning som vi hade 1970. Vi har, om jag sätter den svenskasysselsättningen i relation tiU vår befolkning det högsta sysselsättningstaleti alla avancerade mdustriländer. Det tycker jag spelar en viss roll. Enberäkning av andelen som har arbete i industrUänderna visar sålunda att enstörre procent av svenska folket har arbete än vad fallet är i andraindustrUänder. Det bör ju uppmärksammas. Ätt vi ändå har en arbetslöshet som är för stor och som viinte accepterar, betyder ju inte att vi slår oss tUl ro. Men raan bör ju inteså ensidigt presentera den här nationen som en nation som har tappat intressetför sysselsättningen raed den nuvarande regeringens ekonoraiska politik.Sanningen är ju den rakt motsatta. åberopar en artikel från BertUOlsson 1962. Jag har en färskare uppgift från BertU , eftersom han sittermed i mitt planeringsråd och vi ägnade gårdagens förmiddag åt att diskuterajust arbetslöshetsfrågorna. Där fick han presentera den sakkunskap han harskaffat sig och generaldirektör den sakkunskap hanhar skaffat sig via de statistiska undersökningar som sker på det här området.Jag kan säga att BertU av 1972 står helt bakora den ekonomiska pohtiksom regeringen har gjort tUl sin och som lägger en tyngdpunkt vidarbetsmarknadsorganets aktivitet. Han tillät sig också säga att om vi i dagskulle redovisa arbetslösheten på samraa sätt som vi redovisade den i börjanoch , skulle vi inte ha någon arbetslöshet . Men vår ambition har drivit oss tUl - och så kommer detatt vara även i fortsättningen att ta fram människor sora tidigare integjorde något försök att anmäla sig på arbetsmarknaden. Det förekoramer en aktivuppsökande verksamhet med avseende på gifta kvinnor eller kanske på människorsom av en eller annan anledning ansåg det hopplöst att anmäla sig. tar vifatt på dem och försöker ge dem ett arbete. Vi skolar om dem. Jag är raedveten ora att raånga är kritiska raotoraskolningen och menar att det vore bättre att ge pengar tUl industrin såreder problemen upp sig av sig själva. Men så är det sannerligen inte.Industrin vUl ha personersom har någon erfarenhet och några kunskaper rörande det jobb som de sätts ini. Industrin är inte så pigg på att själv ta på sig den utbildningen. Inte ensom vi betalar av lönen och inte ens om vi betalar i timmenför alla ungdomar som är är det så särdeles attraktivt förindustrin. I den höga takt som industrin har vill man gärna ha folk som ärlitet hemmastadda i det arbete som de skall ta på sig. 120 000 personer får omskolning. Av dessa placeras80 000 inom två raånader i det yrke som de omskolats för, och 20 000 personerplaceras i näriiggande yrken. Men det återstår 20 000 personer som inte kanplaceras inom rimlig tid. Man får ge dem en, två och kanske tre omskolningar.Det uppmärksammas och kritiseras mycket ofta, det är jag medveten om. Men vivUl inte ge upp hoppet förrän det är alldeles omöjligt. De fallen talar man ommen inte ora det resultatgivande omskolningsarbete som sker viaarbetsmarknadsverket. Jag tror att det var som tUlät sigsäga att småföretagen kommer i kläm; regeringen intresserar sig för de stora.Herr och även hans partUedare har vid några tUlfällenbetecknat vår ekonomiska politik sora en avancerad form av myglings-ekonorai,ett försök att raisstänkliggöra, ett försök att skapa en olustig stämning,påståenden som jag tycker att man i det garala och i det modernamoderata samUngspartiet kunde hålla sig för god för att föra vidare. HerrBurenstam och jag har diskuterat denna fråga tidigare. Vår ekonomi bygger i många stycken på att vi har företagsom är slagkraftiga ute på världsmarknaden, och dessa företag har småföretagsom underleverantörer i stor utsträckning. Det är således fel att se enmotsättning mellan de stora och de små. De är alla företagare och beroende avvarandra. Det är banalt att behöva understryka det när man diskuterat med herrBurenstam , men det är ibland nästan nödvändigt. När det gäller frågan om akademikernasarbetslöshetsproblem är det naturUgtvis en fråga som har överraskat både ossoch akademikerna. Det har varit så att den sora har skaffat sig enakaderaisk exaraen har varit garanterad en välbetald och i socialt avseendeansedd sysselsättning. När nu inte det kravet tUl alla delar kan uppfyllas,blir det något av en chockverkan inom de akademiska kretsarna. Det är sannerligen inte lätt att hitta några lösningar pådet här problemet. Vi kan erinra oss några ord ur : "Ej lättarebörda man bär på vägen än kunskap mycken." Var jag än hamnar om jag stårsom grovplåtslagare eller svetsare på ett varv, vi saknar sådana för närvarandei stor utsträckning - kan det alltid vara bra om jag har en akademisk examenbakora raig så att jag kan tala engelska och tyska, vet litet orasamhällsproblemen eller historien, som är grundläggande för mycket i dagenssituation. Men jag är medveten om att det inte är vad akademUcerna har tänktsig när de har avsatt fem å efter gymnasieutbildning för att skaffa sigdenna mera kvalificerade teoretiska utbildning. På enTCO-utbildningskonferens upphävde jag min stämma ochsade att det är att ungdomen nu börjar tänka om. Det är en fin tankeatt varje pojke och varje flicka skall ha rätt till den högsta UtbUdningen -och det skaU de ha, det vill vi inte alls pruta på men de skall gå in i denutbildningen medvetna om att den inte innebär några absoluta garantier för attde har något arbete när de kommer ut från denna utbildning. Jag råddeföljaktligen ungdomar med en klart praktisk läggning och faUenhet att i ställetstyra in på de rent yrkesbetonade banorna efter och i varje fallefter gymnasie-utbUdningen. Om man har en klart praktisk läggning är det kanskeinte så särskilt klokt att satsa de fem å sex mest receptiva åren på enutbildning som i och för sig är bra att ha, sett ur den aUmännalärdomsstandardens utgångspunkter, men som inte ger så särdeles mycket extrapoäng när man skall ut på arbetsmarknaden och försörja sig och sin famUj. Jagtror att ungdoraarna börjar begripa det . Vi kan avläsa en nedgång i dentidigare ständigt pågående uppgången i inskrivningssiffrorna vid universitetoch högskolor. Vi kan avläsa hur de studerande styr över tUl de praktiskalinjerna, och jag tror att detta är en riktig utveckling. Arbetslösheten är naturUgtvis inte värre hos akademikernaän hos de kroppsarbetande. Även om har en alldelesspeciell känsla för de ungdomar som har den teoretiska akaderaiskautbildningen, får jag säga att jag värderar alla ungdoraar ungefär lika högtoavsett om de har den utbUdningen eller inte har det. Det kan bero på ärftligbelastning att jag gör den värderingen liksora att gör enannan värdering. Därför ser jag arbetslöshetsproblemet som ett arbets-ochsysselsättningsproblem inte för en speciell grupp utan för alla de raänniskorsom vUl ut på arbetsmarknaden och sora naturligtvis kommer att få finna sig iatt ha ett arbete som inte alltid är vad de hade räknat med underutbUdningstiden. Jag borde naturligtvis ha avkortat dettaanförande, eftersom jag egentligen inte hade så mycket att säga. Jag harförsökt hålla mig till spridda reflexioner, som ligger något vid sidan av detrent formella innehållet i utskottsbetänkandet. Jag skall emellertid gå tUlbakatill de problem som utskottet behandlar. När jag läser reservationerna till betänkandet finner jagpå nytt den ogenerade presentationen att nu bör statskassan kunna vara av med2,2 mUjarder kronor och bör vi sänka arbetsgivaravgiften. Jag envisas medatt tala ora detta i årsrater. Jag är näraligen absolut övertygad om att om manskulle ta bort arbetsgivaravgiften finns det inte en borgerlig politiker avkvinna född som gamle i brukade säga - som skuUe, i ett hettkonjunkturläge resa sig upp i detta hus och säga: , herr talman, yrkar jag påatt vi höjer arbetsgivaravgiften . Detta återställande överlämnarraan med varm hand åt mig och mina kolleger på regeringsplanet. Under sådanaförhållanden tar jag mig friheten ai:t resonera utifrån vad jag här kallarårsrater. Vi har under /73 enupplåning på 7 mUjarder i den statliga budgeten. Jag har avslutatbudgetarbetet och håller på att skriva på den s. k. finansplanen, en akt somjag hoppas få sätta i händerna på ledamöter nästa år.Jag skvallrar inte ur skolan alltför raycket om jag säger, att den budget som jag kommeratt presentera kommer att innebära att staten även för nästa budgetår, 1973/74,blir tvingad att ta en hög upplåning. Jag är inte beredd att på samma sätt somErUc han har citerats i reservationerna och i debatten här säga, att så länge den här upplåningen inte blir alltför orimlig i förhållandetill BNP så är det ingen fara på taket. Vi har under innevarande år en statlig upplåning som är såavgjort mycket högre än vad vi haft under mina nu somfinansminister även om man relaterar tUl BNP. Det finns risker för att vinästa år - även om det inte behöver bli en exakt repetition kommer så passhögt att vissa farhågor kan ställas. Skall vi till detta då klappa på med enytterligare upplåning av ett par miljarder, räknat ? Det går naturligtvishelt enkelt inte såvida man inte hänvisar finansministern till att med våld,eller mUt våld, eller övertalning det sista brukar kanske inte hjälpa såsärdeles mycket ger sig på att klara hela det statliga underskottet hosaffärsbankerna. Var och en som har studerat litet av dessa frågor vet vad dettainnebär i en uppåtgående konjunktur. Även staten måste realisera sittpengabehov på lång kapitalmarknad i konkurrens med andra intressen. Även om vi kommer att skära ner bostadsbyggandet en del såtror jag inte på någon brutal nedskärning, herr talman. Vi kommer att hållamUjonprograramet, 820 000 lägenheter är byggda . Det är kvar.Man kan ju variera konfekten och säga att 90 000 lägenheter kommer attbyggas eller alternativt 95 000 respektive 85 000. Vi kommer dock ätt ansträngaoss att fullgöra detta program eftersom vi har en gammal benägenhet att vUjahåUa våra utfästelser. Jag tror också att den tUlfälUga mättnad vi ser i daginte skall behöva bli bestående. Det sociala bostadsbidrag som vi tagit innebär ju att statoch kommun betalar av den hyra sora en familj betalar utöver 400kronor . Det maxiraala bidraget utgår med hänsyn tUl antalet barn, ochdetta maxiraala bidrag koramer att utgå någonstans omkring de 20 000 kronoma itaxerad inkorast. Avtrappningen är dock så pass försiktig att jag tar nu ettrelativt ytterlighetsfall en famUj med fem barn blir av med det sistabostadssociala bidraget i en årsinkomst som ligger . Då ärdet ju ingen tvekan om att det här görs en injektion för att hjälpa folk attbetala sin hyra, en injektion som komraer att smitta av sig på efterfrågan. Vikommer att komplettera detta med det dröjer visserligen till den 1 januari1974 socialt bostadsbidrag för icke barnfamUjer, för ensamstående lägreinkomsttagare och för gamla eller handikappade människor samt för vissaungdomar. Detta innebär också nu höll jag på att prata för tidigt om budgeten en så pass kraftig subventionering utav hyreskostnaderna att raan även fråndet hållet bör kunna räkna med en ökad efterfrågan på bostäder. Från dessautgångspunkter har jag komrait fram tUl att vi bör kunna klara av dettamUjonprogram . Vi ligger nu Utet före. Jag skulle bli ytterstöverraskad ora vi inte klarar av det. Jag skall även säga några ord tUl , sora talarora stagnationens kris som en följd av det kapitalistiska systeraet. Jag trorhan uttryckte det ungefär på detta sätt: Inora det kapitalistiska systemet ersätterraan arbetskraften med maskinerna. Industrin eller kapitalisterna får störreoch större vinster, blir mer och mer intresserade av att ersätta arbetskraftenmed maskiner. Arbetskraften blir utan arbete. Var slutar nu den här olyckligautveckUngen eller trenden? Jag tror att även någon annan talare var inne på detintressanta problemet i sitt inlägg här . En del av oss har väl haft tUlfäUe att resa runt i världendå och då. Jag hamnade en gång i ett utveckhngsland söder om därsvenskarna hade byggt en ny, modern kemisk fabrik för framställning avkonstgödning. Denna fabrik var av precis samma klass som en avancerad industriav motsvarande märke här hemma i landet. När jag gått igenom helaproduktionsprocessen och ser varan komma ut sackad och färdig och skaU lastaspå en båt som låg nedanför kajen, då upplevde jag den storaöverraskningen; Ett paternosterverk med araber, tvåhjuliga kärror och en åsnaframför varje kärra fraktade alla dessa säckar ner tUl lastrummiet. Jag sadetUl cUefen att det här är ju horribelt: När du har en av världens mestmoderniserade och rationella fabriker, varför har du då inte lagt in ett enkeltrullband att lägga säckarna på så att de går direkt ner tUl kajen? Han svaradedå; Jag kan inte göra det för det här ger arbete åt 30 stycken araber ochföljakthgen får man pruta av på de rationella idéerna och synpunkterna medhänsyn tUl arbetssituationen. Jag tar detta bara som ett litet lärorikt exempel på detproblem vi står inför. Men jag är tämligen säker på att inte ettögonblick önskar sig tillbaka till några primitiva metoder iproduktionsprocessen. Är vi överens på den punkten kan vi fortsätta samtalet.Vi har då en industri som är marknadsbetonad och som skall slå ut sina varor påvärldens torg om jag får uttrycka mig på det sättet. Där är det ingentingannat som gäller än pris och kvalitet. Kan man inte konkurrera med priset, dåkan man inte sälja. För en nation som , som har en utrikeshandel somuppgår tUl ett värde av 45 mUjarder i vardera riktningen - jag har sagt dettamånga gånger tidigare är detta så avgörande för folkets standard, att vi intekan pruta av på det. Och, , vi säljer av den svenskaexportproduktionen på marknader där dessa regler gäller. De övriga 10 procentenfördelar vi på utvecklingsländerna och på . Man skulle kunna önskaatt det vore annorlunda. Jag har ju haft möjligheter att besöka bl. a. denstörsta nationen i för att få tUlfälle att fundera litet övermöjligheterna tUl att utöka vår handel.