prot · FV0995 · 1972-12-31 00:00:00 — att i anledning av Kungl. Maj;ts förslag ochmotionerna 1972:1681 och 1972:1682 som sin mening gav Kungl. Maj:t till kännavad reservanterna anfört om ulgångsnivån för universitets-och högskolestudiernasamt om riktlinjer för särskilda behörighetsvillkor för högre utbildning, 3. beträffandenormalstudievägar i gymnasieskolan som förberedelse för högre utbildning av herrar (). () och Nordstrandh (m) samt (), som ansett att utskottet under 4 bort hemställa, att i anledning av motionen 1972:1683 som sinmening gav Kungl. Maj;l till känna vad reservanterna anfört omnormalsludievägar i gymnasieskolan som förberedelse för högre utbildning, 4. beträffande kunskaperoch färdigheter a. av herrar ()och (), som ansett alt utskottet under 6 bort hemställa, alt i anledning av motionerna 1972:1681 och1972:1683 som sin mening gav Kungl. Maj:t till känna vad reservanterna anförtom kunskaper och färdigheter, b. avherr Nordstrandh (m) och (), som ansett all ulskotlel under 6 bort hemställa, att i anledning av motionerna 1972:1681 och1972:1683 som sin mening gav Kungl. Maj;l lill känna vad reservanterna anförtom kunskaper och färdigheter. 5. beträffande urval till högreutbildning av herrar (), () och Nordslrandh (m) samlfru (), som ansett alt utskoltet under 7 bort hemställa, alt riksdugen i unicdning av motionerna 1972:1681 och1972:1682 som sin mening gav Kungl. Maj;l till känna vad reservanterna anförtom urv;ii lill högre utbildning m. m. TUlbetänkandet hade fogats särskilda yttranden 1. beträffandenormalstudievägar i gymnasieskolan som förberedelse för högre utbildning avherr Fiskesjö (c), 2. beträffandeinformation om tidpunkten för en ändring av reglerna för allmän behörighet tilleftergymnasiala studier av herrar i Skärstad och Fiskesjö samtfröken i (samtliga c), 3. beträffande detgymnasiala stadiets organisation av () och (). Det kan måhända synas som om 1972 årsvårsession kommer att avslutas med något av en västgötaklimax, då vi nu efterett dygns högdramatiska händelser går att behandla utbildningsutskottets betänkandenr 31, detta allra helst som debatten inleds av en representant frånSkaraborgsbänken. Jag vill emellertid slå fast atl den fråga som riksdagennu går att fatta beslut om är oerhört viktig. Bakom den till synes oskyldigabeteckningen Gymnasieskolans kompetensvärde, m. m., döljer sig frågor avcentral betydelse för vårt utbildningsväsen, frågor som berör både detgymnasiala skolstadiets struktur och förutsättningarna för vidare studier viduniversitet och högskolor. Bestämmelser om behörighet och urval av sökande till högreskolor har en starkt styrande effekt på valet av studielinjer i gymnasieskolan,och för övrigt påverkar de i hög grad skolans vardag hksom självfallethögskolestudierna. Låt mig påtala att propositionen presenterades förriksdagen sent under vårsessionen och att det därför blivit knappt med tidenför behandling i . Jag vill gärna nämna för kammarens ledamöter attrepresentanterna för , och moderata samlingspartietvid utskottsbehandlingen yrkade på bordläggning tUl höstriksdagen, då vi varmedvetna om den starka tidspressen. Den socialdemokratiska och kommunistiskamajoriteten drev emellertid i votering igenom sin vilja. Att behandlingen avutskottets betänkande därför kominer sista arbetsdagen och leder till att vi numåste hålla ut i det längsta är verkligen inte vårl fel. Det är dock inte nog med att propositionen lämnades sent -den är därtill på många punkter så oklar, att den måste bli föremål för en delkommentarer. Förarbetena till förslaget till nya behörighetsregler gårtillbaka riksdagsbeslut om reformering av gymnasiet och införandeav . Studentexamen avskaffades för gymnasiets del, och fackskolanvar en helt ny skola. Det var därför nödvändigt att fastställa nya behörighetsregler. Den långa vägen fram till dagens ställningstagande hargått över arbetet i den s. k. kompetensutredningen, dess betänkande Vägar tillhögre utbildning saml ett omfattande remissförfarande. Det förslagsom nu föreläggs gäller emellertid endast en del av Gymnasieskolans kompetensvärde, m. m. 2* protokoll 1972. Gymnasieskolans kompetensvärde, m. m. behörighetsreglerna,nämligen den s. k. allmänna behörigheten. Den särskilda behörighet som skallgälla för studier av de olika ämnena vid universitet och högskolor eller försärskilda yrkesutbUdningar av mera enhetlig karaktär kommer inte förrän om ettpar . Det väsentliga i förslaget innebär att avslutad minst tvåårigutbildning i gymnasieskola under förutsättning av kunskaper motsvarande två årsstudier i svenska och engelska skall ge allmän behörighet för högre studier. Det är elt synnerligen magert resultat som det omfattandearbetet mynnat ut i, och man kan onekligen fråga sig om allt detta utredningsarbeteskulle ha varit nödvändigt för att komma fram till denna ståndpunkt. Förslagetär därtill så oklart på många punkter att det inte är möjligt att få någon merabestämd uppfattning om vilka kunskaper som beskrivningen avser. Jag skall straxge exempel på sådana oklarheter. Om man följer arbetet med behörighetsfrågan alltifråndirektiven för kompetensutredningen till utbUdningsutskottets betänkande är detsvårt att inte spåra ett successivt uppgivande av det ena kravet efter detandra. Det skulle faktiskt med viss rätt kunna sägas att en genomgång av dettaärendes handläggning blir en studie i resignation. Mansäger sig visserligen vilja upprätthålla kravet kvaliteten får inte sänkas,upprepas det alltemellanåt men det finns inga som helst garantier för attinte resultatet blir en allvarlig kvalitetsförsämring jämfört med vad Kungl. Maj;tavsåg 1965 och vad som kan vara rimligt. En allmänt genomförd övergång till denya kompetenskraven skulle ofelbart leda till en allvarlig kvalitetssänkning. Jag vill helt summariskt genom några korta citat belysadenna fortskridande resignation. Dåvarande ecklesiastikministern svävade inte på målet när han gav utredningen uppdraget: "Jag vill kraftigt understryka", heter det idirektiven, "att den här skisserade övergången från nuvarande system tilletl system mer byggt på de reella studieförutsättningarna inte får innebäranågon sänkning av kvalitetskravet. En dylik sänkning skulle kunna leda tillförlängda eller, i växande grad, icke fullföljda studier. 1 dåsamhällets resurser ansträngs till det yttersta för att genomföra utbildningsväsendetsexpansion är detta en utveckling som inte kan accepteras." Statsrådet fastslog vidare att det allmännabehörighetskravet i form av studentexamen eller motsvarande måste ses som ettuttryck för att samhället "inte vill utbilda specialister inom snävtavgränsade sektorer utan människor som har kunskaper i och förmåga attintressera sig för frågor även utanför sitt fack". Det heter vidare;"Denna grundsyn bör enligt min mening gälla även framgent." 1 vad gäller behörighetsreglerna borde ett system skapassom i möjligaste mån kan säkerställa "att till högre studier endast sådanasökande kommer atl antagas som har förutsättningar att på etttillfredsställande sätl tillgodogöra sig den av samhället erbjudna undervisningen". Om man så går till kompetensutredningens betänkande finnerman att kvalitetskravet är markerat, om än inte i samma övertygande ordalag somi direktiven. "För kompelensutredningen är det en givenutgångspunkt", heter det, "att ett nytt kompelenssystem inte fårmedföra förlängda studiereller en lägre startnivå för den högre utbildningen." Hur har då dessa utgångspunkter i direktiven tillgodosettsi de konkreta förslagen? Det är utmärkande för utredningsarbetet både inomkompetensutredningen och i departementet att man avstått från att undersöka hurdet faktiskt förhåller sig med kunskapsstandarden. Alla bestämningar är gjordai termer av genomgångna kurser däremot anges inte med vilket resultatkurserna skall vara genomgångna. Det finns med andra ord ingen bestämdprestationsnivå angiven. Detta leder ofelbart till att man befinner sig pålösan sand. Det sägs visserligen på ett flertal ställen attutgångsnivån för universitets- och högskolestudierna skall vara oförändrad, ochdet är ju gott och väl. Men avgörande är ändå hur detta skall garanteras, ochpå den punkten får man inget egentligt besked av propositionen. Det bör därvidobserveras att hela det gymnasiala stadiet i grund förändrat struktur sedandirektiven skrevs . Examenssystemet med därtill hörande årskurskrav harförsvunnit. Betygssystemet har förändrats från ett mera målrelaterat till ettklart grupprelaterat betygssystem. Och framför allt har det inträffat attrekryteringen till de olika linjerna har förändrats starkt och skiftar frånår . Allt detta innebär att man har en mycket ofullständig bild av hurdet förhåller sig med kunskaps-och färdighetsstandarden i dagens oerhörtmångfasetterade gymnasieskola. Till detta kommer att beskrivningarna i propositionen ärmyckel allmänt hållna. Som allmän behörighet bör gälla att vederbörande hargenomgått en avslutad minst tvåårig utbUdning inom gymnasieskolan samt harkunskaper i svenska och engelska som motsvarar två årskurser på social linje. Detsägs emellertid inte ett ord om med vilket resultat dessa studier skall varagenomförda. Samma sak gäller utbildningen vid folkhögskolan, som också gerallmän behörighet. I det fallet nämns inte ens om det räcker med en kurs ellerom det behövs flera. Jag vill efter dessa mera allmänna synpunkter något berörade konkreta sakfrågorna och därvid särskUt kommentera ett par avreservationerna. Jag vill allra först slå fast, att vi från sidaaccepterar grundprincipen i propositionen 84, nämligen att ingen linje igymnasieskolan får bli en återvändsgränd. Det innebär atl vi ansluter oss tillförslaget att genomgången tvåårig gymnasieskola på vissa villkor skall geallmän behörighet. Det innebär däremot inte att tvåårig utbildning bör bli dennormala förberedelsen för universitets- och högskolestudier. Vi har litet svårtatt tro att den nya gymnasieskolan och den nya skulle vara såmycket bättre än föregångarna, att man utan vidare kan korta av utbildningenmed . Och det innebär heller inte att vi tror att "genomgång"av tvåårig gymnasieskola utan vidare ger garantier för betryggande kunskaper,om det inte ställs några krav på att dessa studier lett fram lill vissaminimiprestationer. Vad reservationerna beträffar kan man måhända tycka attskillnaden mellan utskottsbetänkandet och reservationen 2 är helt obetydlig.Den är kanhända inte iögonfallande men ändock inte oväsentlig. Reservanternahar mycket klarare slagit fast vilka konsekvenserna måste bli av dels principenom den oförändrade utgångsnivån vid universitets- och hög- Gymnasieskolans kompetensvärde, m. m. Gymnasieskolans kompetensvärde, m. m skolestudierna,dels förslaget om sänkt allmän behörighet. Vi menar att när de särskildabehörighetsreglerna skall utformas måste detta leda till att dessa krav iförening med de nya allmänna behörighetsreglerna i allt väsentligt måstemotsvara vad som uttrycks i nu gällande behörighetsvillkor. Låt mig ta ettexempel. För studier vid juridisk fakultet finns inga särskildabehörighetskrav. Det måste emellertid vara av stort värde att de blivandejuristerna har en bredare och djupare samhällsorientering än vad gmndskolanger. Även om det inte skulle vara en nödvändig förutsättning för självastudierna, måste det nämligen för den kommande yrkesverksamheten vara av värdemed denna samhällsorientering. Sådana överväganden bör, menar vi, göras vidfastställandet av de särskilda behörighetsreglerna, och riktpunkten bör därvidvara vad som gäller. Reservationen 3 tangerar frågeställningen i den föregåendereservationen. Grundtanken är att en sänkning av de allmänna behörighetsvillkorenbör kombineras med en effektiviserad studierådgivning, och denna bör grundas påen genomtänkt uppfattning om vilken utbildningsväg som är den bästa somförberedelse för olika yrkesutbildningar. Man bör som vi uttryckt det utstakaolika normalstudievägar. Vi menar vidare att de allra flesta elever behöver i gymnasieskolan, om de tänker ägna sig åt de universitets- och högskolestudiersom skall bygga på oförändrad utgångsnivå. All erfarenhet tyder på detta. Vimenar vidare att nu bör ge detta till känna som ledning i detfortsatta utredningsarbetet. Vi har i en rätt fyllig reservation redovisat godaskäl för vår uppfattning, och jag skall därför nöja mig med att hänvisa tUlreservationen. Reservationen 4 gäller frågan om hur man skall fastställa dekunskaper och färdigheter, som alla anser vara nödvändiga. Vi har frånfolkpartirepresentanternas sida påtalat att gymnasieskolans struktur numerablivit sådan, att den grupprelaterade betygsprincipen inte är fullt tillämpbar.Resonemangen om kunskaper motsvarande en viss årskurs saknar mening, så längeinte nägon form av godtagbarhet i vad gäller studieprestation fastställes.Slutsatsen blir att det helt enkelt är nödvändigt att till det nuvarandebetygssystemet foga åtminstone ett av de moment som tUlhör det målrelateradesystemet, nämligen principen om att en viss lägsta prestation som motsvarargodtagbara kunskaper och färdigheter tillämpas så som redan nu sker beträffandevissa yrkestekniska specialkurser. Jag vill med hänvisning till dessa synpunkler yrka bifalllill reservationerna 2, 3 och 4 och dessutom till reservationen 5. Så just i dessa avslutnings- och examenstidernågra ord främst riktade till det svenska skolväsendets inspektor, till landetsutbildningsminister. Den fråga som vi nu behandlar har sin rot i 1960-taletsreformer på det gymnasiala skolstadiet. Vi har från folkpartiels sida aktivtoch i positiv anda medverkat i denna reformverksamhet. Vi har med tillfredsställelsekonstaterat att sociala och geografiska orättvisor starkt reducerats. Men vihar också oroats av den utveckling som inte gått i gynnsam riktning. Förgymnasieskolans del gäller detla främst brister i fråga om kunskaps- ochfärdighetsstandarden, bl. a. i de centrala kommunikations- ämnenasvenska, matematik och främmande språk. Det går ju knappast en månad utan attlarmrapporter om dåliga studieresultat och svårigheter i de eftergymnasialastudierna kommer i pressen. Det senaste larmet gäller språkfärdigheten och ärfrån internationliseringsgruppen inom UKÄ, som påtalat studenternas problem medden utländska kurslitteraturen. När vi behandlar frågor som i hög grad gällerjust kvaliteten i skolan vore det av värde, om utbildningsministern med kraftville slå fast att det är en angelägenhet av första ordningen attkunskapsstandarden i gymnasieskolan, som i och med dagens riksdagsbeslut kansägas ta fullt arv av det tidigare gymnasiet, upprätthålles på en hög nivå. När förre ecklesiastikministernEdenman i samband med det arrangemang som brukaranordna Skolveckan - talade över ämnet Vad vi ville 1962, för övrigt just idenna lokal, berörde han kvalitetsfrågan. Han förklarade att det som sagts omatt skolreformatorerna stod främmande för kravet på fasta kunskaper hörde tillmyternas värld. Och han citerade ett av sina egna yttranden från en debatt år1963, då han förklarat att fasta kunskaper måste finnas i alla skolformer. Nuvet vi alla att kvalitetsbegreppet är vidare än fasta kunskaper och att detskiftar innehåll från tid lill tid - det är nödvändigt men vi vet också attdet är utomordentligt stimulerande för aUa som är verksamma inom skolans värld,både elever, lärare och andra anställda, att kunna arbeta i den övertygelsenatt det man håller på med är något viktigt, att det finns ett verkligt intresseför resultatet av detta arbete, att med andra ord kvalitetsaspekten tillmätsvederbörlig betydelse bland alla dem som har att fatta beslut om skolansangelägenheter. Jag vill därför nu uppmana utbildningsministern attdeklarera sin syn pä dessa frågor. Etl lämpligare tillfälle lär vara svårt attfinna: vi behandlar en fråga som i eminent grad berör studiernaskvalitet, och ute i skolorna pågår som bäst förberedelserna införårsavslutningen med den tillbakablick över årets arbete som det innebär. I detta anförande, under vilket fru andre vice talmannen övertog ledningen av kammarens förhandlingar, instämde (). HerrNORDSTRANDH (m): Den nonchalans mot , som kommit tilluttryck i att propositionen avlämnats så sent, har jag redan påpekat i en enkelfråga, besvarad av statsrådet . Förhandsanmälan om propositionen förekominle ens i statsrådsberedningens sista meddelande om kommande propositionerunder vårriksdugen. Varför gjordes, herr utbildningsminister, icke sådananmälan till ledning för oppositionens beredskap inför behandlingen avpropositionen, trots att propositionen praktiskt taget drogs ikonselj? kunde inte ge ett tillfredsställande svar. Det problem oeh den frågeställning som vi nu diskuterarkan sammanfattas i ungefär följande: Vilka krav i fråga om förkunskaper ochallmän sludiemognad kan man ställa på en ung människa för att hon skall kunnaklara studier vid universitet och högskolor? Gymnasieskolans kompetensvärde, m. m. som bekanttreårig linje i gymnasieskolan allmänt behörighetsvillkor för studier viduniversitet och högskolor, och det har till nöds räckt. 1 propositionen 84 - signerad och byggd påkompetensutredningen, signerad - föreslås en sänkning av denallmänna behörigheten till att utgöra genomgången tvåårig linje igymnasieskolan i kombination med kunskaper i engelska och svenska motsvarandetvå årskurser på social linje i gymnasieskolan. Mot detta förslag kan invändasföljande. Då behörighetsreglerna måste avspegla de krav den högreutbildningen kommer att ställa på de studerande, blir alltför låga inträdeskravinte bara till men för effektiviteten i och kvaliteten på den högreutbildningen utan kan också innebära att unga människor ges en felaktiguppfattning om sina förutsättningar att genomföra högre studier, med åtföljandebesvikelser och personliga tragedier. Moderata samlingspartiet kan icke, tydligen som endaparti, godtaga den sänkning av allmänbildningsnivån och den krympning av dengemensamma referensramen som ett genomförande av propositionens förslagbeträffande den allmänna behörigheten torde medföra. Det gemensamma stoffetfrån gymnasieskolan får för ungdomarna inte bli mindre än det är , dåhögskolestuderande som regel har gymnasiestudier som underbyggnad.Följaktligen måste vi i förhållande till propositionen skärpa det allmännabehörighetskravet till att, om det förvärvas på tvåårig linje, omfattakunskaper i svenska och engelska motsvarande omfånget på de treåriga linjerna.Vi menar också att en viss minimistandard på matematikkunskaperna är nödvändig.Matematik måste ju betraktas som ett kommunikationsämne. Vi inom moderata samlingspartiet godtar alltså - för attingen av gymnasieskolans linjer skall bli en återvändsgränd - även de tvåårigalinjerna som allmänt behörighetsgivande. Så långt instämmer vi i propositionensförslag, men vi föreslår en skärpning av de nödvändiga kompletteringarna isvenska, engelska och matematik. Detta innebär dock icke, det skall klartutsägas, att vi vill bidraga till att de tvååriga gymnasiala linjerna får bliett slags genvägar till högre utbildning. Den normala gången - och det är ensak för studievägledningen i skolan att medverka till bör fortfarande varaden treåriga gymnasieskolan eller motsvarande. Jag tror rent ut sagt att detvore en olycka om gymnasieskolans treåriga linjer och därmed den raka treårigastudiegången eller motsvarande skulle avsevärt krympa i omfattning. Det kvalitetskrav som vi hävdar förutsätter att dekunskaper och färdigheter som ger allmän behörighet skall ha en viss lödighet.Nuvarande krav - betygsgenomsnittet 2,3 - bör snarare skärpas än överges.Visserligen kan med fullt fog invändningar riktas mot en i siffror fixeradkvalitetshöjd med hänsyn till bl. a. och kanske framför allt det nuvarandeelev- eller grupprelaterade betygssystemets slora ofullkomlighet. Men någonkvalitetsmätning eller försök till sådan är dock bättre än ingen alls. När detnuvarande betygssystemet försvinner ju föndess bättre - och ersattes med ettändamålsenligare ökas, som vi ser det, förutsättningarna för en säkrare kvalitetsbedömning. redannämnts, redovisat, att studenternas kunskaper i engelska, tyska ochfranska är katastrofalt dåliga och att de studerande inte kan följa med iutländsk kurslitteratur, inte ens i sådan som är skriven på engelska. Vi haralltså så att säga fått en språkbarriär vid universiteten, en situation medspråkligt handikapp, som kraven på ökade språkfärdigheter växer påarbetsmarknaden. En låg allmän behörighet för tillträde tilluniversitetsstudier bidrar till att öka - något drastiskt Uttryckt den falskajämlikhetens okunnighet i vad gäller kommunikationsfärdigheterna. Det råder i propositionen en mycket stor oklarhet rörandeden särskilda behörigheten, dvs. kraven på vissa speciella kunskaper för skildaämnen och utbildningslinjer. Det mesta skall utredas, och riktlinjerna för denfortsatta utredningen är suddiga. Den allmänna och den särskilda behörighetenutgör tillsammans de krav som kommer att ställas på de studerande vidintagningen till universitet och högskolor. Vi känner nu bara en del, denallmänna behörigheten, och det är oroväckande, då man inte kan undgå att hysamisstro till departementschefens goda vilja att skapa tillräckligt omfattandesärskilda behörigheter. Han anför t. ex. som huvudprincip att endast sådanakunskaper skall krävas som är oundgängligen nödvändiga för att studierna skallkunna genomföras. Det är ett klent mått. Tvärtom bör de särskildaförkunskaperna ha både bredd och djup. Det är därför utomordentligt betydelsefullt att ireservationen 2, som är gemensam borgerlig, sägs ifrån att de förkunskaper somskall krävas för de olika utbildningsvägarna vid universitet och högskolorskall uttryckas i särskilda förkunskapskrav, som i förening med den nyaallmänna behörighetsregeln / allt väsentligt motsvarar vad som uttrycks i nugällande behörighetsvillkor, alltså ingen sänkning. Utskotlsmajoriteten, socialdemokraterna och kommunisten,nöjer sig med att uttala att den allmänna och den särskUda behörigheten skalltrygga - vad det nu innebär - att de studerande har de kunskaper som behövs.Tryggandet är inle satt i relation till någon känd, tidigare prövad verklighet. Departementschefen berör utan att ta slutgiltig ställningfrågan om någon generell lägsta betygsgräns bör förekomma beträffande desärskilda förkunskaperna. En sådan gräns torde emellertid med all respekt förrelativiteten i betygsältningen vara nödvändig ur kvalitetssynpunkt, ochgränsen bör inte sättas för lågt. Betyget 2 är klart i underkant. Vad beträffar de kommande reglerna för urval till högreutbildningar departementschefen mycket avvaktande liksom också utskottets majoritet.Allt läggs i den fortsatta utredningens hund utan nämnvärda direktiv. Vissaallmänna riktlinjer bör enligt vår mening dock kunna dras upp . Antaletkvoteringsgrupper bör vara så litet som möjligt, och kvoteringen mellan olikagrupper av inträdessökande bör ske med sludielämplighetsprov. Beträffande s. k.arbetslivserfarenhet, som är ett mångtydigt begrepp, bör prövas om inte hänsyni första hand skall tas till sådan erfarenhet som har anknytning till den söktautbUdningen. Odefinierad arbetslivserfarenhet bör knappast få tillgodoräknassom merit i konkurrenshänseende. Sammanfattningsvisanser vi inom moderata samlingspartiet bl. Gym nasieskolans kompetensvärde, m. tn. Gymnasieskolans kompetensvärde, m m. att behörighetsreglerna måste avspegla de krav den högreutbildningen kommer att ställa på de studerande; att förändringen i kompetenssystemet inte får medföra ensänkning av nuvarande ingångsnivå vid den högre utbildningen; att kraven på allmän behörighet bör skärpas i förhållandetUl propositionen och att treårig studiegång bör vara det normala; att kravetpå ett visst lägsta medelbetyg bör bibehållas; att en generell lägsta betygsgräns bör sättas för desärskilda förkunskaperna; attantalet kvoteringsgrupper bör vara så litet som möjligt; att kvotering bör ske genom s. k. sludielämplighetsprovoch inte enligt någon proportionell metod; att odefinierad arbetslivserfarenhet inte skall fä tUlgodoräknassom merit i konkurrenshänseende.