prot · FV0976 · 1972-12-31 00:00:00 — har visserligen redovisat tre fyra ärenden med någotlängre väntetid, men det gäller naturligtvis fall som varit oerhörtkomplicerade där den beslutande myndigheten är väldigt tveksam lill omvederbörande skall ha fordonet eller inte. Det är alltså de skälen som ärdirekl avgörande. När jag hört tidigare och nu såtycker jag det är paradoxalt att det parti, alltså det moderata, som har gällemot nästan allt när det gäller samhällsutvecklingen och den offentligasektorn, nu säger att de måste se till att de handikappade får det här verkligastödet. , de propåer som framfört skulle ha varit mycketmer trovärdiga, om ni i andra sammanhang hade velat ge samhället de resursersom det behöver både när det gäller handikapphjälpmedel och när det gällerannan verksamhet. Slutligen ett ord till frökenBergström. Del var ett ambitiöst tal. Det var många citat ur remissyttranden.Men det förslag som föreligger från är ändå av det slagetatl det bör bifallas. () kort genmäle; Jag tror nog atl herr ordföranden i utskottetöverdriver i både del ena och det andra avseendet, t. ex. när han säger att viskulle ha gått emot allt när del gäller samhällsutveckling. Vi har väl i allrahögsta grad varit medverkande lill den utveckling som har skett i olikaavseenden. Vi har lagt enligt min mening betydligt klokare förslag i olika Hjälpmedel för handikappade m. m. sammanhang.Men vi skall väl inte närmare gå in på en sådan diskussion här. Jag tror för min del att det är av avgörande betydelse förde verkligt svårt handikappade atl de får den hjälp som debehöver. Det skulle de få med den ordning som vi har föreslagit i motionen ochi reservationen. Jag tycker att i väldigt litelitar på de verkligt sakkunniga i detta sammanhang. Det måste väl ändå i förstahand vara de läkare som har den direkta kontakten med vederbörande som kanbedöma deras behov. har inte möjlighet atl skaffa sig deningående kännedom om det enskUda fallet som krävs för alt avgöra vad som ärlämpligt för vederbörande. Men det har just läkaren med hjälp av kuratorer,sjukgymnaster och andra specialister som står till hans förfogande. Som jagnämnde förut behöver den enskilde under alla förhållanden en prövotid med delspeciella hjälpmedlet. Även efter en mycket lång utredning i socialstyrelsenhar det i vissa fall visat sig alt den handikappade inle kunnal användahjälpmedlet. Till vilken nytta har då denna utredning varit? Jagvidhåller milt yrkande om bifall till reservationen 6. i (s) kort genmäle: Jag litar i hög grad på läkarna, ,och jag litar också på deras medhjälpare, kuratorer osv. Del är emellertidangeläget all den slutliga bedömningen blir enhetlig, och därför bör den skecentralt. Del är enhetligheten som är det angelägna, och en sådan kan man inteåstadkomma med förslag. Propositionens förslag är den enda möjligavägen i detta sammanhang. () kort genmäle: Ärendet gär ju underalla förhållanden vidare och kommer alltså atl prövas också i högre instans,dvs. i och under nuvarande förhållanden också hos Kungl. Maj:t.Det enda vi begär är att läkaren skall ha möjlighet att klinisktpröva vederbörande hjälpmedel. HerrGERNANDT(c): Jag har väckt tvä motioner angåendehjälpmedel lill psoriasissjuka och astmasjuka. Jag skulle i och för sig kunnavara nöjd med det betänkande som utskottet har avgivit, då det där förutsattesatl hjälpmedelsgruppen ingående skall pröva huruvida de i molionen angivnahjälpmedlen bör föras upp på hjälpmedelsförteckningen. Del kan väl, om man äroptimistisk, synas vara positivt för strävandena att få dessa hjälpmedelklassade som sådana, men om man inte är säker på det och om man ömmar mycket förde psoriasissjuka och de astmasjuka, vill man gärna försöka hjälpa ärendetytterligare ett litet stycke framåt genom att säga några ord i frågan. Jag harnämligen föreslagit en speciell tiUverkningsform för dessa hjälpmedel. Jagskall, även om det ligger något vid sidan av ämnet, be atl få helt kortredogöra för mill förslag. Jag villdock först för dem som inte har länkt sig in i dessa människors situationsäga några ord om de aslmasjukas och psoriasissjukas besvär när de är ute påsina arbetsplatser. De räknas ju av någon orsak ännu inte riktigt till dehandikappade. Efter att ha sett några astmasjuka på arbetsplatser och förståtthur gärna de vUl arbeta och fungera såsom fullt friska människor inser manbehovet av all de åtminstone i bostaden och under vUotiden skallkunna sova ut ordentligt, ostörda av de ämnen som orsakar deras störningar. pä arbetsplatserna inte aUtid kan hjälpa dem är en annan fråga. Man böralltså göra allt vad som kan göras för atl hjälpa dem atl få en bra mifiö,åtminstone i bostaden. Läkare rekommenderar ofla de astmasjuka atl flytta tiU eltförderas hälsotiUstånd gynnsammare område. Flyttningen kostar emellertidpengar, och den nya bostaden kostar vanligen mer än den gamla. Del ställs intenågra medel till förfogande för detta ändamål. Det skulle emellertid varamöjligt för de astmasjuka att bo kvar i sina bostäderom de fick hjälpmedel fördetta ändamål, och vad som kan rekommenderas i sådana faU är luftfiller ochluflfuktningsanordningar. Sådana apparater finns ju ute i marknaden, men fördet första är de inte speciellt utformade för astmasjuka och för del andra ärhuvudsyftet med tillhandahållandet av sådana apparater vanligen atttillverkaren skall fiäna pengar på dem. Det är i och för sig inget ont i del,men om man kunde skaffa fram apparater som dels är direkt konstruerade förastmasjuka, dels tillverkas under sådana former att man inte ovillkorligenskall ha så stor förtjänst som möjligt på dem, borde detta underlättasituationen för de astmasjuka. En parallell tUl detta är de psoriasissjukas behov avkvarisljusstrålning från kvarlslampor. Den missbildning av huden som de psoriasissjuka är utsattaför gör samvaron med andra människor - både i hemmet och utanför - till enväldigt besvärande psykisk prövning. Sorn vi vel får de läkarbehandling i formav kvarlslampssträlning och fiärbad, och de får resor lill utlandet där de kanlåta sig solbeslrålas. Behandlingarna på hemmaplan, som de måste genomgå ganskaofta, sker vanligen på bestrålningskliniker på sjukhus, och det betyder att desjuka skall passa tider och klara av behandlingarna mellan de ordinariearbetstiderna. De som bor på landsbygden har dessutom långa resvägar för attkomma till bestrålnings-centralerna. Del förefaller då naturligt att dessamänniskor bör ha en kraftig soUjuslampa i hemmet och kan la bestrålningen närde vill, men dessa lampor är förhållandevis dyra. De sjuka har vanligen interåd atl skaffa sådana lampor, som inte är bidragsberättigade. Emellertid är luftfiller- och luflfuklningsaggregat ochsolstrålningslampor inga märkvärdiga saker att tUlverka. Vanligen är del ihuvudsak fråga om plåtdetaljer. Aggregaten kan innehålla en elmotor, och ikvartslampans fall måste kvartsröret importeras, men i övrigt är det ganskaenkla detaljer. Jag anser därför alt del i dessa tider, då det finnsnedläggningshotade industrier som behöver arbete, vore del ganska naturligt anförtrodde tillverkningen av sådana här speciella hjälpmedel till företagsom därigenom kunde få hjälp alt fortleva. Man kan också utnyttjaarbetsvårdsyerksläder, som jag vet ofta behöver tillskottsarbeten, eller låtanågot av de statsägda förelagen få hand om Hjälpmedel för handikappade m. m. Hjälpmedel för handikappade m. m. tiUverkningen.Jag höll pä att säga atl det finns sämre tillverkningsobjekt inom den statligaföretagsamheten än hjälpmedel för handikappade, t. ex. högtalarlådor ochhifi-anläggningar. Det är i och för sig inget ont i dessa produkter, men kanstatens företag göra sådana borde de också kunna göra nyttiga apparater för atlhjälpa handikappade människor. Ganska snabbt skuUe det kunna konstrueras speciellafilteraggregat för montering i fönster i aslmasjukas lägenheter eller förmontering i vägg för mera permanent bruk i aslmasjukas egna villor. Likasåkunde det lätt konstrueras robusta sollampor med lämpliga effekter för depsoriasissjuka. Sådana tillverkningsprojekl borde finnas i beredskap för attlämnas ut till företag som kan tänkas vilja framstäUa produkterna tUl enkostnad som möjliggör för förelagen alt fortleva. Man behöver inte räkna medstora förtjänster. Andra företag som framställer sådana här apparatertillverkar dem vid sidan om övrig produktion och i små serier, men här skulleman lägga upp stora serier som kan ge låga priser. Baktanken i det hela är så att säga slår två flugor i en smäll. Man hjälper företag atl överlevagenom att ge dem tillverkning av produkter som är angelägna för sjukamänniskors välfärd, i stället för att företagen så smäningom kanske går överstyr och man får betala ut arbetslöshetsunderstöd till dem som blir utanarbete. Jag har inle något yrkande, men jag villeförsöka att med några ord ge till känna dessa tankegångar. Kan apoteksväsendetdrivas i statens regi, så bör nytligheter för sjuka människor kunna tillverkasi samma regi. FmERIKSSON i (s): Jag vill först tacka socialministern förproposition nr 24, som är ett komplement till den rad av förslag som vi harfått låt oss säga lUl åtgärder som skall göra de handikappadejämställda med andra. Jag anser den dessutom vara ytterst viktig för hela vårhälsovård och sjukvård. När jag tar till orda här för all framföra åsikter påett par punkter, gör jag det aUlså inte därför att jag skulle frånkännasocialministern god vilja och gott förstånd i de nu framlagda förslagen. Den första punkten gäUer distributionen av vissahjälpmedel och förbrukningsmateriel. Den skall nu ske genom apoteken.Socialministern vet att har fört ell resonemang omatt man skulle kunna låta distributionen ske genom vissa föreningar eller genomförbundet, men jag förstår att man har bestämt sig för apoteken, och jagaccepterar det helt. Jag kan förstå, all del åtminstone utifrån ser litetsäkrare ut än atl överlämna uppgiften åt organisationer. Del finns föreningarsom har skött distributionen genom en egen uppbyggd organisation och kommer attsköta den ända lill den . Jag förutsätter att avvecklingen avderas verksamhet får ske utan direkta förluster för föreningarna. Även om herrKarlsson i säger, att del blir Apoteksbolagels sak, uppfattar jag delinte så. Jag tror, all det av statsrådet uppfattas som en förpliktelse förKungl. Maj:t all känna ett visst ansvar för avvecklingen av den distributionsom nu har skett bl. a. genom handikapporganisationerna. Jag vill alltså attdet skall sägas något mildareord om avvecklingen än utskottets ordförande levererade. Den andrafrågan gäller permobilen, som behandlas i motionen 1519, den där jag ärmedmolionär. har dundrat så hårt, all man 9 ; 1972 känner signärmast som en förbrytare eller som om han skulle ställa--------------- kabineltsfråga,om det kommer fram andra synpunkter än majoritetens. ' Vi hari många handikappfrågor vält Kungl. Maj:ls förslag eUer förbättrat handikappade m m dem, utan att det skett någonstor revolution, och jag tror, att regeringen t. o. m.har varit nöjd med en del beslut, som på del sättet har fattals av riksdagen.Något fär man väl fortfarande ha rätt att anse om de här förslagen,stödd på egen erfarenhet. Det är tacksamt atl notera, att väntetiderna förpermobilen har minskat - det är en stor vinst. Motionärerna vill ju inteöverlämna ordinationsrätten helt tUl läkarna, men de vUl göra del möjligt förläkarna atl sälta i gång med försök innan ännu handläggningen av ärendena haravslutats i del centrala organet. har sagt, alt medicinska och sociala skälmåste väga tyngst, när man bestämmer om en patient skall ha en rullstol avdetta dyra slag. Just därför vUl inle överlämna avgörandet tillläkaren, den som skött behandlingen och känner patienten. Men kan säkerhetenför alt avgörandet blir riktigt bli större, om man väntar med alt sätta i gängbehandlingen och överlämnar avgörandet lill ett centralt organ, som absoluticke har lika stora möjligheter att bedöma vilka medicinska och sociala skäldel finns för alt föreskriva just denna dyra rullstol. Det är naturiigtvis ekonomiska intressen som , och del är fullt just, man är rädd för atl kostnaderna kommer atl blistora för milstolar som kanske inte används. Jag menar nog att med ännu större säkerhetbör kunna avgöra sådana ärenden, om försöket med en sådan rullstol redan harsatt in om man vet om patienten kan ha den. Jag tror inle att kostnadernakommer atl öka, för jag förutsätter att de som verkligen behöver en rullstolockså fär den den möjligheten finns redan. Jag har hört somliga säga, alt där står rullstolar ifarstun som inte kan användas - dyrbara mUstolar, inköpta för en viss patientsom i sin överdrivna optimism trodde, atl den skulle vara bra att ha. Det stårredan sådana, och misstagen blir inte fler om man bättre prövar frågan innanden avgörs. Just detta talar för alt läkaren skall få lov atl ordinera enrullstol på försök om han anser det lämpligt. Passar sedan inle milstolen haringen något större intresse av atl ha den kvar. Den är ju, som här har sagts,ingen personlig egendom för patienten utan den kan användas av någon annan. Ensådan stol är inte så individueUt byggd; den är i sin grundkonstruktion likaför alla, även om man sedan får ha olika tUlsatser för olika patienter. Även omman har prövat ut en sådan stol för en viss patient, och det sedan visar sig,all han inte kan använda den, blir förlusten ändå inle så stor. Värre bakslagråkar samhället ul för och får tåla. Jag kan inte se annal än alt fördelar måsle vinnas förpatienten, och del är ju det viktigaste. Om jag hade en anhörig som behövde en sådan stol skulle jag satsa de pengarna för att få den bums. Jag skulle inte anse 53 Hjälpmedel för handikappade m. m. det varatill fördel för patienten alt vänta medan centrala myndigheterövervägde frågan och dömde för eller emot. Vill en enskild göra detta av omsorgom en sjuk närstående måste det ju vara lika riktigt och viktigt alt detaUmänna använder den metoden. Det är inget stort ekonomiskt äventyr, och detligger helt i linje med den service man har avsett atl ge dessa svårt och oftaunder , kanske , handikappade människor. En sådan stolär en hjälp för dem alt komma utomhus och klara terrängen bättre än annars. Med detta yrkar jag faktiskt bifaU till reservationen 6,även med risk att bli bedömd som en svår reaktionär, i . Med den finhet i sättet som är karakteristiskför socialutskottets ordförande, i , passade han på närhan hade sista ordet i ett replikskifte och alltså inte riskerade atl bli ivarje fall åthutad atl kasta ur sig obestyrkta och delvis ärerörigabeskyllningar mot människor som råkar företräda en annan uppfatlning än han.Han försökte göra gällande att bl. a. jag och därmed, men dtt kanske var ellolycksfall i arbetet, också i , partivän företräder skumma enskilda kommersiella intressen och aUs inte är ute för atlnågot förbättra tillvaron för de svårt handikappade. Lät mig därför, herrtalman, en gång till sammanfatta den argumentation som jag har funnit avgörandenär jag har deltagit i avgivandet av de tre reservationer det närmast gäller. I fråga om det av utskottet förutsatta naturligasamarbetet mellan och högskolor ochLandstingens inköpscenlral gäller alltså bara alt vi enligt min mening här somöveraUt annars bör upprätthålla principen att en myndighet som har att svaraför offentlig upphandling icke bör ha särskilda förbindelser, särskildakontakter med elt av de företag från vilka man köper. Det är inle någon nyeller ovanlig princip som vi därmed försöker vakt om, utan det är precis vad vialltid gör. Och det kan, som jag ser det, inle göra någon skillnad om dentillverkare, den konkurrent i branschen, med vilken man skulle ha de särskildakontakterna, händelsevis råkar ägas av . Det är likafuUt enav flera tillverkare, och utskottet förutsätter att det skall upptas några inlenärmare preciserade särskilda förbindelser mellan upphandUngsorganet och denneleverantör. Det behövs inte någon särskild omsorg om någon sorts enskildakommersiella intressen för att vUja upprätthålla denna alldeles vanliga principi del offentliga upphandlingsväsendet. När del gäller distributionen av förbrukningsartiklar ochapotekens förutsatta befallning med den i fortsättningen är det precis sammasak. Jag har framfört motiven för alt man kanske även där skulle förutsätta somnaturligt, i , att Apoteksbolaget samarbetar med dedislribulionsföretag som redan finns. Skälen som jag angav tidigare var ihuvudsak två: del ena att undvika övergångssvårigheter fram tillden dag då apoteken är färdiga alt överta verksamheten, det andra alt inle ionödan glesa ut ell distributionsnät, som är glest nog ändå, och göraatl patienter som behöver de här hjälpmedlenfår längre vägar och större besvär all skaffa dem. Del behövs inga flerargument än så, , det behövs inte något särskilt hänsynstagandetill några enskilda kommersiella intressen. Man kan lägga lill fler, liknande argument om man så vill.De här förbrukningsvarorna är ju inte de enda varor som säljs över disk i debutiker del gäller. Man säljer andra ting ocksä, som icke skall överföras tiUapoteken närmast hjälpmedel för rörelsehindrade av olika slag. Och det ärtvivelaktigt, åtminstone i vissa faU, om det blir möjligt att fortsätta denverksamheten om man berövar förelagen den del av omsättningen som avserförbrukningsartiklarna. Del krävs inte någon särskild ömsinthet i fräga omdessa företags lönsamhet och intressen för all tycka atl det är synd att på detviset begränsa möjligheterna för handikappade att på ell enkelt sätt komma överde hjälpmedel de behöver. Det är fortfarande bara hänsyn lill de hjälpbehövandesom dikterar reservanternas sätt atl skriva. Slutligen gäller det de här dyra hjälpmedlen förrörelsehindrade -komplicerade ruUstolar som i kaUar dem,fordon som kallar dem. Vi vet vad del handlar om. Det äralltså rörelsehjälpmedel för dem som inte kan röra sig själva, i vissa fallmycket dyra; här har nämnts siffror på eller mer. Jag fick en direkl fråga: Är del bara permobilen dethandlar om? Ja, såvitt jag vet är del bara, eller i huvudsak, det märket somfinns på den svenska marknaden. Det är självklart inte det enda som finns ivärlden. Visserligen anses det väl atl på det här området har varitganska långt framme när det gäller utvecklingen av hjälpmedel av olika slag,men vi är väl medvetna om att inte minst krigshärjade länder har mycket storerfarenhet av all försöka hjälpa handikappade till etl rörligt liv, så visstfinns det andra produkter på världsmarknaden. Men vi lär inle komma att få sedem på den svenska marknaden så länge man i storl sett handlar med en pjäs isänder. Del skulle om man så vUl detta säger jag både till utskottetsordförande och till dess vice ordförande möjligen kunna bli en följd av enrationellare upphandling som möjliggör tUlverkning och saluförande av litetstörre serier att vi rent av får en konkurrens pä det här området, och däromvore i så fall ingenting ont atl säga. Jag har ingenting gemensamt medPermobilstiflelsen, jag har ingenting gemensamt med , som är denandra huvud tillverkaren, men utan atl vela någonting om del är jag tämligenövertygad om atl del måste vara en myckel marginell tillverkning förjätteföretaget som knappast i första hand har upptagits avlönsamhetsskäl. Det förefaUer, i , som om t. o. m. ettenskilt storföretag kanske kan ha vissa sociala motiv för sitt agerande i endel fall. Jag skuUe nästan tro att del måsle förhålla sig på del sättet i dethär fallet. Någon särskilt stor och lönsam produktion lär det inte kunna varaalt tillverka grundstommar lUl Permobiler. Men därmed må vara hur som helst. Huvudsaken ärfortfarande det gäller för mig, för , för i Stockholmoch för aUa andra som har ställt sig bakom del här förslaget om en merapraktisk anordning att förkorta väntetiderna och göra del lättare för dem somverkligen behöver de komplicerade hjälpmedlen. Hjälpmedel för handikappade m. m. Hjälpmedel för handikappade m. m. Jag vill, för att ingen tvekan skaU råda, understrykaytterligare vad som är sagt. Det är icke fråga om att överföra beslutanderättenfrän och Kungl. Maj:t ned till de ordinerande läkarna eUer annanpersonal. Ingen har föreslagit det. i säger atl denpersonal hemma i hans eget landstingsområde som sysslar med de här tingen harsagt sig vara glad all sUppa la det slutliga ansvaret för tiUdelning av så härkomplicerade och dyrbara hjälpmedel. Ingen har föreslagit atl de skall behövala del ansvaret. Vad reservanterna föreslår är att de skall bära exakt sammaansvar som enligt majoritetens uppfattning och icke ell dugg mer. Del enda viföreslår därutöver är alltså att under liden som ärendet dras genom kvarnarna -och det är ju flera kvarnar, del är det lokala med läkare, sjukgymnaster,kuratorer och aUt, del är och del är Kungl. Maj:t skall man ipraktiskt kliniskt bruk kunna börja utprovningen av det hjälpmedel det gäller. Detta är verkligen inte någonting revolutionerande, ochdet är förvisso inte någon åtgärd som skulle innebära elt särskilt märkvärdigtstöd för några privata kommersiella intressen. Det är en åtgärd för all mednågra månader, i de svåra fallen kanske elt halvår eller mer, förkorta enväntelid som, även om den har blivit kortare, förvisso känns lång nog för denvilkens dagar var för sig är väldigt långa och som väntar pä en förlossning urstillasittandet. Del är bara detta det handlar om. Det är en rent praktisktåtgärd, och man behöver inte, i , ta tUl någrabrösttoner eller några långsökta ideologiska historiskl-poU-tiska resonemangför att avvisa den. Kan vi, sannolikt utan kostnadsökning för det allmänna,med en praktisk åtgärd göra det ytterligare något bättre på elt område där jagmedger att det har blivit bättre och sannolikt blir ännu bättre även medutskottsmajoritelens förslag, så lycker jag att vi borde kunna vara eniga omatt göra det. HerrKARLSSON i (s): Med tanke på den speciella förfining somutmärker debatteknik får jag väl beklaga att jag råkade störaden goda "prinsessan på ärten". Men jag tycker nog att herrCarlshamre skaU vara försiktig i sina omdömen. När jag satte i relation till vad han hade sagt, så var det därför atl i bakgrundenav hela resonemanget, både när del gäller Apoteksbolaget och när det gällerpermobilen, är det fråga om enskilda intressen som slår vaktom. Det går inte all komma förbi den saken. anmärkte på atl jag tog upp detta i minslutreplik. 1 debatten är det väl naturligt atl man replikerar på vad föregåendetalare har sagt och ger honom det betyg man tycker alt han är värd. När del gäller Apoteksbolaget slår det i molionen 1516 altmotionären vUl att rådet skaU åläggas håUa kontakt med industri ochdistribution inom hjälpmedelsbranschen. Det är alltså klart att man vill attdel skaU vara elt åliggande i del fallet, medan utskottet har skrivitbeträffande och upphandUngsorganet att det är naturligt atl de skallsamarbeta. Vem är det, , som talar för vissa privata intressen idel faUet om inte just ? Det är inte utskollel som ärinkonsekvent utan det är . Vad beträffar resonemangen om hjälpmedlen vill jag säga,all om del rörde sig om väldigt långa väntelider, så skulle jag förslå att mankunde fundera på den lösning som motionärerna och reservanterna vUl ha. Men närdel ändå är på del sättet alt väntetiden minskar år för år - ja, nästan månadför månad - så är det en överloppsgärning atl göra som ni föreslär. Vad är det som sker? Jo, det är ju läkaren som bedömer omden eller den rullstolen kan anses vara lämplig för vederbörande. Detta är delsakliga. Den kliniska prövning ni talar om innebär ju egentligen inte någotspecieUt, ulan det är i stort setl vad som förekommer, fast ni tror att manskulle kunna minska väntetiden för de handikappade på detta sätt. Och när manen gång gjort en prövning vore det nog inte särskUt lätt all ta tillbaka detfordon vederbörande skulle få, även om fordonet inte är så särskilt lämpligtför den handikappade. Sedan finns del ett argument i detta sammanhang som kanskeäven i kan lyssna på. Det är nämligen så att agenternaför permobilen åker runt till handikappade och försöker övertyga dem om nödvändighetenav alt ha dessa dyrbara rullstolar.