prot · FV09103 · 1972-12-31 00:00:00 — Sä har jag fått göra exempelvis i statsförvaltningensarbetarskyddsnämnd, som har tillkommit genom avtal meUan statens avtalsverkoch de statsanställda och som består av tolv säger tolv ledamöter.Risken för att en utredning med t. ex. tolv sakkunniga skuUe ha arbetat tyngreoch långsammare än en med fyra är aUdeles uppenbar. Jag viUe alltså inte ta denrisken; saken var enligt min mening alldeles för betydelsefuU för att sinkas. Detta,, är bakgrunden. Sedan ett litet inslag till i bakgrunden! Det var TCO ochSF som hårt hade drivit frågan om styrelserepresentation för de statsanställdai statliga myndigheters styrelser. HertWENNERFORS (m); Det är verkhgen intressant att höra hur ettstatsråd försöker glida undan med skäl som är jag upprepar det väldigtsvaga. Först och främst kunde det ha räckt med en ledamot förbåda organisationerna och SR fyra plus ett är fem och det hade inteförsinkat utredningen eUer om det blivit fem ledamöter istället för fyra. De båda organisationerna har tiUsammans 50 000 ledamöter pädet statliga området. Det tycker jag är rätt mycket, och jag tror inte alls attvare sig TCO-S eller hade sett med obhda ögon att och en representant; tvärtom tror jag att de i själ och hjärta skulle ha tycktatt det hade varit ett bättre handlingssätt av statsrådet. Sedan sade statsrådet att det skulle vara speciellaproblem förknippade med att ge de båda organisationerna representation. Men omdet förelåg några speciella problem, finns det väl ännu större anledning attlåta samtliga organisationer vara med. DEFF-samarbetet tycker jag tvärtom ärett skäl som talar/öV att och SR borde ha varit med. Slutligen, herr talman, vill jag bara ytterligare ha sagt:Ett statsråd som har ansvaret för personalpolitiken och för denföretagsdemokratiska utveckhngenbör inte bära sig åt på det här sättet, utan han bör föregå med gott exempeloch skapa samarbete meUan de olika organisationerna i stället för att skapakonfrontation. Nej, , jag försökersannerligen inte glida undan! Jag vUl starkt understryka att jag i min aUmännaattityd mot de statsanställdas organisationer verkhgen allvarligt bemödar migom, inte att följa någon konfrontationslinje utan att försöka skapa ettförtroende-fuUt samarbete. Jag kan tillägga att jag övervägde först att tillsätta enenmansutredning för att ytterligare markera att utredningen borde ske snabbt. 1statsförvaltningen tillsätter vi mänga sädana enmansutredningar. 1 vissa avvåra utredningar som vi tillsätter inom pä den enhet därjag har att verka har inte PO några representanter alls. Men inte är det enfråga om demokrati om PO har noll, två eller tolv representanter eller flera ien utredning att hävda det är att aUdeles missuppfatta begreppet demokrati.Kärnfrågan är att personalorganisationerna verkligen får tUlfälle att framläggasina synpunkter, både pä remisstadiet och på utredningsstadiet. Jag kanförsäkra att så kommer att ske i det här fallet. Om ett personalpolitiskt princip-och handlingsprogramför StatsanstäUda Överläggningen var härmed slutad. §18 Om ett personalpolitiskt princip- och handlingsprogram för statsanställda Hert statsrådet erhöU ordet för att besvara herrWennerfors' (m) i kammarens protokoll för intagna fråga, nr243, och anförde; har frågat mig, vilkaåtgärder jag ämnar vidtaga för att ett personalpohtiskt princip- ochhandUngsprogram för de stathgt anställda skall bli utformat. Jag vUl tUl en början erinra om att staten är landetsstörsta arbetsgivare med omkring 460 000 anställda vid ett betydande antalmyndigheter. Rikthnjerna för personalpohtiken vid statliga myndigheterutarbetas på olika sätt och sprids till statsmyndigheterna i skilda former. Dedelar av personalpolitiken som är förhandlingsbara får formen av koUektivavtalsom utformas av parterna och distribueras av eller annanavtalsslutande myndighet. Övriga avsnitt av den statliga personalpohtiken harsin grund i utredningsbetänkanden, departementspromemorior, förslag frånmyndigheter och personalorganisationer m. m. Efter överläggningar medpersonalorganisationer och, dä så krävs, godkännande av förs dessaavsnitt ut tiU statliga myndigheter och de statsanställda i form av lagar ochandra författningar i . Författningarna tas också ini statens avtalsverks ärligen utkommande publikationer Författningar omstatligt reglerade tjänster Om ett personalpolitiskt princip-och handlingsprogramför statsanställda (FST) ochFörfattningar om statlig tjänstepensionering (FSP). Det torde knappast vara praktiskt möjligt eUer, av hänsyntill överskådligheten, lämpligt att föra samman innehållet i dessa urkundertill en enda handling. Jag ser inte heUer något behov, åtminstone inte förnärvarande, av en sådan åtgärd. Hert WENNERFORS (m): Jag ber att få tacka herr statsrådet för svaret.Statsrådet är som sagt högsta personalchef för 450 000 statligt anställda, ochstatsrådet och regeringen har högsta ansvaret för personalpohtiken. 1 andra sammanhang ser personalchefer och arbetsgivarelitet annorlunda pä de här frågorna. Vi vet att arbetsgivare ochpersonalchefer i många företag, i landsting och i kommuner numera har striktutformade personalpolitiska program. Många håller på med att utarbeta ettsådant, ofta tiUsammans med de anställda. Om jag vore anställd av staten skulle jag ha många skälatt fråga mig: Hur ser egentligen min arbetsgivare på frågor ompersonalpolitiken, på lönefrågor, arbetstidsfrågor, på frågor om hur jag kanvidareutbilda mig osv.? Hur ser arbetsgivaren-statsmakterna på deltidsarbete,jämstäUdhet mellan könen, anställning av straffade, av partiellt arbetsföra m.m.? På vissa områden finns det, som herr statsrådet säger,principuttalanden, men det är sannerligen inte lätt för en anställd att hittadem, och därför tycker jag det vore bra att fä en dokumentation. I slutet av sitt svar säger herr statsrådet att detta"torde knappast vara praktiskt möjligt". Jag kan förstå om han tvekarför det är kanske inte sä lätt. Men nog är det väl praktiskt möjligt om manförsöker. Det finns redan ett litet försök i form av Brevskolans kurs, somanvänds inom den statliga utbildningsverksamheten. Det är en sammanställning pä21 sidor, som innehåller mänga intressanta och värdefulla saker om den statligapersonalpolitiken. TiU sist säger herr statsrådet och det tycker jag ärbeklaghgt att det inte finns något behov av en sammanställning. eller för regeringen eUer för personalcheferna på det statligaområdet? Eller för de anställda? Jag tycker herr statsrådet skaU göra enrundfråga. Då tror jag hert statsrådet kommer till ett helt annat resultat. Vadmenas egentligen med att det inte finns något behov? har litet otur, tycker jag.Han försöker exemplifiera med en del områden där det skulle vara värdefullt attfå riktlinjer för verksamheten. Han nämner behandhng av förut straffade,deltidsanställd personal, partiellt arbetsföra. råkar det vara så att påalla de områden nämner har vi utfärdat kungabrev, s. k.centrala rekommendationer med i ganska långt gående detaljer angivnaanvisningar om hur vi tycker att de statliga myndigheterna skall uppträda. Mendet säger sig självt att det skulle vara mycket svårt att -på denna väldigasektor av arbetsmarknaden där vi har att medverka, med sä vitt skildaförhållanden i en enda urkund samla ett sådant material, som skulle innehållariktlinjer av detta slag. Det skulle antingen leda till att manfick en synnerligen omfattande pubUkation, vars värde jag faktiskt skullebetvivla, eUer också tiU en sädan urtunning av materialet att formuleringarnaskulle komma att bh mycket allmänna. Därför har vi valt att i det här fallet inte utfärda ensådan övergripande pubhkation som jag förstår att är ute efter.Vi har i stället arbetat på det sätt som jag har försökt exempUfiera. DessutomvUl jag gärna understryka och foga tiU mitt svar att vi på aUa kurser där vimedverkar och samlar våra byråchefer och generaldirektörer tar upp frågan ompersonalpolitiska program och riktlinjer. Vi uppmanar verken och myndigheternaatt utarbeta sädana personalpolitiska program, och det finns en del myndighetersom har anammat dessa uppmaningar. Jag kan nämna ochvattenfaUsverket, och det finns ytterligare ett antal myndigheter som harutarbetat sådana personalpolitiska program som jag förstår att ute efter. Men vi har, som sagt, i varje fall inte för dagen ansett att detfinns något behov av att utarbeta en övergripande skrivelse, omspännande helastatsförvaltningen. Jag har inte alls otur, herr statsråd, utanjag är mycket medveten om att det på en del områden finns uttalanden frånexempelvis regeringens sida. Jag har också tagit reda på aUa de olUca nummer påförfattningar och kungl. cirkulär som gäUer för partieUt arbetsföra,anställning av straffade, äldre arbetskraft osv. Men vad jag sade var att detär mycket svårt att leta reda pä det här materialet för en statsfiänsteman, ochdet var det arbetet jag menade att man borde kunna underlätta. Det är ocksådessa svårigheter som hgger bakom ansträngningarna både på det primär- ochsekundärkommunala planet och ute i näringslivet att åstadkomma en skriftligdokumentation, som är en sammanfattning av arbetsgivarens principieUauppfattning i personalfrågor. Statsrådet använde ordet "otur". Jag tycker attdet är statsrådet som har otur , som tar en så kraftig ställning mot ettsådant här personalpohtiskt program. Har inte statsrådet observerat att sakenhar diskuterats i fackpressen? I den framförs gäng pä gång sädana här önskemål,senast i ledare. Lärarna har det särskilt besvärligt när detgäller arbetsgivaren och dennes syn på personalpolitiken, eftersom detfaktiskt inte finns någon som egentligen har huvudansvaret för detta. Kommunensäger att det är staten, och staten säger att det är kommunen. Nog borde välden saken kunna redas upp i ett sådant här sammanhang. Jag ber att få upprepa min vädjan till statsrådet atttänka över det här en gång tiU och, som sagt, göra en rundfråga både blandanstäUda och myndigheter på det statliga området. Då tror jag att herrstatsrådet kommer till en annan uppfattning . Det som egentligen finns kvar av herrWennerfors' argumentation , efter vad jag kan förstå, är bara att det ärsvårt att hitta de rikthnjer som jag har dragit upp för viktiga delar avpersonalpolitiken. Det som tycks vara ute efter, att få alltmaterial Om ett personalpolitiskt princip-och handlingsprogramför statsanställda 8 protokoU 1972. Ang. förutsättningarna för hörselskadade att fåvårdnaden av barn samlat ien enda urkund för att det därmed skulle bli lättare att hitta, är redan klart.Alla de cirkulär som jag har talat om finns samlade i FST, utgiven av statensavtalsverk, dvs. en av de publikationer som jag nämnde i mitt svar. Det är intesvårare att hitta än att man går tUl denna publikation. Jag nämnde att vi rekommenderat en del myndigheter att göraupp personalpolitiska program och att en del också tagit dessa uppmaningar adnotam. Vi har frågat dem om vUket värde de funnit i detta. Svaret har dä bhvitatt det är fråga om rätt mycket "snömos". Det gäller alltså ensamling allmänna rikthnjer som varit av mycket ringa värde för den reeUapersonalpolitik som drivits av dessa myndigheter. Erfarenheterna är såledesinte så uppmuntrande, . När jag talar om personalpohtik på den statliga sektornbrukar jag alltid understryka vUcten av en progressiv sådan, och jag skaU gärnagöra det även här. Personalpohtiken skall ge de anställda trygghet i anställningen,möjhghet till insyn, medbestämmande och vidareutveckhng. Den skall vidare ge enlön som framstår som någorlunda rättvis och som även tryggararbetskraftsförsörjningen. Den skaU slutligen bidra till att öka trivseln ochminska missanpassningsproblemen på de statliga arbetsplatserna. Det är viktigt att understryka dessa allmänna rUctlinjer,men att de skulle vara av så stor betydelse att de så att säga skulle sättas päpränt har jag svårt att förstå. Det bhr då fråga om att skriva ned allmännariktlinjer på ett papper. tycker vi inte att vi har något behovdärav. Överläggningen var härmed slutad. § 19 Ang. förutsättningarna för hörselskadade att fåvårdnaden av barn Herr statsrådet erhöU ordetför att besvara i (vpk) i kammarens protokoll för den 17oktober intagna fråga, nr 230, till herr justitieministern, och anförde: i har frågatjustitieministern om det är i enlighet med andan i gällande lagstiftning ochlagstiftarnas avsikter att hörselskador betraktas som avgörandediskvalifikation för att erhålla vårdnaden av barn. Enligt fastställdärendefördehiing ankommer det på mig att besvara frågan. Vårdnadsfrägor avgörs enligtgällande lag med hänsyn till barnets bästa. Av stor betydelse är därvidföräldrarnas personliga förutsättningar att värda barnet. Dessa fömtsättningarfär vägas sinsemellan och mot andra omständigheter som inverkar på barnetsförhåUanden. Att en av föräldrarna är hörselskadad kan därför inte vara någothinder i och för sig för denne att få vårdnaden om barnet. HertSVENSSON i (vpk): Jag tackar för svaret som var mycket allmänthållet och gav föga upplysning. Det är en banalitet att gällande lag säger attvårdnadsfrägor skall avgöras med hänsyn tUl barnets bästa. Vi vet alla att medgällande praxis tolkas begreppet barnets bästa pä ett mycket specieUt sätt.Även i de fall där fadern är den mest lämplige värdnadsha-varen går han misteom vårdnaden, för så vitt inte modern kan klassificeras som klart olämphg somvärdnadshavare. Det finns här en motsättning mellan lagens form och praxis somvi aUa känner till. Bokstavligt sett hävdar lagen barnets intresse som detväsentliga men praxis ger så att säga företräde åt moderns rätt gentemot såvälfader som barn. Det intressanta i svaret är i och för sig inte att det ärsä pass obestämt utan att det förekommer en passus, där det står atthörselskada i och för sig inte utgör något hinder för en fader att få vårdnadenom ett barn. Av detta kan man sluta sig till att hörselskada ibland skullekunna tänkas vara ett sådant hinder eller att den tillsammans med andra hinderskulle tillmätas vikt. Vad jag skulle vilja ifrågasätta är om det står iöverensstämmelse med lagens anda och lagstiftarnas avsikter att denna typ avfysiskt handikapp och handikapp över huvud skulle göra en förälder sämre ellermindre lämplig som värdnadshavare. Jag vUl erinra om att det finns ett konkretfall, där detta argument använts, trots att av ohka skäl modern i det falleticke kunde komma i fråga utan valet gällde mellan ett fosterhem och en fader. Jag skulle alltså vilja ha frågan preciserad sä här: Fårdet över huvud taget användas som argument mot en förälder i aUmänhet och moten fader i synnerhet att vederbörande är hörselskadad? Skall en hörselskadadav lag och domstolar i och för sig betraktas som en sämre förälder, därför atthan är hörselskadad? Om en domstol i sitt domslut gör hörselhandikappet tillhuvudargument för att vägra en ensamstående far vårdnaden om två barn frågas:Är detta i överensstämmelse med lagstiftarnas avsikter och den praxis som börfölja av lagens nuvarande utformning, en lag som ju är konservativ och kommeratt ändras i vår? Ang. förutsättningarna för hörselskadade att få vårdnadenav bam i får ett allmänt hålletsvar på en allmänt hållen fråga. Det ligger ändock i sakens natur. vill han i ett speciellt hänseende precisera sin frågaoch undrar, om hörselskada eller ett psykiskt handikapp över huvud taget inågon situation kan diskvalificera i vårdnadsfrågan. Till det vUl jag säga attvårdnadsfrågan skall avgöras utifrån barnets bästa, man skall ta hänsyn tiUsamtliga omständigheter som kan ha någon betydelse för att avgöra vem avföräldrarna som kan erbjuda barnet det bästa hemmet. Jag kan inte säga genereUtatt det inte finns situationer, där ett fysiskt handikapp kan vara enomständighet bland flera, som har betydelse i det sammanhanget. Men jag haranfört i svaret att hörselskada inte i och för sig bör vara något hinder förnågon att få vårdnaden om barnet. En närmare precisering är knappast möjlig från min sida. HerrSVENSSON i (vpk); Sä förfärligt allmänt hållen var väl intefrågan. Nog har statsrådet med sin kännedom om domstolarna ochlagstiftningsfrågor av den här typen också erfarenhet av problematikenspraktiska sida, hur Ang. skohndragningarna i glesbygdsområden domstolarnabrukar resonera, vUka olika fall som där kan uppkomma och vilka argument somanvänts för och emot en persons lämphghet som värdnadshavare. Det måste vara envälbekant frågestäUning för den som yrkesmässigt sysslar med detta. Men lät mig ytterhgare precisera frågan så här: Om enensamstående far, när modern av andra skäl enhgt gällande praxis är uteslutensom värdnadshavare, har stöd av sin kommuns i frågan, om han ären ordentlig människa med jobb, kan försörja sina barn, om han med kommunenshjälp har lyckats få barnpassningsfrågan ordnad, om alla förutsättningarföreligger för att ge barnen ett bra hem och han alltså enligt gällanderättspraxis är närmast till vårdnadsskapet, då frågar jag: Är det iöverensstämmelse med lagstiftarnas intentioner, när de utformade gällandelagstiftning, att det faktum att personen i fråga är hörselskadad skaU användassom det väsenthga argumentet mot att bevilja honom vårdnaden? i ger nästan svaret genomsitt sätt att formulera frågan. Han frågar: Om en far är i och för sigutomordentUgt lämplig för att ha vårdnaden och kan erbjuda barnet ett bra hemoch modern av någon anledning inte kommer i fråga för vårdnaden, bör då intefadern kunna få vårdnaden? Självfallet är svaret ja, eftersom vårdnadsfräganskall prövas utifrån barnets bästa den av föräldrarna som är lämpligast skallha vårdnaden. Men det är inte mitt fel att svaret bhr en truism.Möjligen leker i hågen något konkret fall, som han har kännedomom och erfarenhet av. Det fallet känner jag i så faU inte tUl, och om jag kändetill det, vore det inte mm uppgift att kommentera det här. Överläggningen var härmed slutad. § 20 Ang. skolindragningama i glesbygdsområden Herr utbUdningsministern ordet för att besvara (vpk) i kammarens protokoll förden intagna fråga, nr 228, och anförde: har frågat mig, om jag harobserverat aktueUa fall av skohndragningar i glesbygdsområden och de negativaverkningar detta åstadkommer och om i anledning därav förslag om särskUtstatsstöd kan förväntas. Frågan om skolans organisation m.m.i glesbygd har behandlats av i en framställan till Kungl.Maj:t och av glesbygdsutredningen i betänkandet Utbildning i glesbygd. Dessaärenden bereds i . HertLÖVENBORG (vpk): Jag ber att fä tacka statsrådet försvaret på min enkla fråga, men jag vill också erinra om det gamla ordspråketatt medan gräset växer,dör kon. Jag tycker inte att svaret är aUtför hoppingivande. Jag vet att statsrådet redan har konfronteratsmed bakgrunden till den fråga som jag stäUde vid ett besök i förungefär sedan. Det är den långa skolstrejken i , som också harvalsat runt i rikspressen. Strejken har i sm tur utlösts av en skohndrag-ning. Men problemet med behåUandet av en hten skolenhet i englesbygd är självfallet inte koncentrerat enbart till denna lUla Norrbottenbyutan samma problem dyker upp på mänga andra platser. Det är också därför fråganmynnar ut i en efterlysning om man inte kan tänka sig ett särskiltglesbygdsstöd för att kunna bevara skolservicen i glesbygder och på platser därsä är möjligt. Man kan ta som exempel. Här är det utan tvivelmöjligt att behålla skolan, om myndigheterna har den rätta viljan. Det handlardock om 24 skolbarn, och det är dessutom ingen hemlighet att det finns mindreskolenheter som fungerar och fortsätter sin verksamhet. När det gäller det aktueUa fallet kan utbildningsministernvisserligen kanske åberopa remissyttranden från länsmyndigheter, men mot dettakan ställas andra uttalanden, exempelvis från bygdens största fackförening. Tungt bör också väga Markittabornas absoluta enighet -frän ung till gammal om att skolan skall kunna behållas. Samma kamp utspelaspå mänga andra platser. Jag ser detta som en liten del av den allmänna ochväxande kampen mot avfolkningen i det län jag representerar. Den är värd alluppmuntran. Det kan visserligen göras gällande ätt avstånden i detfall jag nu använder som exempel inte är så stora, men det är inte detta som ärdet avgörande för dessa människor De menar att om skolan dras in, kommer bynefter hand att dö. De unga familjerna flyttar inte dit och familjer med barnlämnar byn. Man resonerar i mänga byar sä att skolindrag-ningen är början tiUslutet. Det finns, som jag sade, 24 barn i den aktueUa skolan, ochden skulle kunna drivas även i fortsättningen. Jag viU därför vädja tiUutbUdningsministern att medverka till att frågan prövas i positiv riktning ochäven att han tar fasta pä tanken på inrättandet av ett särskUt statsstöd, somkan användas för att behålla skolor i glesbygd, där så är möjhgt. Ang. skolindragningama i glesbygdsområden diskuterar nu två ohka frågor.Den ena och den ursprungliga frågan gäller om regeringen har några planer påett statsstöd till glesbygdsskolorna. Jag har svarat att vi pä grundval av tväolika förslag, dels frän , dels frän glesbygdsutredningen,prövar ärendet inom departementet och att vi om vi hamnar i en positivställning skall återkomma till . Den andra frågan är ett konkret fall, som tas upp av herrLövenborg. Det kommer att avgöras i konselj ,och därför kan jag självfallet inte gå närmare in på det. Men jag vUl ändåerinra om att en enig skolstyrelse i kommun, medrepresentanter för parti, har bestämt att barnen i Ang. skolindragningama i glesbygdsområden fråga skallgä i skola i en annan by. Jag vill också erinra om att avståndet vUket mankanske inte överallt kunnat läsa sig till - meUan skolorna i de två byarna är . Det bör kanske i sanningens namn sägas ut. Det finns många barn som har längre avstånd ändetta. Det som skall inverka i ett sådant här ärende ärnaturhgtvis reseavståndet, hur man kan organisera skolskjutsar, typerna avskolor och det skick skolbyggnaderna befinner sig i på de två platserna,möjligheterna att gä kvar i en skola och kostnadseffekten det är ändå skattebetalarnas pengar vi här rör oss med. I de allra flesta faUkan man lokalt klara av dessa frågor, och det beror självfaUet pä att man pådetta plan har de-största förutsättningarna att bedöma vilket beslut som ärrimUgt. I detta fall har föräldrarna genom särskUd skrivelse anhålht attregeringen skall ta stäUning, och det kommer vi alltså att göra i ett senarekonseljbeslut. Hert LÖVENBORG (vpk): Vad beträffar herr statsrådets sätt att mätaavstånden bör kanske noteras att hans uppgift gäller fägelvägen, och den är välinte riktigt relevant i sammanhanget. Vad utbUdningsministern sade om enigheteni de kommunala nämnderna är heUer inte kortckt. Jag pläderar inte för att man skall söka behålla skolor inabsurdum, när det inte finns underlag för dem, men så förhåller det sig ju intei exemplet som jag har tagit upp. Ätt representanter i länsorgan har tagitställning på ett visst sätt är heUer inte så märkligt. Vi vet att detekonomiska läget i glesbygdskommunerna är pressat. Det har sagts att i det härfallet skulle det kosta att behälla skolan. Den siffran ärkanske diskutabel, men jag skall inte gå in på det. Jag vUl bara säga att ijämförelse med den rundhänthet som statsmakterna i dagens läge visar gentemotden s. k. privata företagsamheten i form av direkta gåvor och subventioner ärdet ju inga stora pengar det handlar om. Regeringen bör hjälpa kommunerna att behälla skolor sälångt detta är möjligt, och det är därför jag tycker att det är motiverat medspeciella insatser. Stöd för min åsikt att man bör göra sitt bästa för attbehålla skolor av det här slaget som rimhgtvis kan behåUas finner jag bl. a. ibetänkandet Utbildning i glesbygd, som statsrådet åberopar. Det handlar om desmå skolenheterna, och där betonas synsättet att man skall försöka behåUa ävensmå skolenheter i glesbygd. 1 betänkandet sägs bl. a. att de små skolenhetersom bUr nödvändiga i landets glesare befolkade delar inte bör framstå sommindre önskvärda undantagsformer med karaktär av nödlösning, och det betonasatt detta varit vägledande för utredningens slutsatser och förslag.