prot · FV0954 · 1972-12-31 00:00:00 — Jag citerar, herrtalman: "Alltför många av personalen sviktar och har sökt undertecknad iegenskap av provinsialläkare. Kriminalvård är ett svårt och omöjligt arbete,något som kritikerna ej tycks förstå. Personalen får mycket sällan etterkännande. Huvudstaden uppfattas av de flestasom en institution, som skickar ut order och föreskrifter men som aldrig gerett erkännande eller uppmuntrande ord." Situationen var betydligt värre. Det varoroande många som drabbades av stressjukdomar. Läkarna har slagit larm. SkuUe justitieministern acceptera sådana rapporter frånett privat företag utan att göra något? För att fångvården skaU kunna fungera måste det finnastillräckligt med platser. Av regeringens förslag framgår att bl. a.Helsingborgsanstalten skall läggas ner under detta budgetår.Utskottsmajoriteten skriver på s. 5, när den inte vill tillstyrka min motionsom kräver att man tar upp överläggningar med personalen påfångvårdsanstalterna, att den sätter sin Ut tUl tillsynsutredningen. Utskottetkonstaterar att utredningen fått ett tUläggsdirektiv och anför: "Härvidskall bl. a. prövas lämpligheten av en ytterligare differentiering av klienteleUer omfördelning av personal." Hur skall man kunna göra det, om man lägger nerHelsingborgsanstalten och får en överbeläggning på de övriga anstalterna? svårt attdifferentiera då. Jag skall citera vad andre förbundsordförande i , den organisation som denna personaltillhör, sagt: "Nya oroligheter väntas inträffa vid fullbeläggning påanstalterna. Sätt stopp för ytteriigare anstaltsmyterier med gisslan!" I en tidningsartikel heter det om den uppvaktning somförbundets representanter gjorde hos justitieministern :"Man uttryckte också sin starka oro över vårdpersonalens situation om detslutna platsantalet skulle nedbantas och anstalterna överbeläggas. Det psykiska trycket på våra medlemmar är redan i dagoerhört hårt och vi är starkt betänksamma inför den senaste utvecklingen. Vemhade t. ex. kunnat tänka sig att vi här i skulle råka ut föranstaltsmyterier med vårdare som gisslan?" Fröken sade att motionärerna oombedda hadetagit upp detta problem. Fel, fröken , det är vårdpersonalensorganisation som har väckt denna fråga. 1 övrigt kan jag helt instämma i vadutskottets ordförande, , här har anfört. Jag skulle kunna tillägganågot om KRUM.s verksamhet, men jag skall inte göra det eftersom det finns ettsärskilt yttrande. Jag kan också instämma i att det finns krafter inom somarbetar efter en seriös målsättning. Den kritik som har riktats mot är attorganisationen visar intresse för de intagna så länge de sitter kvar påanstalten, men i regel tappar intresset när de har lämnat anstalten. Och det ärinte bra; det är nämUgen då som åtgärder verkligen behöver vidtas. Med det anförda ber jag att få instämma i de yrkanden somfru har framställt. FrökenMATTSON (s): Jag tycker att dagens debatt kring vårkriminalvård, speciellt den inriktning som den har fått i en del av de senareinläggen, där man har talat om och andra kontaktskapande organ, i någonmän ger en snedbelysning av problemet. Fastän detta kommer att bli en parentesi mitt anförande vill jag ändå peka på något som betyder oerhört mycket förrehabilitering och återanpassning i samhället av de intagna och av dem somkommit ut i frivård, nämligen fackföreningsrörelsens insatser. a. harByggnadsarbetareförbundet av det samarbete man tagit upp påSkenas. Man hyser förhoppningar om att även andra fackliga organisationer ochderas medlemmar kommer att engagera sig i sådan verksamhet. Överläggningar påden punkten har redan börjat. I övrigt viU jag konstatera att jag inte är likabibelsprängd som i . Men det har kommit ut en bok , enav de intressantaste för dem som önskar följa problemen kring kriminalvården.Den heter "Brott i " och är skriven av , som varjustitieminister under president tid. Även om debatten , tUl förnågra anföranden sedan, har varit mycket lugn och saklig kan jag inte underiätaatt citera . Det gör nämligen också Ramsey när han talar omde nya domedagsprofeterna, de som i likhet med Hesekielkommer att ropa ut: Landet är fullt av blodiga brott och staden är full avvåld! Ingen av oss, i vilket land vi än lever, kan undgå attkomma i kontakt med våld. Men jag tror det förtjänar citeras vad Ramsey Clarksäger, att utvecklingen kommer att skapa en ny fattigdom som är annorlunda ochgrymmare än den jämförelsevis milda form av fattigdom som handlar om brist påförnödenheter. Denna nya fattigdom är brist på hälsa, på möjligheter itillvaron, på makt och anständiga levnadsvillkor, brist på mänsklighet,värdighet, fred och kärlek. Och denna nya fattigdom kommer att medföra etttryck på individen som gör att han söker utlopp för sin desperation i nyaformer av asocialt beteende. Jag tror att det är en av anledningarna till att man kandra fram vissa skrämmande exempel. Men jag tror också att vi måste göra klartför oss att regeringen och utskottsmajoritetens representanter ingalunda harframställt verkligheten mer ljus än den är, vilket påstod. Dettaanser jag felaktigt. Redan i propositionen och även i utskottsbetänkandet harde aktuella siffror som finns redovisats, och det är väl inget tvivel om på en del håll - dock icke när det gäller våldsbrotten ochuppklaringsprocenten - kan peka på en viss ökning. Men jag tror återigen att vimåste ta litet intryck av vad den förre amerikanske justitieministern säger,när han just apropå detta påpekar att sådana här statistiska siffror egentligeninte anger någonting om det verkliga förhållandet. Det är polisens statistiksom redovisas, men den sätts inte i förhållande till hela befolkningen, ochdärför ger den inte hela sanningen i synnerhet som siffrorna inte talar omorsakerna till att brottslighet förekommer, vUka brottslingarna är eller vilkasom faller offer. Även om ibland har ett något drastiskt uttryckssätt,skulle jag gärna vilja återge vad han säger; Om det gällde brottsligheten påVirgin , sä skulle hela befolkningen där ha blivit mördad , ochföre döden skulle allesammans ha blivit våldtagna två gånger och rånade 18gånger. Om alla dessa brott - det är alltså med utgångspunkt i den amerikanskastatistiken begicks på platser som du och jag känner till, så skulle vi allavara utplånade eller månader. Jag tror att det här är en synpunkt som verkligen hör in ibilden när man använder brottsstatistiken för att teckna läget. Jag kan intefinna att vi annat än mycket sakligt och koncentrerat har konstaterat hurdantläget är här . Jag hade närmast tänkt mig, herr talman, när jag begärdeordet att bli mer eller mindre internationell. Jag tror att man har destostörre anledning att inte bara syssla med våra svenska förhållanden somutvecklingen är ganska likartad runt om i världen. Det kan som ett enda litetexempel på detta dras fram att i debatten om ungdomskriminalitet har mantidigare fört fram just industrUänderna och sagt att det är där trenden går moten ökning. har man inom ECOSOC på FN;s uppdrag gjort studier i fem länderoch funnit att ungdomskriminaliteten har samma uttryckssätt, samma procentuellatillväxt och att länderna har ungefär samma attityder emotungdomskriminaliteten och samma behandlingsformer för rehabilitering i dessafem länder. Det är så vitt skilda länder som , , , och Zambia.Därför tror jag också att vi, som fröken har sagt, verkligenhar anledning att bygga på väldigt många likheter i våra samhällssystem mnt omi världen, hur olika de än ser ut vid första påseendet. Vi skall alltså icke såensidigt inrikta oss på krav på behandlingsforskning, som har varit uppe idebatten tidigare och som också tas upp i reservationen 5 tilljustitieutskottets betänkande nr 6. Jag vUl erinra om att justitieutskottets företrädareförsta lagutskottet gjorde en resa i , där vi studerade bl. a.behandlingsforskning och konstaterade att man hade kommit ganska långt i vissadelstater. Men de urvalsmetoder som gällde där kan vi över huvud taget inte taupp här i . Det förbjuder oss inte endast våra grundlagar utan också vårprincipiella inställning till människors integritet. Forskarna fick nämligenlotta, slumpmässigt välja ut vilka behandlingsformer ett visst antal individerskuUe utsättas för, utan att ta någon som helst hänsyn till om just den lottadebehandlingsformen var den rätta eller inte. Vi hörde bl. a. om en person somhade lottats ut till frivård fastän han uppenbarligen var i så dåligt skick ochrisken för självmord var så stor att det riktiga hade varit att placeravederbörande under övervakning på ett sjukhus för att han skulle återvinna sittsinnestillstånd. Någonting sådant kan vi inte göra. Vi har stor anledningatt mycket mer än koncentrera oss på de forskningar som pågår och somvi nu håller på att koordinera. Det gäller inte bara de försök som inomNordiska rådets ram väl inte har hunnit särskilt långt men som har hunnit destolängre inom ram på FN.s tillskyndan och inom det institut som FNhar skapat för och , Det är värt att notera att i början avmaj kommer för förhindrande av brott att ha ett möte medrepresentanter för kriminalvård och justitiedepartement i hela världen. Deskall diskutera en gemensam strategi för brottsbekämpning. Det arbetspapper somhar lagts fram är oerhört intressant. Jag skall försöka duplicera det och gedet bl. a. tUl fm . Där tar man nämligen upp frågan vilkamöjligheter man har att forska och vilka svårigheter det är att över huvudtaget veta hur man skall forska. Man har både mikrosynpunkten ochmakrosynpunkten. I detta av experter och forskare utarbetade papper sägsatt forskarna själva har svårigheter att komma överens om vad som skallanalyseras. De som forskar inom socialvetenskap är ännu inte överens. Detfinns, om vi tar det mycket grovt, två olika skolor. Enligt en skola ärbrottslighet helt enkelt defekter i det sociala systemet men det behövsegentligen inte någon socialforskning alls det räcker med att ändra lagen isträngare riktning och att ändra behandlingsformerna så att man får en allmänprevention.Andra skolor menar att det inte alls är säkert om den växande kriminaliteten ärett uttryck för genetiska eller miljömässiga faktorer, om den beror påkroppsliga eller psykologiska behov, om det är känslomässiga faktorer somligger bakom och behöver undersökas. En del anser att man mycket mer måste gåin för en ordentlig miljöforskning och ställa den i relation till utmaningenfrån samhället och till de mänskliga rättigheterna. Just därför att det finns en sådan lång rad av teorier ärdet mycket svårt att komma fram tiU någon strategi, och det är kanske ännusvårare att enasig om på vilka områden man skall forska och hur. Tillämpar manmakrosynpunkten, får man se på samhällenas långtidsprogram. Då är svårighetenden att i de länder, där man har långtidsprogram,och på de områden som gällerutbildning, hälsovård, arbetsmarknad, mUjö osv. indirekt också tänker påförebyggande av brott, detta nästan aldrig står uttalat i långtidsprogrammet.Där får man gå in i de detaljerna. Tvärtom har man i de länder, som låtit sinajustitiedepartement arbeta tUlsammans med socialdepartementen eller dessasmotsvarigheter, inte den allmänna överblicken, när man gör upp stratagin. I varje fall tror man ändå att man , närkriminalvårdsrepresentanter för FN:s samtliga medlemsländer sammanträffar,skall kunna komma fram tiU en strategi både för forskningen och dess inriktningoch för vUka åtgärder som skall kunna diskuteras i de olika länderna, justdärför att skUlnaderna inte är så stora, trots allt, utan att fenomenen ochresonemangen är ganska likartade. Jag vill emellertid återkomma till forskningen. Jag trordet är väldigt värdefuUt och nyttigt att vi har klart för oss hur svårt det äratt rikta in forskningen och veta vad det skall forskas om. Vi har dock detstora , som ger oss en svensk erfarenhet. Men jag tror attdet är nödvändigt att inte bara läsa KAIK:s betänkande, där en hel radundersökningar redovisas. Jag tror också vi skall ha klan: för oss att allabidrar vi med fakta, synpunkter och resultat. Jag har tidigare i utskottet nämnt UNSDRI - det är för vad man kaUar socialförsvar, i en mycket grov svensköversättning, nere i . Institutet är en databank, där det går att ta del avbåde vissa utredningar om hur man bedömer allmänpreventionens verkningar iolika länder och en mycket fullständig och intressant utredning om vad brottkostar i olika samhällen. Avsikten är att detta skall bUda underlag förregeringarnas ställningstaganden, när ett program för brottsbekämpande läggsfram. Det är denna övergripande forskning, denna samordning, som jag tror detär alldeles nödvändigt att vi har klar för oss. Det är också nödvändigt att videltar i arbetet och deltar synnerligen intensivt. Detta är synpunkter, herr talman, som icke bör undanhållasdenna debatt, där det ju gjorts kommentarer kring den påstådda bristen påintresse för forskning från svensk sida. HerrDOCKERED (c) kort genmäle: Jag tänkte inte begära ordet för någotgenmäle till fröken . Men hon upprepade vad vi har hört flera gångertidigare, att polisens statistik skall vi inte bry oss om, utan vi skall tänkapå att det här gäller en koncentrerad bild av befolkningen. Jag tycker inte attvi skall fortsätta den diskussionen, fröken . Vi behöver inte läsastatistik för att se på vilken väg vi är. All erfarenhet säger oss att vi nu ärute för någonting som vi inte skall underlåta att se allvaret i. Jag vill alltså understryka att det här läget bedöms litetolika. Jag beklagar om regeringens och regeringspartiets företrädare underlåteratt se allvaret i detta läge. FrökenMattson har talat om internationella förhållanden och tagit hjälp aven f, d. justitieminister i . Ja, internationellt sett tyder väl densenaste tidens tendenser på att många tror att vårt land är ett land ditmänniskor kan komma och göra upp sina mellanhavanden även med Uvet som insats.Jag är utomordentligt orolig om man nonchalerar även dessa tendenser på deninternationella himlen och det anseende vi håller på att få internationellt. Allt talar för att vi måste se mycket allvarligt på dessafrågor och inte får nonchalera den statistik som ansvariga myndigheter harpresenterat. Vi behöver bara se oss omkring för att upptäcka vilken utvecklingsom ligger framför oss. Fröken () kort genmäle: Jag tror verkligen inte att någon kan påståatt vare sig jag eller någon annan i det parti jag representerar nonchalerardessa frågor. Men jag vill påpeka att man inte kan mäta problemets vidd enbartmed statistik och jag vill mycket starkt framhålla att problemet har mångaaspekter bl. a. forskningsaspekten, som jag har uppehållit mig vid , föratt med ledning av den klara behandlingen och återanpassningen av de intagna.Detta är det främsta målet för vår kriminalvårdspolitik. Den saken måste ocksåfå komma med i bUden. den 7 aprU 1972 Jag har med stor tUlfredsställelse noterat demånga positiva uttalanden som här gjorts rörande betydelsen av förstärktainsatser på kriminalvårdens område när det gäller att bekämpa brottsligheten.Att försöka komma till rätta med den betydande brottsligheten är en frågaom samhälleliga verksamheter på ett mycket vitt fält, och ibland kan det uppståmissförstånd när man vill prioritera det ena eller det andra området. har vi fått klart för oss att de mångaåterfallen i brottslighet är något som vi inte bara kan passivt iaktta, utan vibör också i ljuset av nya erfarenheter ha möjligheter att genom koncentreradeinsatser minska på den återfallsbrottsligheten. Det är visserligen bara en delav brottsligheten som vi på det sättet kan minska - jag vill inte gå längre äntill att använda ordet minska; man får inte vara alltför optimistisk i detfallet men redan det att vi genom att arbeta efter nya riktlinjer ellerfortsätta med tidigare försök kan få ner återfallsbrottsligheten har mycketbetydande konsekvenser. Det skulle bl, a. betyda att vi kunde minska polisensarbetsbörda och att polisen därmed kunde få mera tid att ägna sig åt den direktbrottsbekämpande verksamheten. Jag skall här inte gå in på någon principdeklaration omkriminalpolitikens mål och medel, utan jag nöjer mig med dessa småanmärkningar och skall sedan försöka besvara några frågor som framställts ochbemöta en del synpunkter som kommit fram i denna debatt. sade att det endast mycket kortfattat ärangivet i propositionen att vi vUl komma i gång med ett s. k. terapeutisktsamhälle vid anstalten i . Jag vill då komplettera det sagda med attupplysa om att det är en försöksverksamhet som självfalletbedrivs inom ramen för givna organisatoriska, legala och ekonomiska förutsättningar.Såväl personal som intagna är engagerade i den verksamheten, och urvalet avintagna sker med stor noggrannhet. Verksamheten följs också av kommittén förkriminologisk behandlingsforskning, som bl, a, från vetenskaplig synpunktbiträder med råd och stöd. noterade också att vi i propositionen villha medel för att kunna genomföra vissa förbättringar när det gällerbesöksförhållanden och permissionsförhållanden och ifrågasatte att detta kundepå något sätt stå i strid med den proposition beträffande narkotikaproblemetsom har lagts fram för . Jag vill därför nämna för fruKristensson att jag , innan den propositionen utarbetades,offentligt och även i samråd med krinunalvårdsstyrelsen hävdade nödvändighetenav restriktivitet och skärpning när det gäller permissionsförhållandena för grovabrottslingar, personer som är i särskilt hög grad samhällsfarliga. Men detta ärju bara en liten del av klientelet på våra anstalter. Beträffande det stora, omjag får använda uttrycket, normalklientelet vill vi fortsätta den politik somvi har inlett att via bl. a. permissions- och besöksförhållanden underlättaövergången till frivården. Det finns alltså inte på något sätt någonmotsättning i detta. Man har i en motion tagit upp vårdpersonalensförhållanden. Särskilt , då det har kommit framfrågor om de intagnas möjligheter till samråd i sina egna angelägenheter, harganska mycken oro uppstått bland vårdpersonalen. Även i övrigt är det, som harsagts här, så att den minskning av beläggningen på våra anstalter som pågått vUken sammanhänger med att personer som inte betraktas somi så stort behov av frihetsberövande i stället fått skyddstillsyn och frivård -har gjort att klientelet på anstalterna blivit besvärligare. Allt det här ärsaker och ting som vi är väl medvetna om i departementet, och det förhåller sigså, att vi står i en kontinuerlig kontakt med personalens facklige företrädare. Jag kan här skjuta in att det har lagts fram enundersökning vid en vetenskaplig institution i beträffandekriminalvårdsverket. Där uttrycker man det litet drastiskt så, att det finnstre maktcentra inom kriminalvården här i landet, en är generaldirektören ikriminalvårdsverket, en är chefen för och en tredje ärombudsmannen för de anställda, och i det sammanhanget säger man i den härundersökningen att ombudsmannen för de anställda är den mäktigaste. Enligt denundersökningen har man i varje fall fått det intrycket att han har gott gehör idepartementet för personalens synpunkter. Ett av uttrycken för det är att vi påden fackliga personalens begäran gav tUlsynsutredningen tilläggsdirektiv. Mendet betyder ju inte på något sätt att vi därmed har så att säga satt punkt förtillfället, utan vi har fortlöpande kontakter. Så snart någonting händer, såsnart någon besvärlig situation uppkommer, får vi besök av den fackligeföreträdaren och diskuterar med honom och hans närmaste medarbetare hur manskall komma tUl rätta med sådant på bästa sätt. Därutöver gör jag själv väldigtmånga besök på anstalter, och vid sådana besök brukar jag samtala medvårdpersonalens företrädare för att bli underkunnig om vilka besvärligheter dehar och vad man kan göra. Vadbeträffar den aktuella frågan om nedläggningen av fångvårds- anstalteni så har jag varit där och haft en lång övertäggning med deanställda om hur man pä bästa sätt skall ordna med deras förflyttning tillandra anstalter eller på annat sätt lösa deras personliga problem. Jag vågar därför säga att det förekommer en så ständig ochnära kontakt med vårdpersonalens företrädare att jag över huvud taget inteförstår vad som är syftet med denna motion. Som i alla fackliga sammanhang ärman naturligtvis inte alltid tillfredsställd med det som vi kan göra i en akutsituation. Men det är på det här området inte annorlunda än pä andra områden,tvärtom har vi ett mycket gott förhållande tUl de fackliga företrädarna förvårdpersonalen. Det har i utskottsbetänkandet sagts att övervakarna harför dålig ersättning, och utskottet har enhälligt föreslagit att övervakarnasersättning bör höjas. Det är viktigt att ersättningen till övervakarna blirskälig och rimlig. Frågan har överlämnats till kriminalvårdsberedningen, somskall komma med förslag. Motionen innebär ett förslag om en höjning från 50kronor till . Jag vill erinra om att ett bifall tUlmotionen skulle betyda en höjning av kriminalvårdens anslag med 17 mUjoner kronor;en höjning från till skulle innebära en anslagshöjning med8,5 mUjoner kronor. Jag är i och för sig fullt införstådd med att dennaersättning måste prövas i samband med prövningen i övrigt av insatserna påkriminalvårdens område, men jag vill erinra om att det är en fråga om mycketpengar. Jag skall inte gå in på frågan om medel till KRUMS:sverksamhet -anslaget avser besöksverksamhet och liknande. Jag delaruppfattningen att är på både gott och ont. Jag tror att man med fullt förtroendekan överlåta åt att göra en fördelning av dessa medel påett vettigt sätt för ändamål som kan vara till gagn för de intagna. gjorde gällande att vilar påallmänpreventionens grund och frågade om har gått fråndetta. Det är inte så lätt, , att avgöra på vilken grundbrottsbalken vilar. Där uttalas att man med iakttagande av allmän laglydnadskall söka påföljd som är lämpligast för den enskildes anpassning i samhället.Ordalydelsen antyder närmast att tyngdpunkten ligger på individualpreventionen.Av förarbetena framgår det att meningarna varit delade. Det är en mycket svårteoretisk fråga att svara på om allmänpreventionen har betydelse och i så fallvilken betydelse den har. Inom departementet har vi haft anledning övervägadetta i en annan fråga, som snart skall behandla. Det gällerpropositionen om ny skadeståndslag, där vi kanske kan få tillfälle attdiskutera detta. Jag har sagt att vi vet ytterst litet om allmänpreventionenoch att det är önskvärt med rättssociologiska undersökningar om detta. Jag harhänvisat till att frågan är föremål för utredning i nordisktsammanhang; jag har också sagt att det är en svår och tidsödande fråga somkräver mycket ingående undersökningar. Vi kan inte sitta och vänta på attsådana undersökningar kommer fram , utan vi måste i dagens lägehandla efter bästa förstånd. När man söker sig fram i konkreta fall, får man göra det utan att alltför mycket förirra sig i teoretiska den 7 aprU 1972 Nr 54 spekulationer, Fredaeen den ' övrigt vUl jag bara särskilt notera det positivauttalande som herr 7 aorU1972 i gjorde om inom kriminalvården när det gäller -------- -_-- -_-_ kostnadsfördelningen mellan anstalter och frivård bör Anslag till kriminal- prjontera frivården.Det är ju just i linje med vad kriminalvårdsberedningen har i uppdrag attgöra. Vi får alltså se vad kriminalvårdsberedningen kan komma med, så att vitill nästa budgetår på basis därav kan lägga fram mera konkreta förslag. Under detta anförande övertog herrtredje vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. () kort genmäle; Det är omöjligt att hinna ialla delar bemöta det inlägg som justitieministern här gjorde. Herr statsrådet inledde med att tala om att nyaerfarenheter visat att återfallsbrottsligheten har minskat. Kanske jagmissuppfattade inlägget, men jag förstod inte vad statsrådet syftade på. Jagskulle gärna vilja ha en kommentar, som gör att jag blir mera på det klara medvad inlägget avsåg. Jag tackar för upplysningen om det terapeutiska samhället,som jag då förstår innebär ett samråd mellan intagna och personal, vilket jagtycker är riktigt, men där bestämmanderätten och beslutanderätten ändå liggerkvar hos anstaltsledningen. Jag tolkade statsrådets upplysningar på det sättet.