prot · FV0926 · 1972-12-31 00:00:00 — § 1 Justerades protokollet för den 11 innevarandemånad, § 2 Föredrogs en från justitieombudsmannen inkommen skrivelse, däri denne avsagt sig uppdraget att varariksdagens justitieombudsman från och med den dag nytt val av justitieombudsmanägde rum i anledning av denna avsägelse. Med anledning härav beslöt kammaren att erforderligt val skulle anställas i föreskriven ordning, § 3 Herr talmannen meddelade att , sombeviljats ledighet från riksdagsgöromålen tills vidare, denna dag åter intagitsin plats i kammaren, § 4 Herr talmannen meddelade att fröken enligt tiHkammaren inkommet läkarintyg var sjukskriven tillsvidare. FrökenSandell beviljades erforderlig ledighet från riksdagsgöromålen, § 5 Föredrogs och hänvisades Kungl, Maj:ts proposition nr5 till lagutskottet, § 6 Föredrogs, men bordlades åter konstitutionsutskottetsbetänkande nr 4, skatteutskottets betänkande nr 1, justitieutskottetsbetänkanden nr 1 och 2, socialförsäkringsutskottets betänkanden nr 1-3,kulturutskottets betänkande nr 2, trafikutskottets betänkande nr 4, inrikesutskottetsbetänkanden nr 1 och 8 samt civilutskottets betänkande nr 3, § 7 Föredrogs och bifölls interpellationsframställningennr 66, § 8 Interpellation nr 67 ang, planering för civilproduktion inom krigsmaterielindustrin Ordet lämnades pä begäran tiH HerrISRAELSSON (vpk), som yttrade: Ett betydande antal människor inom landet ärnu för sin försörjning beroende av svensk tillverkning av försvarsmateriel.Bara inom de två största företagen som levererar dylik materiel, , kan antalet anställda som är försörjningsmässigt beroende avförsvarsmaterieldllverkning uppskattas tiU omkring 10 000 personer.Utvecklingen i fråga om statens inköp av försvarsmateriel under 1970-taletberor på kommande beslut om försvarets framtida struktur och nivå. Nr 26 Enligt min och mitt partis, vpk:s,mening är det nödvändigt att Tisdaeenden uppehåller ett försvar som syftartill värn av det nationella oberoendet, 22februari 1972 '"' ' '""''r att enannan struktur hos försvaret skulle kunna nedbringa -------------------- kostnaderna avsevärt. Det betyder att vi förordaren försvarsorganisation som ejutgör en kopia av stormakternas offensiva militärapparater utan ett defensivtinriktat försvar som tar till vara de erfarenheter som gjorts inom denationella befrielserörelserna. En dylik inriktning skulle leda till attkostnaderna för inköp av försvarsmateriel skulle minska och då främstkostnaderna för offensivt inriktad dyrbar materiel. Även om en dylik inriktning av försvaret ej vinnerstatsmakternas gillande kan en minskning av vissa materielinköp emotses underde närmaste åren. En minskning av beställningarna på försvarsmateriel kanfrigöra arbete och materiella resurser för samhällsnyttiga ändamål. Men omtillräckliga förberedelser inte vidtagits kan den också leda till betydandeomställningssvårigheter för i första hand de företag som har stora leveransertill försvaret, 1 många fall är omställning inte möjlig, och då får respektivefabriker lägga ned sin tillverkning. Min hemort, , domineras av ett enda stortföretag, . av dess fakturering utgöres avförsvarsmateriel, av vilken en mindre del exporteras och en större dellevereras till svenska försvaret. Enligt information som företaget lämnat till kommunen kanman inte utesluta att en nedgång i företagets leveranser av försvarsmateriel,, kan leda till att 2 0003 000 anställda måste avskedas, omersättningstillverkning ej kan kompensera bortfallet i sysselsättning. Med hänvisning till det anförda hemställer jag omkammarens medgivande att till herr industriministern få ställa följande frågor: Föreligger eller finnesunder utarbetande någon plan för krigsmate- rielindustrins omställning till produktion för civila ändamål? 2, Om så inte är fallet,avser industriministern att ta initiativ till en sådan planering? Denna anhållan bordlades. § 9 Interpellation nr 68 om upprustning och utbyggnad avKarlsborgs hamn Ordet lämnades på begäran till HerrLÖVENBORG (vpk), som yttrade: Hur skall det bli med hamnen i iNorrbotten och den fortsatta skeppningen? Det finns fortfarande anledning attställa den frågan, offentliggjorde AB Statens skogsindustrier sinlänge aviserade transportutredning, och den gick bl, a, ut på att skeppningenfrån skulle upphöra. En mycket stark opinion som fick stöd frånlänsmyndigheternas sida tvingade emellertid fram ett något annorlundaställningstagande. beslötsatt göra ytterligare kompletterande utredningar innan ärendet slutligenavgjordes. Vid senare överläggningar mellan företrädare för ASSLsledning, företrädare för den lokala förvaltningen, kommunen och fackföreningenframfördes från ASSLs sida att den enda förutsättningen för att skullekunna tänkas behålla sin skeppning över är att vissa muddringsarbeteni farleden in mot hamnen måste ske och utföras utan kostnader för bolaget, I anledning av detta besked uppvaktade företrädare förKalix kommun regeringen och hemställde om stöd. beslutade ASSI-styrelsen att bolagetunder 1973 skall övergå till ett nytt system för färdiga produkter fränKarlsborg och Lövholmens bruk till de västeuropeiska huvudmarknaderna. Somcentralhamn för produktionen i Lövholmen samt för produktionen i Karlsborgunder vinterstängningsperioden skall användas den av kommun planeradehamnen vid Haraholmen utanför , I den kommuniké som bolaget i anledningdärav utfärdade heter det bl, a,: "1 fråga om den del av produktionen frånKarlsborgs bruk som kan avlastas då sjöfarten kan uppehållas utanhinder av is har styrelsen särskilt övervägt möjligheten att inomtransportsystemets ram bibehålla utlastning från Karisborg," I nämndakommuniké återupprepade styrelsen vilka kostnadskrävande åtgärder som i så faUmåste vidtagas och att bolaget inte kommer att åta sig någon del av desamma. Kommunen som betraktar den fortsatta verksamheten som ettlivsvillkor för bygden har låtit utföra en kostnadskrävande utredning som föreliggerklar. Den visar att de minimiåtgärder som begär kommer att kosta ca . hamns betydelse inte bara när det gäller denstatliga träindustrins framtid utan också ur övrig lokaliseringspolitisksynpunkt är ostridig. Framtidsperspektivet måste vara lokalisering av nyatyngre industrier till östra delen av , och då spelar tillgången väl utbyggd hamn en avgörande roll. De åtgärder som anger somnödvändiga är minimiåtgärder som måste följas av flera om man på allvar villbefrämja en industriell utveckling för regionen i fråga. Ur lokaliseringspolitisksynpunkt sett har staten sålunda ett direkt ansvar för att nödvändiga åtgärderkommer till utförande. Det bör därför ankomma på staten att bekosta de häraktuella arbetena, vilka är angelägna inte enbart för de närmast liggandebehoven utan också med hänsyn till att en väl utbyggd industrihamn behövs förframtida nödvändiga företagsetableringar. Med stöd av det anförda hemställer jag om kammarens tillståndatt till herr industriministern få rikta följande fråga: Vill statsrådet för sin del medverka till att en nödvändigupprustning och utbyggnad av hamn på statlig bekostnad kommer tillstånd? Denna anhållan bordlades. § 10Interpellation nr 69 ang, beslutad nedläggning av vissa landsvägs-busslinjer Ordet lämnades på begäran till (), som yttrade: Tillkomsten av får ses somett uttryck för uppfattningen att samhället - och då främst staten - har ettgrundläggande ansvar för den kollektiva trafikförsörjningen, I takt med att denprivata biltrafiken ökat tycks emellertid känslan för detta ansvar haförsvagats. hänsyn har tagits till det förhållandet att många människortrots allt saknar bil. Runt om i landet har man kunnat konstatera att detta ärfallet. En stor del av järnvägsnätet har lagts ner och harlångtgående planer i fråga om framtida nedläggningar, [ princip skall den inställda järnvägstrafiken ersättasmed landsvägstrafik. Busslinjer skall inrättas i stället förtågförbindelserna. Man torde emellertid kunna slå fast att omfattningen aversättningstrafiken ofta inte motsvarat förväntningarna. Den upprustning avvägarna som varit en förutsättning för busstrafiken har sällan kommit tillstånd och om detta skett så har den i många fall inte genomförts förrän långt eftertrafikomläggningen. Vidare har antalet busslinjer ofta blivit färre än som kananses skäligt. Det allvarligaste är emellertid att de som ersättning förtågtrafiken insatta busslinjerna i många fall dras in efter hand. Underhänvisning till dåligt driftresultat för ställsprimärkommunerna inför kravet att finansiera trafiken, och anser sig kommunernainte kunna åta sig ifrågavarande kostnader drar inbusslinjerna. Tillvägagångssättet kan illustreras med ett exempel frånVästmanland. lades i ifrågavarande fall ned . Somersättning insattes landsvägsbusslinjer. Berörda kommuner måste bidra tilldriftkostnaderna, meddelade emellertid att verketavser att lägga ner trafiken fr, o, m, . Det gäller linjernaÖstervåla-Tierp och TämsjöHeby-Sala samt del av berörda genomgående turerGävle-Tärnsjö-Sala, Genom nedläggningen kommer befolkningen i berörda kommuneratt sakna kollektiva trafikmedel. Detta innebär inte endast uteblivnamöjligheter att resa. Busstrafiken ombesörjer även befordran av smärregodsförsändelser. Denna möjlighet utnyttjar sig bl, a, ortens handlande av. Denutarmning av den kollektiva trafiken som pågår motverkar de lokaliserings- ochregionalpolitiska strävanden som myndigheterna uttalat sig för. Länsstyrelserna har i uppdrag att genomföra en regionaltrafikplanering. Det är att hoppas att detta arbete skall leda fram till entillfredsställande försörjning med kollektiva trafikmedel. Länsstyrelsernasuppdrag skall vara slutfört , Det är angeläget att trafikförhållandenainte försämras planeringsarbetet tar. Tvärtom borde det varamöjligt att påbörja upprustningen tidigare än vad myndigheterna synes räknamed. Redan isamband med offentliggörandet av uppdraget till länsstyrel- serna lätkommunikationsministern förstå att viss återhållsamhet skall iakttagas i frågaom beslut om nedläggning av järnvägar. har han meddelat att samma börgälla statens järnvägars busslinjer. Det är angeläget att så sker. Samtidigtmåste möjligheterna undersökas att återuppta redan nedlagd busstrafik. Beslutom nedläggning bör så långt det är möjligt återtas. Det bör gälla bl, a, detidigare nämnda Unjerna och TärnsjöHebySala samt de berördaturerna på Hnjen GävleTärnsjöSala, Med hänvisning till det anförda anhåller jag om kammarensmedgivande att till herr kommunikationsministern ställa följande fråga: Är statsrådet beredd medverka tiU upphävande av beslut omnedläggning av landsvägsbussHnjerna och TärnsjöHebySala samtav berörda turer på linjen GävleTärnsjöSala? den 22 febmari 1972 Denna anhållan bordlades. § 11 Interpellation nr 70 ang, åtgärder för att förbättraservicen genom närbutiker Ordet lämnades på begäran till (), som yttrade: Varuservicen har försämratsför stora grupper. Nedläggningen av butiker har drabbat glesbygdsområdenasinvånare hårt. Även storstädernas service har från många synpunkter försämrats.När det gäller närservicen försämras den kontinuerligt, bl, a, beroende på attkvartersbutikerna håller på att försvinna. Den utveckling som innebär attstormarknader växer upp i städernas ytterområden och konkurrerar ut närbutikerär därför olycklig. Ett system som helt bygger på konsumenters förmåga att medegen bil förflytta sig långa sträckor för att få tillgång till varor ärotillfredsställande. Många grupper, vilka inte har möjlighet att utnyttja bil,beroende pä dålig ekonomi, handikapp, ålder m, m,, får en avsevärt försämradservice. Stormarknader kan ibland erbjuda lägre priser än kvartersbutiker.Detta kan bl, a, förklaras av att kostnader för vissa funktioner, vilkatidigare legat på distributionsledet, överförs på konsumenterna. Detta gällerfrämst transport- och lagringskostnader. Den lägre kostnaden för konsumentenblir på detta sätt fiktiv, och det blir inte någon reell möjlighet att höja denpersonliga standarden. Även den i detta sammanhang försämrade rådgivningen tillkonsumenterna måste beaktas. Det faktum att stormarknaderna har kunnat erbjuda lägrepriser är givetvis en orsak till deras snabba framväxt. Motivet för större satsningpå stormarknader har dock inte primärt varit att erbjuda lägre priser, utan dethar varit av företagsekonomisk natur. De samhällsekonomiska konsekvenserna ochkonsekvenserna för individens ekonomi har aldrig blivit fullödigt belysta.Fortsätter den nu inledda utvecklingen kommer stora grupper att ställas utanmöjligheter att klara sina inköp utan att särskilda åtgärder vidtas. Det tordeinte vara uteslutet att kommunerna ser sig tvingade att för vissagrupper ordna särskilda transporter 1* protokoll 1972. tillexternvaruhusen för att människorna skall kunna klara sina inköp. En sådanutveckling innebär att kommunerna övertar en del av distributionskostnaderna. Viss utredningsverksamhet på området pågår, bl, a, i dens. k, distributionsutredningen. Den snabba förändringen av butiksstrukturen gördet angeläget att riktlinjer utarbetas för utvecklingen inomdetaljhandeln. Med hänvisning till vad som anförts hemställes omkammarens tillstånd att till herr handelsministern få framställa följandefrågor: 1, Är statsrådetberedd medverka till att förslag till åtgärder framläggs i syfte att dämpaden expansion av stormarknader som sker på närbutikernas bekostnad? 2, Vilka åtgärderämnar statsrådet vidtaga för att skapa förutsättningar för en förbättradservice genom närbutiker? Denna anhållan bordlades. §12Interpellation nr 71 ang, allemansrätten Ordetlämnades på begäran till (), som yttrade: Alltifrån 1940-talethar jag sökt få förståelse för och skydd mot förstörelse av vår natur, våravatten- och strövområden med deras fauna och flora samt fritidsvärden. Förstefter härefter regeringsinitiativ uppstått ett nyvaknat intresse förskydd mot förstörelsen av dessa för land och folk livsviktiga värden. Tyvärrär nu förstörelsen och såren i svensk natur så allvarliga, att de i många fallaldrig kan läkas. har den urgamla allemansrättenaktualiserats och fått ökad förståelse och respekt. Från år 1950har dess nödvändighet fastslagits. Rätten att beträda annans mark, att plockabär och blommor, att nyttja bygdevägar m. m. är tillgångar som har minstlika stor betydelse som som gått. En del reaktionära jurister har sökt döda allemansrätten,men vi har ändock lyckats hindra att den dragits in i paragrafernas ochtyckandets djungel. Största faran ligger i de stora bolags- ochpenningintressen som successivt lyckats stärka den enskilda ägenderätten ochkoncentrera den faktiska makten till en handfull människor. Det är en skandalatt ett demokratiskt samhälle är till synes försvarslöst gentemot enskildaspekulations- och vinstintressen. Förstörelsen får och kan ske öppet. Samhälletskapar dyra sysselsättningsämbetsverk men står trots allt handfallet när detgäller att handla och förhindra förstörelsen, 1 pressen kan vi dagligdags läsa om att stora bolagfaktiskt tillåts urholka och successivt döda kärnan i allemansrätten. Storabolag i och annorstädes kalhugger omfattande markområden samtbesprutar dem med gifter som dödar eller gör bär' och blommor till gifthärdar.Allmogens rätt dödas, och det är meningslöst och föga lämpligt att bjuda barnoch vuxna produkter som är förgiftade. Rätten att få beträda annans mark och plocka bär och blommor samt finna rekreationi naturupplevelser är urgammal och tillkommer hela vårt folk. Samhället haricke rättsligt ingripit och förbjudit bolagen att genom kalhyggen och giftinskränka allmänhetens rättigheter eller krävt skadestånd för intrång i allemansrätten.Skogsvägar, som fäder i generationer brutit, underhållit och nyttjat, stängesav mäktiga bolag av med låsta bommar och stenkummel. Inom län redovisaren jägmästare att det byggts 75 skogsbilvägar för ca , däravhar givits i statsbidrag. Jägmästaren säger:"Skogsbilvägarna är på många håll avstängda med bom, som hindrarfritidsåkarna att köra in på dem," Jägmästaren säger att markägarna är isin fulla rätt att stänga av vägen för motorfordon även om statsbidrag utgåtttill byggandet av vägen. Att gå och promenera på vägen är däremot tillåtet. Varför sätter icke kronan upp järnbommar där skogsvägarmöter allmänna vägar? Varför ges statsbidrag till skogsvägar och varförtillätes dessa farliga biltransporter på allmänna vägar? Varför skall inteskogsägarna tvingas att ha kvar flottlederna och vintervägarna för att få framsina produkter? Och veni har givit tjänstemän och bolag högre rätt än riksdagenoch Kungl, Maj:t att sätta urgamla rättigheter ur kraft? Eller har Kungl, Maj:tgivit bolag, ämbets- och tjänstemän rätt och fullmakt att själva handla som deför gott finner? 1950 beslöt att till enskilda betala för s, k,intrång i fiskerätt pä vattenområden som tillhörde kronan, I stället för högst3 i kostnader blev det en "Ebberöds bank" där i snabbföljd oupphörligen tiotals miljoner matas in. Bolag och jorddrottar har tagithuvuddelen. Det förefaller som om vattenomrädesrätten, trots överbetalningen,icke klart övergått till kronan. Fiskeområden som kronan har inköpt förmiljoner har av bolagen gjorts till stinkande gifthärdar för fiskbestånd ochrekreationssökande människor. Bolagen tillåts lägga beslag på strand- och skärområden,som kronan äger, men som med nyttjanderätt varit tillgängliga för allmogen.Gränser flyttas godtyckligt, och trots att samhället ägandemässigt har enormamark- och vattenområden, som behövs för att man skall kunna möta allmänhetensväxande behov av fritidsområden för hälsa, rekreation och trivsel, kan ekonomisktstarka intressenter lägga beslag på dessa värden, eftersom ämbetsverk ochkronans och allmänhetens företrädare anser sig förhindrade att hävda kronansoch allmänhetens rätt. ger vi bolag och andra ibidrag för att sköta rengöring från smuts genom de giftutsläpp m, m, som visjälva åstadkommit, men den enskilda äganderätten kan fortsätta förstörelsen,och makten för dem, som är giftspridare, kvarblir, Hormoslyr får efter ett beslut med 6 mot 4 röster, trotsalla varningar för förgiftningar av människor, djur och växtlighet, återanvändas. Allemansrätten försvinner genom en skylt , Hur djur- och fågelliv skall delgivas denna farapå annat sätt än att förgiftas och dödas, finns inte angivet. Hur skall bolagenfullt kunna ersätta förlusten av en allemansrätt, som skall bjuda allmänhetenrekreationsmöjligheter i skog och mark? Hur kan bolag eller en handfullmänniskor ta bort en gammal folket tillhörig urminnesrätt och bjuda en förgiftadmiljö i nu och framtid? den 22 febmari 1972 den 22 febmari 1972 "Vägsaltethotar sjöarna----- , Löser ut olja och metall," Det måste vara käntför ansvariga. Skogen i naturreservatet "", en förnämlignaturtillgäng i , avverkas av ett mäktigt bolag. Grustag förstör ochplånar ut våra grusåsar, som är våra förnämsta vattenreningsverk. Fåglar, fiskoch kor dör i danska giftbyn,Buller-'och miljöskadorna växer, Baggböleriet var bl, a, 1800-talets rätts- ochäganderättsspöke. Men trots allt kvarblev allemansrätten som en folketsegendom, förefaller jordförvärvslagen och lantbraksnämnderna, med derasmakt och strävan att koncentrera jord- eller markägandet till stora enheter därbolag trots att de äger kvadratmil mark ytteriigare får förvärva mark, vara endirekt fara för att allemansrätten skall dödas och försvinna, I det äldresamhället, där staten icke hade laglig rätt att skingra och förstöra allmän egendom,var respekten för allemansrätten en realitet, möter de som har rätt att nyttja allemansrätten -och för de många är detta den enda rätten till del i fast egendom i somde har - förbudsskyltar i mängd. Genom låsta järnbommar hindras allmänheten attnyttja sin rätt. Ar 1889 skrev Axel om "Ett skövlat landoch ett plundrat folk", där en härskande klass med rasande glupskhetskövlat vårt land och i dubbel mening plundrat vårt folk, först på dess skogaroch sedan, då en del av folket lösryckts från alla samband med jord och mark,på dess arbetskraft. Är 1895, innan arbetarrörelsen hade någon representant iriksdagen, ställde samma författare frågan om man kunde "älska våraströmmars brus, så länge den elektriska kraften i vattenfallen ärprivategendom, älska bäckarnas språng, så länge endast strändernas ägare fåfiska kräftor och högt betalande engelsmän meta laxöring, älska den mörkaskogens dystra sus, där baggbölarens yxa förjagat skogsnymfen och andrapoesier, älska stjärnenatten, varunder en här av utplundrade proletärer hackatänderna av köld, och sommarljuset, i vars sken de få arbeta sig svettiga dagoch natt"? Kan man älska allt detta?, frågade , Ja, man kan ochbör älska det som ynglingen älskar sina drömmars mö, eller vandraren sitt mål,som han endast kan nä pä en lång och mödosam stig, menade han. har ett nytt sekel förflutit sedan detta eposskrevs. Vi lever ännu kvar i allmänna talesätt och förhoppningar, som präglasmer av tro än vilja till praktisk handling. Förväntningar knyts nu till ettannorlunda miljö- och internationellt naturvänligt år. Huruvida det hela ävennu kommer att stanna vid en jättekongress, sammanträden och utredningar i alloändlighet eller leda till praktiska handlingar med viljekraft bakom orden,återstår att se, borde beakta att om vi inte handlar , har vikanske för alltid gått miste om tillfället, och på miljö- ochnaturvårdens område fortsätter vi med alt ha "ett skövlat land och ettplundrat folk". Ett ryskt ordspråk säger: "Den som är mätt, förstårej den som är hungrig," Utan tvivel är stordelen av vårt folkmiljöhungrigt och behöver få möjligheter att mätta sin naturhunger, som den inte kan tillfredsställa. En handfuH ekonomiskt mätta och rika kantillfredsställa alla egna önskemål och har makt att utestängade många därifrån.Rätts- och utredningsinstitut, ämbetsverk och tillämpande organ har makt attbestämma över de många egendomslösa som också har behov av hälsa, miljö ochtrivsel. 1 Kungl, Maj:ts proposition av framgåratt "Kongl, CammarCollegium haar låtit upsättia kiöpebrefven contantepenningar. Räntemästaren qvitterat reda penningar, men uti protocollet finnesper expressum, at Collegium bevilliat, at kortning skulle skee uti köpet emootlöhningar och andra praetensioner, ja det som ännu mehr är, så vijsarprotocollet at Räntemästaren varit anbefallt at up- och afföhra som contantepenningar, vijsandes detsamma räntekammareboken, att mehrendehls inge andramedell den tijden varit i cassan". Det stulna fick återlämnas till kronan, I förslag av den 28 november 1863framhålls: "Ett lands skogskapital är en förmögenhet, som icke i allaafseenden befinner sig i samma förhållanden med annat fast eller löst kapitaloch derför ej heller bör obetingat bedömas efter de ekonomiska lagar, hvilkaför övrigt böra göra sig inom den industriella lagstiftningen gällande.Skogarna kunna, i synnerhet i ett land med nordliga läge, med alltskäl räknas till de s, k, naturliga kapitalen. De utgöra villkor för landetsbeboelighet genom deras inverkan på dess klimat, ett förhållande som Skogs-kommitténgenom inhemtande af vetenskapliga auktoriteters yttrande till fullo utrett; destå i detta avseende i samma kategori med luften, vattnet och de fysiskakrafter, hvilka utgöra grunden och villkoret för all industri; men de skiljasig från dem derigenom, att de kunna genommensklig verksamhet tillintesgöras Rikets ständer anse, att Kronanicke längre bör släppa ifrån sig denna för staten nödvändiga egendom, utankraftiga åtgärder ofördröjligen böra vidtagas till densam-mas bevarande för detallmänna." I betänkande 1916 konstaterar ,, att förändring i nyttjande eller ägande ej fick lända tillinskränkning i de redan existerande rättigheterna, "Denna regel har fåttsig uttryck i instruktionerna för bergskollegium och 22juni 1773 § 12, Kollegium anbefalldes vid allmänningars upplåtande till bruknoga tillse, att de, som av ålder därstädes haft rättigheter av antytt slagskulle vid sitt nyttjande därav bibehållas. Om förbehåH skett iupplåtelsebreven eller ej, har icke varit avgörande för rättigheternas bestånd.En huvudregel för praxis har nämligen varit den, att kronan ej kunde bortgivaeller försälja, vad den ej själv ägde,"