prot · FV09125 · 1972-12-31 00:00:00 — Utredningen har motdenna bakgrund uttalat, att det inte är uteslutet att kommenderingar från andrapolisdistrikt kan komma att visa sig nödvändiga under vissa perioder även efterutgången av . 1 första hand menar utredningen att perioden den 1april-30 juni 1973 kan bli aktuell. Därefter torde kommenderingar behövaförekomma endast vid särskilda tillfällen såsom har förekommit tidigare. Det är ännu för tidigt att ta slutlig ställning tUlfrågan, om kommenderingar utöver de redan beslutade, dvs. för tiden intill den31 , kommer att behövas. Det beror på hur förhållandena utvecklas.Varje möjlighet att begränsa kommenderingarna kommer att tas till vara. Huruvida ytterligare kommenderingar behövs beror också inågon mån på den vidare behandlingen av de förslag utredningsmannen lagt fram isitt betänkande . En del av förslagen - det gäller främstföreslagna nya tjänster behandlas i höstens budgetarbete. Resultatet kommersåledes att framläggas i statsverkspropositionen. Även andra förslag frånutredningen är föremål för beredning i departementet. a. på förslag om omreglering av ett antal tjänster i syfte att stärkaarbetsledningen, inrättandet av göromålsförord-nanden m. rn. Det är möjligt attdessa frågor kan lösas i sådan tid att en del av utredningens förslag kangenomföras redan före den . Jag vill slutligen nämna att utredningen arbetar vidaremed frågor som rör förhållandet pohsallmänhet och vissa rekryteringsfrågor. Hert EKINGE (fp): Polisens arbetsförhåUanden har varit underdebatt . Dagens situation har alltså inte kommit så där helt oväntat,och att debatten skärpts är väl i och för sig inte förvånande. som jag vill tacka justitieministern för svaretpå min interpeUation måste jag tyvärr konstatera att svaret i stort sett baraär ett återgivande av förhållanden som vi väl redan känner. Dessutom hänvisarjustitieministern till vissa åtgärder som föreslagits i den utredning ompolisen i som gjorts av expeditionschefen . Jag måste beklaga att svaret är så här pass intetsägande -ja, så intetsägande att det knappast är något svar alls. Jag tycker det ärotillfredsställande med svar av typen "det beror på hur förhållandenautvecklas" eller "det beror på hur framlagda förslag kommer attbehandlas". Det ger ingen vägledning vare sig för mig eller för dem somberörs av frågan. I den i interpellationssvaret nämnda utredningenkonstaterar utredningsmannen att en akut bristsituation uppstått hos poUsen iStockholm. Utredningsmannen säger att denna bristsituation bl. a. beror på har fått vidkännas en starkare utflyttning av polismän frånStockholm till andra polisdistrikt . Vidare sägs det attarbetstidsförkortningen, som successivt genomförts fram till iår, och skärpta regler för övertidstjänstgöring har medverkat till den uppkomnasituationen. När det gäller utflyttningen av polismän konstateras attden varit dubbel så stor . Vidaregenomfördes, sägs det i utredningen, en omorganisation som enligt personalen ytterligare försämradearbetsförhållandena. Därtill kom, i samband med avtalsförhand-hngar,överenskommelsen som också nämns i svaret här - om den s. k.alterneringsfiänstgöringen. Mot denna bakgrund måste jag uttala min förvåning över attjustitieministern inte tidigare upptäckt vartåt det barkade. Polisledningen iStockholm var naturhgtvis medveten om utvecklingen, och det synes mig att båderikspolisstyrelsen och personalorganisationerna var lika medvetna om den. Menregeringen var tydligen inte oroad av utvecklingen. Inte heller varjustitieutskottets socialdemokratiska ledamöter särskilt oroade av utvecklingennär vi debatterade frågan här i . Då avvisade mannämligen oppositionens krav på förstärkningar. Justitieministern yttrade självi debatten: "Jag erkänner gärna att man har besvärligheter och bekymmernär det gäller , även om de kanske inte är så allvarliga och såofta förekommande som det ibland påstås." Majoriteten i justitieutskottet talade om "entillfredsstäUande avvägning" i fråga om regeringens förslag beträffandenya fiänster inom polisen. Justitieministern tycks således ha varit nöjd vidden tidpunkten, och några åtgärder av det slag som oppositionspartierna dåkrävde, var alltså inte befogade. , , hadedet tydligen gått upp även i kanslihuset att situationen var prekär, för dåflck, som det också sägs i svaret, expeditionschefen i uppdrag att -jag citerar ur direktiven - "utreda frågan om åtgärder för att förbättrapolisens arbetsförhållanden i ". Som också sägs i svaret komutredningsmannen tillbaka med en skrivelse, i vilken hanframhöll behovet av att 200 polismän från det övriga landet kommenderades tillfiänstgöring i i två omgångar den I oktober i år31 marsnästa år. Så har också skett. För mig framstår det som otillfredsställande att man kanhamna i en sådan här situation och att man med så kort varsel - beslutet irikspolisstyrelsen fattades kommenderar in poliser frånlandets olika delar till för att tjänstgöra där . När vibeslutade om utflyttning av statliga verk från fastlade vi attutflyttningen skulle ske under ett visst antal år. När man gör ingrepp imänniskors frihet att själva bestämma var de vill bo och arbeta, är det bådenaturiigt och berättigat att kräva, att de ingreppen Ang. kommendering av polismän tiU Ang. kommendering av polismän till görs medstörsta möjliga varsamhet. Många förhandUngsfrågor måste också uppförst. Men här gavs vederbörande endast några veckors respit. Vidare är det så - och det vet naturligtvisjustitieministern lika bra som jag - att de nödvändiga förhandlingar och överläggningarmeUan berörda parter, som borde ha föregått denna kommendering, kom till ståndförst sedan vederbörande poUsmän hade tillträtt tjänstgöringen i . Medden erfarenhet justitieministern har av fackligt arbete inser han säkerligendet ohållbara i en sådan situation. Varför förutsåg man inte utvecklingen idetta fall? Varför nonchalerade man olika propåer? Varför lyssnade man intetill ? Varför lyssnade man inte på personalorganisationerna?Och varför blev man så överrumplad? Men den kanske viktigaste frågan i sammanhanget återstårändå, nämligen denna: Är sådana här åtgärder någon lösning ens på kort sikt? Omåtgärderna skall innebära någon lösning måste man förutsätta att vi har förmånga poliser inom övriga distrikt här i landet. Har vi det? Nej, sannerligeninte! Jag tror inte att justitieministern heller anser att vi har för mångapoliser ute i de övriga distrikten. Är det då verkligen försvarbart att ta 14polismän från ett enda distrikt för tjänstgöring i ? Och var dettillfredsställande att denna kommendering genomfördes utan att de ekonomiskaförhållandena var helt klarlagda i förväg? Efter detta vill jag bara helt kort berörapolissituationen ute i landet, och det gör jag genom att ta ett exempel som jaghar till hands. Det gäller situationen inom det polisdistrikt där jag självbor. En sammanställning över antalet ordningspolismän i yttre fiänst undertiden , således ,visar att man där till kl. 2.00, utöver personal förtrafikövervakning och spaningsarbete, varannan kväll i genomsnitt har baratillgång till två polismän för ett område och med enfolkmängd på 74 000 personer. Området omfattar alltså en yta på mer än en fjärdedel avSödermanlands län. I det området finns fyra förutvarande städer och en köpingsamt ett antal mindre tätorter. Vidare finns det här en relativt stor hamn, iOxelösund, en fångvårdsanstalt och en . Under 20nätter har man i detta område bara tillgång till mellan två och fyraordningspolismän för yttre tjänst. Detta gäller alltså ochnovember, som är relativt hyggliga månader, men om man ser på situationen i områdetunder sommaren då man inte har tillgång på fler polismän, snarare tvärtom -så förstår man situationens allvar. Jag tror inte, herr justitieminister, attsituationen i detta polisdistrikt, där jag själv bor, är unik. Den kansäkerligen överföras till de flesta polisdistrikt. Man kan då inte undra på att medborgarna känner oro, oroför liv och egendom. Att förflytta sig inom ett område, som är sju mil långtoch tar sin fid för polismännen, hur bra utrustning de än har. Jag måste, herr talman, få ta i anspråk föratt beröra den situation som kan uppstå efter . Det enda som sägs är att varje möjlighet att begränsa kommenderingenskall tas till vara och att det är för tidigt att nu uttala sig om hur det kanse ut den . Vi vet alltså inte hur det kommer att bli. Vi vet det inte,poliserna vet det inte, och allmänheten får ingen vägledning. Kommer deåtgärder som utredningsmannen föreslagit, för att åstadkomma en förbättring avrekryteringsförhållandena i , att genomföras? Kommerjustitieministern själv att medverka till att avtalsverket får ett sådant extraförhandlingsuppdrag att i varje fall de åtgärder utredningsmannen föreslagit,kan genomföras utan tidsutdräkt? Kommer justitieministern vidare att medverkatill att polisutbildningen byggs ut? Kan man räkna med att erfarenheterna frånden nu gångna kommenderingstiden resulterar i att får bättregehör för sina framstötar? Det här var många frågor. Men de ärsjälvfallet framsprungna ur det förhållandet, att jag inte har funnit denvägledning i interpellationssvaret, som jag skulle ha önskat, och också ur denoro som det finns anledning att känna inför denna situation både urallmänhetens och ur poliskårens synpunkt. Vi talar mycket om arbetsmiljö och om behovet avmedinflytande för att kunna påverka den egna arbetssituationen. Polismännenupplever säkerligen ofta de här parollerna som ett hån mot sig själva. De harju dessutom det tvivelaktiga nöjet att bevaka att sådana paroller kan framförasunder bästa möjliga ordnade förhållanden. Men när får de själva någon möjlighettill en hygglig arbetsmiljö och möjlighet att påverka sin arbetssituation? Närkan vi räkna med att polisens svåra arbete röner den uppskattning och denpositiva värdering från myndigheters, allmänhetens och inte minst massmediassida som är motiverat? Jag tror att det klart måste sägas ut från alla håll attpolismännen är en ovärderlig tillgång i vårt samhälle. I sitt ofta grannlagaarbete måste de känna vårt stöd och vårt förtroende. Jag är medveten om attjustitieministern delar dessa mina synpunkter, men jag vore ändå glad omjustitieministern kunde ge ett något utförligare svar än han gjorde iinterpellationssvaret. började med att säga att hantyckte att svaret var intetsägande och att det inte gav konkreta besked om vadvi avser att göra, därför att det hänvisade till pågående utredningsarbete. Jagtycker var litet orättvis. Först och främst kunde ju att den utredning som jag tillsatte och som hade i uppdragatt arbeta skyndsamt också gjort det och på ett synnerligen berömvärt sätt. Jagkan försäkra att arbetet har skett i nära samverkan och meddiskussioner och överläggningar inte bara med och andraberörda organisationer utan också i hög grad med polisernas fackliga organisationer.Att jag beträffande vissa punkter i det förslag som utredningsmannenframlagt inte kunnat säga tiU , att detta skall vi genomföra, beror- som jag har förklarat på att det förutsattes vissa kontakter på olika håll.Men jag kan försäkra att detta arbete är i full gång och att vifrån departementets Ang. kommendering av polismän tiU Ang. kommendering av polismän till sida ärsynnerligen angelägna om att komma fram till positiva lösningar på de olikapunkter som jag angav i mitt svar, positiva lösningar som vi hoppas attpolisens fackliga organisation skall acceptera och som skall kunna medverkatill att Stockholmspoliserna får en större känsla av trivsel i sitt arbete,något som de tyvärr i rätt stor utsträckning inte har. Det är inte heUer riktigt rättvist att anklagadepartementet och i någon mån också för att man gick såsnabbt till väga när det gällde denna kommendering till Stockholm.Kommenderingen betingades av önskvärdheten att fylla vakanserna och så långtdet var möjligt att få poliser på alla tjänster som vi har i . Man kaninte gärna jämföra en sådan kommendering med en utflyttning av ett verk frånStockholm. En kommendering är en tillfällig sak, och den är i och för sigingenting främmande för polisen, som i sitt arbete ofta ställs i situationerdär man mycket snabbt måste göra sammandragningar och kommenderingar av ohkagrupper av poliser. När frågar om kommenderingen av 200 polisertill ger en lösning av situationen blir svaret givetvis nej. Det harvi också poängterat. Kommenderingen skedde för att ge utredningsmannen ochdepartementet andrum för att kunna genomföra sådana förändringar iStockholmspolisens anstäUningsförhåUanden och anställningsvillkor att vi kanstoppa den pågående utflyttningen av poliser från . Kommenderingeninnebär givetvis ingen lösning, och det är också därför som vi vill försökaundvika att behöva göra sådana kommenderingar efter utgången av denna period.Men går det inte att säga, om de förslag till förbättringar som vi är ifärd med att utarbeta kommer att få denna psykologiska inverkan påStockholmspoliserna. Vi hoppas det, men jag vet det inte Förrän vi haft dekontakter med polisens fackliga företrädare som vi måste ha för att få enreaktion på detta och för att fä veta om man anser dessa åtgärder vara bra lösningar. Så bara en liten parentes. säger attnaturligtvis betyder kommenderingen av 200 poliser till 200 polisermindre i landsorten och att detta kan orsaka besvärligheter. När den högstasiffran för kommenderingen från ett område anges till 14 poliser innebär detinte att ett polisdistrikt tillfälligt fått skicka 14 poliser till ,utan i detta fall gäller siffran hela . Svaret på fråga hur det blir ärdärför: Som jag sagt beror det på om de förbättringar i polisensarbetsförhållanden som vi nu håller på att utarbeta förslag om kommer attmedföra den önskade effekten. Del går inte att svara på detla. En del av dessa förbättringar kan inte genomföras annat äni samband med det pågående budgetarbetet och alltså fä effekt från den 1 juli1973. förstår kanske att det är svårt att tala om det . Mensom jag nämnde menar vi att vissa av de ändringar som vi vill föreslå frän den1 skall kunna genomföras lidigare. frågade : När får poliserna självamöjligheter att påverka sina förhållanden? Av vad jag sagt har framgått att vihela tiden har kontakt med polisernas fackliga organisationer. Det är ju detnormala sätt på vilket man söker lösa uppkomna situationer på Jag vill oreserverat hålla med om - det brukarjag göra när sådana här situationer uppstår - att det är mycket nödvändigt attvi kan finna lösningar också på det område som man brukar rubricera somförhållandet mellan polisen och allmänheten. Beklagligtvis finns det på sinahåll en negativ inställning tUl poUsen, vilket är något som vi måste på alltsätt söka motarbeta. Utredningsmannens fortsatta arbete går ut på -han hållerpå med det nu - att undersöka på vilket sätt man skall kunna skapa ett störreförtroende mellan polis och allmänhet. Polisen är ju ändå ett socialtserviceorgan, som vi måste slå vakt om. Vi måste försöka finna vägar för att gepohserna en känsla av att de av allmänheten uppfattas som det socialaserviceorgan vi vill ha i vårt demokratiska samhälle. Jag ber att få tacka justitieministern fördessa kompletterande synpunkter. Justitieministern nämner att utredningen har kommit med enhel del förslag. Det är jag medveten om, vilket jag också framhöll. Det somoroar mig är bara vilka resultat förslagen kommer att avsätta. Det är ju lika angeläget att förslagen följs upp, som det varatt de lades fram. Justitieministern säger att han inte kan svara . Vifår se hur det ser ut, när vi kommer längre fram. Ja, jag kan ha förståelse försynpunkten i och för sig, men det är ändå till . Jag fick inte något svar på frågan hur justitieministernser på möjligheterna att ge avtalsverket kompletterande förhandlingsfullmakt,för att klara ut de frågor som utredningen tagit upp och som naturligtvis böroch kan tas upp även under löpande avtalsperiod. De frågorna är i dettasammanhang väldigt viktiga. För vafie dag som går blir risken större att manhamnar i samma situation som , och att man får en ny period utan att sådantsom kunde ha klarats av har blivit klart. Justitieminister anför vidare att man inte kanjämföra denna kommendering med utflyttning av statliga verk. Nej, det kan mansjälvfallet inte göra till alla delar, men det är ändå ett relativt stortingrepp i både enskUda människors och familjers förhållande att poliser för tremånader kommenderas till utan att ha de situationer klara för sig somde hamnar i. Jag vill gärna omvittna vad jag hört, nämUgen att de poliser somkommenderats till har blivit väl mottagna och att det koUegialaförhållandet är bra mellan dem som arbetar här och dem som kommit hit. Men hemrese frågorna m. m. var ändå oklara när de flyttade hit, och det är sådant somman kan jämföra i viss utsträckning med situationen vid utflyttning frånStockholm. Slutligen bara en annan fråga som också är viktig, och detär den fortsatta utbildningspolitiken när det gäller polismännen. Det systemetsom nu införs gör det är vi ju medvetna om allesamman att poliskåren intetillförs några nya polismän genom att man skall ha en tvåårigpraktiktjänstgöring efter utbildningen. Men frågan är alltså: Vilkaförutsättningar bedömer justitieministern att det finns för att utvidga Ang. kommendering av polismän till Nr 125 utbildningsmöjhgheterna? Motbakgrunden av nuvarande förhållanden är den ' uppenbart att vi kommer in innan man kan 28november 1972 åstadkomma en förbättring avpolissituationen i vårt land om vi inte -------------------- -- får en helt ny mentalitet bland människorna; detvore naturligtvis bättre. avpolismän till , , ,.,_f.. ,. ... . i i- j i.- c - ,, , Det tar allttor läng tid innan mankan lösa de har tragorna om man interelativt snabbt kan vidga utbildningskapaciteten. Under detta anförande övertog herrförste vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. Jag kan så till vida kanske ge enytterligare upplysning om det pågående arbetet med utredningens förslag att endel av de åtgärder som utredningsmannen har föreslagit är av den arten att dekräver en förhandling via avtalsverket, och beträffande de förslagen tillförbättringar avser vi att ge avtalsverket i uppdrag att ta upp dem. Detuppdraget kommer vi att ge avtalsverket . Vissa andra av förslagen ärförmodligen möjliga att genomföra direkt genom förslag från departementetssida. Därmed har alltså kanske fått klart för sig att vi verkligeninte bara ligger på utredningsmannens förslag utan att prövningen därav är ifull gång. Det är klart att för dem som blev kommienderade tillStockholm och som inte anmälde sig frivilligt - och det var väl majoriteten sominte gjorde det - har det uppstått vissa olägenheter. Det var vissa frågor sominte kunde lösas före den tidpunkt då de skulle komma till . Men defrågorna blev mycket snabbt lösta sedan vederbörande kommit hit. Dit hör justden fråga som tog upp, nämligen deras rätt till ersättning förhemresor. Det problemet löstes i enlighet med det förslag som man, om jag minnsrätt, från polisens sida hade framlagt. TiU slut har här tagit upputbildningspoUtiken. Jag var litet grand tveksam om vad syftade påhär, men jag förstår nu att det är inte så mycket fråga om innehållet ipolisutbildningen utan mera fråga om hur man skall kunna öka rekryteringen. Därär det ju så att polisskolorna har en utbildningskapacitet, alltså enmöjlighet att ta emot elever, som är större än vad som har kunnat täckas genomrekryteringen. Det är ju i första hand ett problem för , menäven för oss naturligtvis, att söka få fram en sådan information att vi skallkunna få den utbildningskapaciteten fylld. Vi vill gärna ha den fylld, men somjag nämnde i interpellationssvaret har det varit dåligt . Det harvarit svårt att få tillräckligt antal ansökningar till polisskolorna. Underhösten har emellertid situationen ljusnat, och man kan bara hoppas att vi medfortsatta ansträngningar skall kunna fylla utbildningskapaciteten. Överläggningen var härmed slutad. § 5 Ang. bestämmelser om straff för sårande av tukt ochsedlighet Nr 125 Herr justititeministern ordet för att besvara () framställdainterpellation, nr 199, och anförde: har frågat mig om jag anser attde uppkomna konsekvenserna av att bestämmelserna i ochtryckfrihetsförordningen om sårande av tukt och sedlighet har upphävts äracceptabla samt, om så inte är fallet, vilka åtgärder som jag avser att vidtaför att mildra eller eliminera följderna. De lagändringar som åsyftar innebar attförbud infördes mot skyltning eller liknande förfarande med pornografisk bild,I övrigt ansågs att den som vill ta del av pornografi själv får bestämmadäröver. Bestämmelserna om sårande av tukt och sedlighet upphävdes därför. Det tycks vara en spridd uppfattning att den prostitutionsom förekommer i anslutning till en del s. k. sexklubbar ochposeringsateljéer liksom de annonser om dessa etabhssemangs verksamhet som vi konfronteras med i vissa tidningar utgör ett direkt resultat av degenomförda lagändringarna. Men så torde inte vara fallet. Möjligheterna attkomma till rätta med prostitution genom straffrättsliga ingripanden har intepåverkats av denna reform. Den bärande tanken bakom reformen var att en vidsträcktyttrandefrihet är nödvändig för en väl fungerande opinionsbildning och debatti samhälls- och kulturfrågor. I motiven påpekades vidare att den allmännadebatten på olika samhällsområden förs med avsevärt störreöppenhet iin tidigare och att detta inte minst gäller vad som hör tillsexuallivets område. Ett resultat av denna utveckling som man hade kunnatkonstatera var bl. a. en pålaghg förskjutning i den allmänna uppfattningen omvad som skulle anses såra tukt och sedlighet. Denna ändrade inställning hadeinte minst kommit tUl uttryck i rättstillämpningen, framför allt i vissatryckfrihetsmål. Gränserna för yttrandefriheten hade i flera underrätterspraxis förskjutits så långt att man när det gällde tryckta skrifter kundeifrågasätta om de aktueUa straffbestämmelserna längre tillgodosåg någotmeningsfyllt ändamål. Det kan mot bakgrund av nämnda förhållanden med fog påståsatt de annonser om sexklubbar och poseringsateljéer som finns införda i endel dagliga tidningar av domstolarna inte skulle ha ansetts oförenliga med deupphävda bestämmelserna. Ett stöd för denna uppfattning får man, om man jämfördessa annonser med det bild- och textmaterial som förekom i vissa andra publikationerunder den tid då de upphävda bestämmelserna fortfarande var i kraft. Jag menar därför att de genomförda lagändringarna i dettaavseende endast var en anpassning till den utveckling som hade ägt rum. Men jagvill också framhålla att beslut innebar en skärpning av attitydentill pornografin genom att förbud infördes mol skyltning och annat liknandeförfarande med pornografiska alster. Syftet härmed var att motverka atl enperson mot sin vilja tvingas att konfronteras med sådant som kan uppfattas somsedlighetssårande eller stötande för anständighetskänslan. Ang. bestämmelser om straff för sårande av tukt ochsedlighet Ang. bestämmelser om straff för sårande av tukt ochsedlighet Det kan måhända sägas att en del inslag i den verksamhetmed scenframträdanden och film förevisningar som sexklubbar och poseringsateljéererbjuder sin publik är av den arten att de skulle ha kunnat föranleda ansvarför sårande av tukt och sedlighet. Det torde å andra sidan även kunnaförutsättas att många av dessa föreställningar inte framstår som mer anstötligaän vissa företeelser av motsvarande slag, som fick passera opåtalade förelagändringen. Någon helt säker vägledning beträffande vilka företeelser som skuUe anses straffbara enligt de upphävda bestämmelserna kan inte vinnasfrån tidigare rättspraxis, eftersom er:farenheten har visat att utvecklingen irättspraxis på detta område fortlöpande har gått mot en ökad tolerans. Detfinns även anledning framhålla att den publik som besöker sexklubbar ochposeringsateljéer inte är okunnig om karaktären av de föreställningar ellerframträdanden som den får bevittna. Av vad jag nu har sagt framgår att det inte kanförutsättas, att den nyetablering i branschen som vi senare hai: kunnatkonstatera skulle ha uteblivit vid oförändrad lagstiftning.