prot · FV09134 · 1972-12-31 00:00:00 — Framtidsutsikterna för tidningen i NewYork ter sig emeUertid något ljusare. I samband med tidningens lOO-årsjubUeum iår gjordes en insamling bland svensk-amerikaner och svensk-amerUcanskasaramanslutningar i , vilken gav en behållning om 100 000 kronor.Nordstjernan har även vissa planer på tekniskt saraarbete med ett annattidningsföretag i , vilket skulle medföra att framställningskostnadernakunde nedbringas med upp till hälften. Det samarbete mellan svensk tidning och svensktföreningsliv som utredningen redovisat för och har fortsatt. Svensk-amerikanska pressutredningen föreslår i sittbetänkande dels kortsiktiga stödåtgärder, dels insatser på längre sUct, somskulle kunna bli aktueUa om utvecklingen inom tidningsgruppen fortsätter inegativ rUctning. På kortare sikt föreslogs som stödåtgärd ett annonsprogramenligt vUket officiella svenska institutioner låter införa annonstexter tillett värde av per budgetår. Remissinstanserna stödde genomgåendedetta utredningens förslag. Jag delar utredningens åsikt att det är en angelägenuppgift att på oUka sätt stödja den svensk-amerikanska och svensk-kanadensiskapressen. I avsikt att påskynda stödåtgärderna genomfördes ett annonsprogrampå redan under /72. Detta program har fortsattsinnevarande budgetår inom en ökad anslagsram på . Samtliga nio tidningar får del av anrionsprogramraet ocherhåller sinsemellan lUca stora annonsintäkter genom det. Fortsättningen av stödet kommer att redovisas istatsverkspropositionen. Ang. den svenskspråkiga pressen i och HerrANDERSSON i (fp): Jag tackar utrikesministern för svaret på mininterpellation, vUket är mycket positivt. Orsaken till att jag framställde denhär interpeUationen är bl. a. några brev. Jag har hållit Utet kontakt medredaktörerna för de svenskspråkiga tidningarna i och , ochjag har fått brev från några, som kanske har det mest besvärligt. De harsvårigheter trots att pressutredningen skulle resultera i rätt stort annonsstöd pengar kan de inte få, eftersom de i så fall måste registrera sig hosamerikanska som beroende av utländsk makt, och det ärlitet främmande för amerikanskt tänkesätt. En av redaktörerna skriver till mig; "Det är nu Ni medflera riksdagsmän inlämnade en motion till svenska om utredning förstöd till den svenskaraerikanska pressen. Det är utredningen överlämnade sittpositiva betänkande vUket förordade ett dylikt stöd. I väntan på ställningstagande har den svenskapressen i under hand erhåUit s. k. nödhjälpsstöd i form av stödannonserför att hålla sig flytande. Stödannonseringen är endast temporär. Vi i den svenskamerikanska pressen, som ivrigt väntar påresultat, har sedan utredningens betänkande framlagts inte hört något vidare isaken, mer än att ärendet förhalats. Sora direkt engagerad i saken får jag härmed anhålla omsvar på följande frågor." Därefter kommer några frågor, som jag har direktvidarebefordrat till utrikesministern. De raänniskor som har vänt sig till mig har väl i viss månmissuppfattat stödåtgärdernas utformning och trott att man skulle gå in medmycket starkare stöd från början. Jag tycker att den utredning som gjordes varutomordentligt bra och mycket realistisk. Genom det här första årets temporärastöd skulle man få klart för sig vUka åtgärder man sedan på kundevidtaga. Det finns inte anledning för mig att här utveckla dethistoriska perspektivet på den svenskaraerikanska pressen, men jag gläder miggivetvis åt vad utrikesministern säger i sitt svar, nämligen att det harljusnat för . Man räknade med att man efter 100-årsjubileetskulle få lägga ned tidningen. Det hänger delvis samman med att tidningenschefredaktör har komrait upp i en så Ang. åtgärderna mot narkotikamissbruk aktningsvärdålder att han bör gå i pension. har man haft problem med sättare ochtryckare, raen nu skall det ordna sig genom det nämnda tekniska samarbetet. Problemet med ett samarbete mellan de svenska tidningarnaär att ägaren tUl den stora draken - i -tyskenHeinrichs inte har något speciellt intresse av detta samarbete. Han har det nämligengott ekonomiskt ställt; han har fått en tämligen ny offsetpress och klarar sigän så . Hur det kommer att bli i fortsättningen vet raan väldigt Utet om. Jag känner mycket litet det samarbete utredningenföreslår; det gällde de svenska utlandsmyndigheterna i , ochavsikten var att man skulle införa mer annonsering. Även gjordes uppmärksamt på möjligheterna att utnyttja densvenskamerikanska pressen som annonsorgan - vUket också skuUe kunna ske isamarbete med olika branschorganisationer. Jag vet inte i vUken mån det skeroch om man lyckats planera och lägga in en sådan annonseringsdrive som gynnatjust den svenskspråkiga pressen. När man läser sådana här svenskamerikanska tidningar serraan att det har stor betydelse för att vi har de här språkrören därute; de håller sammman det svenska föreningsväsendet. YtterUgare ett problem är - framför allt iVancouverorarådet där man haft en hel del sändningar - att de svenska radiosändningarnamåste upphöra därför att man inte har medel att köpa annonstid. I den svenskatidning som kommer ut i har det klagats över detta, eftersom sädanasändningar ger en väldigt bra kontakt. Man får ha förståelse för dessa redaktörer, som i sinensamhet sitter på andra sidan och försöker knåpa ihop sin tidningvarje vecka eUer . De har raed stor förväntan sett fram raotden dag då de skuUe fä ett stöd. Och visst har de fått ett stöd, som jag tyckerär realistiskt. Om inte aUa nio tidningarna kan bevaras hoppas jag ändå att detskall gå att bevara några av dem. Jag tackarän en gång utrikesministern för svaret. Överläggningen var härmed slutad. §21 Ang. åtgärderna mot narkotikamissbruk Herr statsrådet erhöU ordet för att besvara fruErikssons i (s) framställda interpellation, nr 171,och anförde: i har frågat mig omjag är beredd att lämna en redogörelse för vad som hänt beträffandenarkotikaproblemet på den poUsiära sidan, internationellt och i värtland, samt vidare beträffande sociala åtgärder och medicinsk behandling. Polisens resurser för narkotikabekämpning har under år 1972mer än tidigare satts in mot den internationellt organiserade narkotikahandelnpå . Detta ledde under årets första månader till en rad beslag av centralstimulerandemedel och tiU ingripanden mot åtskilliga utländska kurirer och deras svenskadistributörer. har vittförgrenade försäljningsligoravslöjats i . gjordes ingripanden mot en från utlandetorganiserad GöteborgsUga. Ett 30-tal personer anhölls. Utredningar pågårbeträffande andra ligor. har tagit nya ochingående kontakter raed framför allt poUsen i ,och . Narkotikaspaningarna har under senare hälften av år 1972samordnats med motsvarande polisverksamhet i en rad andra länder. Insatsernahar givit tiU resultat att ett 10-tal i utlandet verksamma narkotikaexportörermed verksamheten riktad mot kunnat gripas. har på svensktinitiativ och efter ingående kontakter mellan svensk och västtysk polis sexpersoner gripits i MUnchen misstänkta för omfattande narkotikasrauggUng tiUSverige. Det regionala samarbete under ledning av särskUdaförbindelsemän, som startat i efter svenskt initiativ, har variti funktion och gett goda resultat. Inom EEC har medlemsstaterna efter initiativ av denfranske presidenten inlett ett omfattande samarbete för att bekämpanarkotikamissbruket. Vid ett sammanträde i beslutades att även andravästeuropeiska stater än EEC;s medlemsstater skulle inbjudas att deltaga iarbetet. Den har via det italienskautrikesministeriet framfört sin önskan att deltaga. Det är uppenbart attmedvetenheten om narkotikamissbrukets vådor och om behovet av samordnaderegionala ansträngningar för att bekämpa detsamma växer sig allt starkare i devästeuropeiska länderna. I tuUverkets åtgärder mot narkotikasmugglingen har ocksåstor vikt lagts vid det internationella samarbetet. På svenskt initiativ harförutsättningar skapats för ett operativt samarbete mellan tuUrayndigheterna ide europeiska länderna. undertecknas med FörbundsrepublikenTyskland ett avtal, som bl. a. avser direkt tullsamarbete mot narkotikasmuggling.MeUan de nordiska länderna har träffats överenskommelse om gemensamoperativ ledning av vissa smugglingsbekämpande aktioner. På finskt initiativpågår förberedelser för en tuUkonferens meUan samtligaÖstersjöländer med huvudvikt lagd på gemensamma åtgärder mot smuggling. Beträffande det internationella arbetet för attkontrollera de beroen-deframkallande medlen kan vidare nämnas att den svenskaregeringen har beslutat ratificera protokoll rörandeändringar allmänna narkotikakonvention samt konvention ompsykotropa ämnen, båda utarbetade inom . Ändringarna inarkotikakonventionen avser att stärka den intemationeUa kontrollen av sådanamedel som opium, morfin och heroin. Den nya konventionen om psykotropa ämnenavser att vidga den internationella kontroUen av beroendeframkaUande medel tUlatt omfatta ett antal syntetiskt tillverkade medel, indelade i fyrahuvudgrupper. I första omgången omfattar konventionen ett tiotalhallucinationsfram-kallande medel såsom LSD, STP och DMT, åttacentralstimulerande Ang. åtgärderna mot narkotikamissbruk 5 protokoll 1972. Ang. åtgärderna mot narkotikamissbruk ämnen,däribland amfetamin och fenmetrahn, samt tretton lugnande och sömngivandemedel. Att den sistnämnda gruppen tagits med i konventionen är ett tecken påen vaknande internationell insikt om behovet av internationell kontroU ävenbeträffande överförbrukning av och illegal handel med vissa vanliga läkemedel. När det gäller missbmkssituationen inom landet synes någonmera påtaglig förändring inte ha inträffat. Det finns fortfarande en stortUlförsel av narkotika tiU den svenska marknaden trots polisens och tuUensansträngningar. Detta skaU inte tolkas som någon kritik eller nedvärdering avdessa myndigheters insatser, utan fär ses som ett konstaterande av de storasvårigheter som föreligger att komma tUl rätta med den illegala handeln. Vissapreparat har emellertid varit svåra att uppbringa, vilket kan sättas isamband med resultaten av polisens och tuUens internationella samarbete. Ävenom det föreligger stora svårigheter att kvantitativt bedöma missbmketsomfattning anser att inga tecken tyder på en dramatisk ökningav missbruket. Styrelsen grundar denna bedömning på fortlöpande kontakter runtom i landet. har överläggningar bl. a. hållits med representanterför sjukvården och socialvården samt polismyndigheterna i , ochGöteborg, varvid auktorUativa uttalanden om missbrukets omfattning lämnats avrepresentanter för huvudmännen. Bedömningen underbyggs också av under åretföretagna frekvensstudier samt återkommande kontakter med bl. a. fritids- ochungdomsledare, skolkuratorer och andra yrkeskategorier som arbetar medungdomar. För skolans del bedömer situationen som i stortsett oförändrad. Beträffande vårdsituationen kan man konstatera atthuvudmännen fortsätter att öka sina specieUa resurser för narkomanvård. I dettasammanhang finns det också anledning att peka på att den vanhga värdapparaten ihög grad utnyttjas för värd av narkotikamissbrukare. Vi är alla medvetna om att narkomanvården är kompliceradoch inrymmer många svåra problem. Den rör sig över ett fält som omfattar bl. a.socialvård, psykiatri och somatisk sjukvård, allt i såväl öppen som slutenform. ÅtskUliga organisationer samverkar här med samhällets organ. Vårdenraåste bedrivas i olika former anpassade efter den enskUde vårdtagarenssituation. Jag kan försäkra att de ansvariga myndigheterna liksom regeringenständigt har sin uppmärksamhet fästad vid narkotikaproblemet. Med anledning av att i sin interpellationtagit upp frågan om möjligheterna att i nuvarande arbetsmarknadssituation taledig arbetskraft i anspråk för vårduppgifter vill jag tiU sist, som ettexempel på att sådan verksamhet redan förekommer, peka på att arbetsmarknadsstyrelsennyligen inom ramen för beredskapsarbetsanslagen anvisat medel för en temporärförstärkning av raed arbetslösa psykologer. FruERIKSSON i (s): Jag ber att få tacka statsrådet försvaret. Det är fyUigt vad gäller utvecklingen på den juridiska sidan, och detsäger också en hel del om vad som har skett på den internationella sidan, mennär det gällervärdproblemen får man väl ändå konstatera att det är relativt magert. Inomparentes sagt tackar jag naturligtvis för de åtgärder som har vidtagits - mananvänder nu AMS-pengar för att arbetslösa psykologer skall få ge sig i kast medvården av narkomaner. Det är ett positivt drag på vårdsidan. Det är vi fattade beslut ifrågan här i , och det är av intresse att se hur besluten har följtsupp. Jag inser att det är som har gått, men det var ändå ganskamycket som beslöts vid det tillfället. Det är kanske symtomatiskt att det ärstatsrådet som redovisar detta, eftersom det är på hans område som dethar skett så mycket. Jag säger att man i svaret kanske saknar meraingående uppgifter om vad som har skett på forskningssidan och när det gällerbarnavårdslagens efterlevnad rUcsdagen uttalade sig mycket bestämt om hur denlagen skulle kunna användas. Statsrådet har ju blivit narkotikabekämpandetsbanerförare. Om man ser tillbaka på hur statsrådet har fått rycka in ideligenoch säga att vi gör någonting och är i gång, så kan det te sig litet groteskthur säker man varit att man var pä rätt väg och skuUe vinna någonting medåtgärder som sedan visat sig inte ge så stora resultat. När statsrådet svarade1970, sade han att nu hade narkotikafaran trängts tillbaka i hela landet, nuvar det eftervården och den uppsökande verksamheten som var aktuell. ,när det gällde en interpellation, lovade att spränga ungdomsklubbardär narkotika såldes. Är 1971 utlovades mer polis-och tullbeslag. Det har välskett mycket därvidlag, och det är vi väldigt glada åt. Telefonavlyssninglovades och har även genomförts. Straffen mot grova narkotikabrott har skärpts. Då sade man också att vårdresurserna förstärktes. Mantalade om de upplysningspengar som gick ut - det var väl de 5 miljonerna. Dettalades ora att landstingen hade förberett vård på mottagningar överallt.Mycket vUctigt var att det sades ifrån att de fria förskrivningarna avnarkotika nu hade försvunnit. Man sade att barnavårdslagen kunde tUlämpas närdet gällde barn med narkotikabesvär. framhöll också att man höU påmed internationella överläggningar. kände sig statsrådetLidbom oroad för att morfinpreparaten alltmer kom tiU användning. En oro förden utveckhngen saknar jag i svaret. Så antogs en proposition med en hel del av de förändringarsom vi hade fått löfte om. En vUctig passus i socialutskottets betänkandetycker jag är att ett ingripande på ett förhållandevis tidigt stadium med stödav barnavårdslagen är enda alternativet tiU fortsatt narkotikabruk ochkriminalitet. Jag skulle vilja ha en redovisning och se om detta har gettnågot, om den inriktningen har följts. Statsrådet säger i svaret att någon påtagligförändring beträffande missbmkssituationen i vårt land inte har skett och attdet inte varit någon dramatisk ökning av missbruket. Jag vet att de uppgifternahar lämnats av andra instanser. Han har sagt att i skolan är det ungefär sammaförhållande som . Detta tycker jag nog är en litet för optimistisk synpå utvecklingen. Det finns nog andra drag, bl. a. det som statsrådet sade sig vara oroad för, nämligen att Ang. åtgärderna mot narkotikamissbruk Ang. åtgärderna mot narkotikamissbruk morfinbrukbörjar förekomma i så stor utsträckning. Även om man inte kaUar det för någondramatik, anses det i alla fall av alla dem som skaU ta hand om missbrukarnavara ett av de svårare bruken och ge en ännu svårare situation för dem somskall föra missbrukarna tUl rätta och få ordning på dem. Ett annat drag som jag tycker att man liksom inte vUl seär att haschrökandet har spritt sig i skolorna inte bara på ungdomsgårdar-och faktiskt är mycket vanUgt. Det sker ju en fortgående amerikanisering av sättetatt leva, underligt nog. som man är så radikal och fördömer , tarman efter det sätt att leva som kommer därifrån. Såvitt jag vet har intehasehbmket avtagit, och det anses som en inkörsport till ett ännu svårare bruk. NarkotUcamissbmket har ju också andra allvarliga följder.Nu tänker jag mest på dem som är narkomaner - jag ser på vådorna för dempersonUgen - och det är ju en allvarlig utveckling för dem att de mer och merdras in i kriminalitet. Det är inte så länge sedan redovisade attvi har haft 50 rån bara i mot banker och postkontor, och deflesta av dessa sätts i samband med narkotikalangning och narkotikabehov. Detär ju en väldigt allvarlig utveckling, som är berörd i svaret på det sättet attstatsrådet säger att vi har fått mer polis för narkotikabekämpning och att viökat tullbevakningen osv. Men den andra sidan av detta är att de som har ettnarkotikabehov får det tUlfredsställt på ett sätt som gör att de kommer in iännu svårare situationer, nämUgen att de blir kriminella. Därför får man ävense det som en allvarlig utveckling för offren. reagerade så hårt motposeringsateljéer-na för att man exploaterade kvinnorna där. Här är detfaktiskt mest ungdom och ofta barn som exploateras, och jag undrar om det inteär samma företagarkategori som ligger bakom både den ena och den andraföreteelsen. Typiskt nog stod det i en annons för en avposeringsateljéerna pä följande sätt: Här får ni se mer än i narkotikakvarten. Det rör sig aUtsä om industrier i bägge fallen. Detta medatt sälja narkotika och att driva ateljéer av den sort som jag nämnt ärföreteelser som står mycket nära varandra, och jag menar attjustitiedepartementet har anledning att visa samma aktivitet i båda fallen. Det är klart att man är tacksam för allt det sora hargjorts för att hmdra maffian, både inom och utom vårt land - en maffia somlever på narkotikahandeln och som håUer missbrukaren kvar i missbruket, hotardem som arbetar inom kriminalvården, hotar polisen och hotar andravårdarkategorier som har att göra med narkotikamissbrukare. Vi är väldigttacksamma för den intensitet som bevakningen här har fått. Men då står detenUgt min uppfattning ännu klarare att man inte har haft samma aktivitet när detgällt att lösa vårdproblemen. Om man finner ett barn som ligger på en järnvägsräls, såär det ingen som tvekar att rycka tUl sig barnet, även med risk för sitt egetliv, om det kommer ett tåg, för man tänker: Det här blir barnets död. Men omman ser en ung människa eller ett barn, här nere i tunnelbanan eller på andrahåll, och kan säga att den det gäller är fången i sitt narkotikamissbruk och går ensäker död tUl mötes, så för man följande resonemang: Vi ska inte göra något fördet barnet eller den unga människan förrän han eller hon själv är benägen attdra sig undan olyckan. Jag tycker att därmed lägger man ansvaret hårdare på densom är narkotikaskadad än man gör när det gäUer andra sjuka eller olyckshotade.Vi är cyniska härvidlag; det beror naturligtvis på att vi är tveksamma om hurvi skall gå tUl väga. Men det kan inte vara någon tvekan om att vi måsteingripa. Jag tänker på den mångbeprisade mUjövårdskongressen som vihade och som skördat sådan ära av. Ett högt och fint språkfördes i två riksdagshus och nere i Folkets hus om hur aUa länder slöt upp föratt hmdra miljöförstöringen. Men vi hade på en annan plats här i staden, ute iSkarpnäck, förhållanden som man inte påtalade - de rent av tegs ihjäl - därjust narkotikahantering försiggick i ganska stor utsträckning. Det var endubbelmoral som man kanske kan känna sig tvingad att acceptera ibland, när maninte orkar med aUt, men den är inte moraliskt försvarbar. Vi ser bort från ettav de allvarligaste miljöhoten som finns, nämligen detta att narkotUca sprides. Statsrådet vet att jag gång på gång har kört framfrågan om en specialkommitté mot narkotikamissbmket. Förslaget har emellertidavvisats av rUcsdagen. Man har ansett att jag inte begriper den saken -och detgör jag kanske inte heller. Men jag menar att den samarbetskom-mitté som finns- och som ju har åstadkommit en del - inte är tUlräcklig. Vidare menar jag attden avdelning som finns på inte är tillräcklig. vet jag attherr kan säga att jag själv sitter med i styrelsen där och att jagdärför skulle kunna göra en del, men den har som sagt inte gjort tillräckligt.Den har inte bemästrat vårdproblemen. När vi nu på den juridiska sidan har fåttandra förutsättnUigar och i viss mån även genom den internationellaaktiviteten, så undrar jag om man inte ändå med större kraft än tidigare börägna sig åt vårdfrågorna. Sant är ju att där inte finns mycket att redovisa. Det står i interpellationssvaret att förberedelser harvidtagUs, och när vi fattade beslut i dessa frågor sades det att vi hade 200ställen där man tog emot narkomaner, att man ute på landstingen förbereddemindre vårdenheter osv. Men vi vet också att det tryckta ekonomiska läget påden kommunala sidan har satt stopp för vad man tänkte göra. Det har bUvit ettstopp när det gällt att skaffa personal, och bristsituationen har också gjortdet omöjligt att utveckla landstingens verksamhet vid de nuvarandeanläggningarna. Frågan är om inte staten då måste träda till. När vi nu harlyckats på ett avsnitt, borde vi inte då göra en extra ansträngning påvårdsidan och försöka komma dem till hjälp som är så hårt drabbade? Man har också velat lägga ned RålambshovsklinUcen. Detförstår jag -sedan jag har fått den uppgiften, som jag eraellertid inte harkunnat kontrollera ur alla aspekter, att man där skuUe ha ett 40-tal anställdapå avdelningen och bara ett tiotal intagna. Detta sammanhänger naturligtvis medatt patienternas vistelse på avdelningen är så ryckig; de åker ut och in. Jaghar av en läkare fått bekräftat, att om någon patient blir riktigtnarkotikasugen mUt , så kan vederbörande begära att bli utskriven ävenom klockan är eller 1.00. Och han blir utskriven! Ang. åtgärderna mot narkotikamissbruk Ang. åtgärderna mot narkotikamissbruk Men detkan ju inte vara riktigt. Det lyckas minsann inte på andra sjukhus. Men detsäger väl någonting om varför har tröttnat på att lägga ut storasummor och aldrig få se något resultat av sina ansträngningar. Och menar jagatt vi ändå kommer fram tUl frågan huruvida inte en kortare tvångsintagningvore värd att pröva, i varje fall när det gäUer barnen. Jag har också nämnt de miljoner som gått tUl upplysningmot bruk av öl och narkotika. Det är säkerligen svårt att direkt redovisa någraresultat av den verksamheten, men det skulle onekligen vara av stort intresseatt se ora raan kan nå några resultat på den vägen. I så fall bör det inte varaomöjligt att gå vidare i den verksamheten. Men jag vet sora sagt att det ärmycket svårt att direkt konstatera huruvida man har räddat någon enda från attbU narkoman genom att hålla ett föredrag eller upplysa på annat sätt. är det heller inte lika svårt som tidigare att få medeltill privat verksamhet. åt läkeraedelsmissbrukare haruppenbarligen fått mycket generöst tUltagna resurser. Det skulle vara mycketintressant att också få redovisat vad man har åstadkommit där och under vUkaformer den verksamheten bedrivs. Det man nu får veta kan ju vara oriktigt. Manfår ibland höra en skildring av dera som har kommit tUl riksförbundet eller avföräldrar som har vänt sig dit, och jag vUl inte påstå att de har rätt, men dethar ändå fällts många negativa omdömen. Detta kan givetvis sammanhänga med attdet är en så svår verksamhet att bedriva, men det skulle vara roligt att vetavUket som har lönat sig bäst - att få en utvärdering, som det brukar heta iandra fall. Därför bör även resultaten av den verksamheten komma med. Naturligtvis tycker jag det är bra att privatainitiativtagare får stöd i sin strävan att ordna vårdmöjligheter förnarkomaner, men för mig ligger det något oriktigt i att den svåraste vården avalla hänvisas tiU privata initiativ och att man på den sidan skall inrättastiftelser och liknande för att ordna vården. Vi har ju på andra områden sagtatt vi inte skall ha några privata stiftelser och grupper som bedriver vård,som det tUlkoraraer oss aUa att klara av. Jag har talat med en ansvarig inomStockholms förvaltning som frågade vart det bär hän , när vi ideligen går denvägen. Det är nog bra om statsmakterna är observanta på detta.