prot · FV0916 · 1972-12-31 00:00:00 — : Var det inte ändå ett något förhastat uttrycksom försvarsministern fällde när han sade, att man inte kan tänka sig någratillägg med anledning av att de faktiska försvarskostnaderna 1971 har visat sigvara betydligt högre än vad man räknade med under utredningens verksamhetstid.Vi har alltså suttit här och diskuterat innehållet i en M1-nivå, i en M 2-nivå och i en M 3-nivå med utgångspunkt från de beräkningarsom vi har fått. Sedan visar det sig att dessa beräkningar inte håller utan attdet finns ett gap, som angivits tiU storleksordningen minst 300 miljonerkronor. Om man då, herr försvarsminister,inte skall göra något aUs med anledning av det, betyder det ju att var och enav dessa nivåer tUl sitt faktiska innehåU sjunker med samma belopp somdifferensen mellan de gamla och de nya kalkylerna utvisar. Menar verkligenförsvarsministern att man bara kunde blunda för detta och svälja det inomorganisationen? I så fall tror jag inte att det är något särskUt stort bidragtUl samförstånd. HertHERNELIUS (m) kort genmäle: I likhet med måste jag uttryckamin förvåning över försvarsministerns negativa svar på frågan om de 300miljonerna. den 3 febmari 1972 Skulle det vara så att de 300 miljonerna icke skulletäckas utan man skulle hänvisa tUl sparverksamhet inom försvaret för dessa, däblir ju -som riktigt uttryckte det en diskussion om minskningsnivåntämligen meningslös, ty förutom dessa 300 miljoner finns redan en"balanserad obalans" på 1 250 mUjoner. Skall denna också bäras avförsvaret förefaller det som om den stora frågan inte vore "rättupp" utan "rätt ned". I sä faU viU jag verkligen begagnatiUfället att be försvarsministern att tänka om, innan sista handen läggs vidpropositionen. Herr tredje vice talmannen () kort genmäle: Herrtalman! Försvarsministern påstod att det blir upprustning, men det var väl enfelsägning, så det skall jag inte bry mig om att ta upp. Försvarsministern uttalar sig om det kommandeförsvarsbeslutet som om man kunde bortse från de konsekvenser som uppstår efterbeslutsperioden, men det tror väl ändå inte försvarsministern. någon borde väl ändå känna till vUka långvariga effekter som ekonomiskabeslut har just när det gäller försvaret. Alla sädana beslut måste grunda sigpå just deras långsiktiga effekter. Försvarsministern vet också att skulle manefter den nuvarande periodens utgång - den period som vi nu diskuterar - viljaåtervinna den försvarseffekt som vi nu har, sä skulle det kosta väldigaanslagsbelopp, och ändå skuUe det inte vara möjligt att uppnå den effektenförrän efter betydande tidsutdräkt. () kort genmäle: tror sig kunna konstatera en vissskUlnad i terminologin mellan mig och försvarsministern. Jag skuUe ha använtordet nedmstning, men jag tror att jag är helt överens med försvarsministernom att någon nedrustning under den närmaste programperioden är inte majoritetsförslagetsinnebörd. När jag nämnt nedrustning har jag sagt att ligger den linjen fast pålängre sikt, sä uppnår vi en effekt som professor beskrivit som ennedrustning. Jag vill också säga, herr talman,att när man påtalar den bristande överensstämmelsen mellan programplaner ochperspektivplaner är det inte säkert att felet ligger på programplanerna. Detkan också vara så att man har anledning att föreställa sig andraförsvarsstrukturer i perspektivet än de som de mihtära myndigheterna och överbefälhavarenframlagt. Viktigast är emellertid att det finns en klar överensstämmelse detsade jag i mitt huvudanförande - mellan var programnivän ligger och deanslagsanvisningar som sker under motsvarande planeringsperiod. I fråga om lönekostnaderna inom försvaret ochandra kostnadsökningar kommer vi att få kompensation enligt nettoprisindex. Vifår nog vänta med att diskutera de 300 miljonerna eller vad det är fråga om förkostnadsökningar tUl dess att vi ser på den allmänna prisutveckljngen. Om jagtar , då vi hade andra index att hålla oss tUl, och gör en avräkningmot nettoprisindex , vad skulle jag dä finna att försvaret fåttför kostnadstäckning, om vi under 1960-talethade haft nettoprisindex? Jo, dä kunde vi konstatera att vi i fråga ommaterielkostnader skulle ha gjort väsentliga förluster under vissa är. När detgäller bl. a. lönekostnaderna hade vi inte några sådana förluster. Frågan omvilken kompensation för dessa lönekostnader som kommer att utfalla i detgaranterade nettoprisindexpålägget, det vet vi inte. Det beror på den allmännalöneutvecklingen i samhäUet , och jag vet inte vad lönekostnadsstegringenkommer att bli. Där måste vi faktiskt avvakta. Vi behandlar de pengar vi talarom här - omkring 50 mUjoner kronor för nästa budgetår är det fråga om påsamma sätt som andra sådana justeringar uppåt och neråt som ständigt förekommeri vår stora budget. Jag tror att ni gör fel i att fästa så stor vUct vid dettabelopp, ty det finns försämringar men också förbättringar att ta hänsyn tUl närman efter hand slutjusterar siffrorna. Att göra så stor affär av detta ärganska orimligt, men herrarna får naturligtvis vänta tUls propositionen kommeri mars. Den relativa försvarseffekten, , beror av vadsom kommer att hända i världen . Jag är medveten omatt det är svårt att se någon trend i vad som sker i andra länders rustningar.Det är litet växlande. Visst har några av stater ökat sinaförsvarsutgifter och NATO-stater har minskat sina försvarsutgifter, men ser mandet i stort har vi haft en tämligen oförändrat jämnutveckling i andra länder. Det finns förhoppningar om att andra länder kommeratt fortsättningsvis göra som vi. I så fall minskas inte vår relativaförsvarseffekt. Skulle däremot läget i världen försämras med en nyupprustningperiod som följd, vUket jag hoppas inte skall bli fallet, är visjälvfaUet så realistiska att vi vid den omprövning - rullning avprogramplanerna som skall ske kommer att ta hänsyn till det. Herr förste vice talmannen anmälde att herr tredje vicetalmannen anhålht att tiU protokoUet få antecknat att han inte ägde rätttiU ytterligare replik. HertGÖRANSSON (s): När man står sist på en talarlista inom ettvisst ämnesområde finns det alltid en risk att man kastar det först uttänktaanförandet åt sidan och enbart ägnar sig åt den diskussion som de tidigareyttrandena föranlett. Men jag skall försöka att ge några synpunkter pä sådant somjag anser inte ha blivit föremål för någon större utläggning här. Jag gör detsom en del av det utredningsuppdrag som försvarsutredningen har, nämligen attbredda och öka insynen i försvarsfrågan. Jag kan emellertid inte låta bli att först, om herr tredjevice talmannen tUlåter, säga några ord om vad jag tycker om det ganskanedvärderande omdöme som han gör om det nya program- och planeringssystemet dåhan ifrågasätter hur angreppsfallen utnyttjats av utredningen, vadhandlingsfriheten är, om den bara är ett honnörsord, och en hel rad andra sakersom ingått i vårt arbete. Jag tror, herr tredje vice talmannen, att detambitiösa program som försvarsutskottet har lagt upp för att förmedla den 3 febmari 1972 kännedomenom detta nya planeringssystem till försvarsutskottets ledamöter kan leda tUlatt även och jag, trots att vi bara är suppleanter, tar del av det. Jag skaU ärligt erkänna att mycket är fel i det nyaplaneringssystemet jag har aldrig träffat på ett nytt system som inte haftsina brister. Men otvivelaktigt har det givit oss i utredningen en hel del avvärde. Inte minst dagens debatt visar att vi har fått en mer initieradbehandling kanske också en mer nyanserad än vi har haft i försvarsfrågan påmånga år. Handlingsfrihet är i detta sammanhang inget honnörsord.Det begreppet har varit vägledande för utredningen när det gäUt att taställning till ohka awägningsprogram och välja olika vapensystem. Härför krävsforskning och utveckling för att man skaU kunna få handlingsfrihet. Vi måsteockså ha denna handlingsfrihet för att kunna öka respektive minskamaterieltillförseln tiU försvaret. För det krävs produktionskapacitet ifredssamhället. Handlingsfriheten är vidare en fråga om utbildning av personaloch uppsättning av förband. Vad behövs för det? Jo, det krävs att vi harkvalificerat befäl samt utbildnings- och underhållsanstalter som vid varjetidpunkt kan disponeras för försvarets räkning. När myndigheterna skaU bygga ut denna handlingsfrihetgäller det för dem precis som för försvarsutredningen att skaffa sig en rimligbalans mellan dessa olika ting som vi anser är delar av vår handlingsfrihet. I samband med Tjeckoslovakienkrisen , när densovjetiska krigsmakten invaderade , hoppades vi väl litet att det tjeckiska folkets icke-våldsmotständ mot den tungt beväpnade ochväl organiserade ryska invasionsstyrkan skulle leda till framgång. Jag tror attvi fortfarande har pä vår näthinna hur unga och gamla människor iTjeckoslovakien gjorde allt för att förbrylla den ryska krigsmakten; man byttegatuskyltar, tog bort vägvisare, vred dem åt fel håU och försökte meddiskussioner och vädjanden tUl den enskUde ryske soldaten fä honom att förståatt man inte ville ha någon yttre inblandning i landets angelägenheter. Det varmånga andra icke-våldsmetoder som kom tUl synes, och de hade till mål att skapasådan förvirring bland ockupanterna att de skuUe lämna . Hur gick det? Har vi någonting att lära av det som därhände? Visst blev det en viss förvirring och en viss handfaUenhet i begynnelseninför denna form av motstånd. Men efterhand ändrade mihtärerna sin taktik såatt civUmotståndet bröt samman och de invaderande kunde slutföra operationen ienlighet med de direktiv som de hade med sig. Vad kan vi då lära här i ?Har vi möjlighet att i fred förbereda, utbilda och organisera etticke-våldsmotstånd, som kan ha en avskräckande verkan pä en eventuellangripare? Jag vUl påstå att försvarsutredningen seriöst har försöktdiskutera sig fram tUl vid vilka tUlfällen civUmotståndet kan förväntas ha enmöjlighet att bli framgångsrUct. Professor från , en av demest initierade i denna fråga, har haft i uppdrag av försvarsdepartementet attgöra en historisk kartläggning av denna motståndstyp och framföra synpunkter påcivUmotståndets möjligheter, i ett neutralt land som , att verkakrigsavhåUande. Men tyvärr måste vi, efter att ha tagit del av denna utmärktasammanfattning, konstatera att det inte finns någraexempel i historiskt perspektiv på att civUmotstånd har kunnat genomföras såeffektivt att det kunnat nå avsett resultat. Vi har därför dragit denslutsatsen att civUmotstånd inte kan utgöra något häUbart alternativ tiU ettsvenskt militärt försvar. Däremot kan det spela en kompletterande roU som enmetod att utöva motstånd mom områden som är ockuperade av en angripare. Dettasista är ett av skälen till att man ytterligare bör studera fömtsättningarnaför civUmotståndet. Om de bedöms som gynnsamma, bör man också sprida kunskap omcivUmotståndets idéer och metoder bland befolkningen redan i fred. Jagförutsätter därför att försvarsdepartementet även i fortsättningen kommer attfölja denna fråga och utnyttja de organ i och utomlands som kan bidratUl att ge oss bättre underlag för denna motståndsform. GeriUaförsvar som alternativ tiU ett militärt försvarsaknar helt historisk förankring. Däremot är gerUlakrig som sådant sedan längekänt. Det syfte som det i första hand har är att befria ett land från enockupant eller från en misshaglig regim. Låt mig nämna några exempel. I ländersom , och har gerillan varit början tUl befrielse. Menkarakteristiskt för alla dessa länder, som i modern tid har utnyttjatgerillakriget för att vinna frihet, har också varit att när befrielserörelsernasjälva har kommit till makten har geriUastyrkorna omorganiserats tUl en konventioneUkrigsmakt. För ett neutralt land som är det viktigt att följade internationella regler och bestämmelser som har upprättats mellan länderna.1 utredningen har vi därför konstaterat att gerUlaförsvar ej kan uppfylla deneutralitetspolitiska krav man har rätt att ställa på vårt land. Däremot finnervi det angeläget att försvarsstyrkornas utbildning utformas sä, att den enskUdesoldaten även kan uppträda i mindre grupper i det s. k. fria krigets form. Låt mig så säga några ord om civilförsvarets fortsattautbyggnad. Man kan det har inte minst utredningen visat tillämpa skUdaprinciper för utformningen av ett försvar. Det gäller både päcivUförsvarsområdet och i det militära försvaret. Det som styr de olikaprinciperna i fråga om utformningen är naturligtvis i första hand karaktären avhotet från andra länder samt dessutom de resurser som vi är beredda att avdelaför ändamålet. Detta gäller, som sagt, såväl civilförsvaret som det mUitäraförsvaret. Men civUförsvaret har också någonting i sin planering somkan påverka det i högre grad än det militära, och det är fredssamhälletsutformning och utveckling. Civilförsvaret måste aUtså knyta an tUlfredssamhäUet sådant det är och i möjligaste mån utnyttja befintliga resurser isin framtidsplanering. På vissa områden och för vissa materieltyper finns detdock ej i fredstid civUa resurser som kan utnyttjas, utan civilförsvaret måstebeställa och lägga upp egna förtåd av olika slag. Det kan gälla radiokommunUcationsmedel,ohka hvsförnödenheter, brandskyddsmate-riel osv. Jag anser att det i sådana faUär högst väsentligt att denna för krig kompletterande materiel också kanutnyttjas i fred. Som exempel vUl jag nämna att polisen utnyttjar en hel delradiomateriel frän civilförsvaret. Därmed slipper polisen egna inköp och förrådav denna materieltyp. Jag tror att det är angeläget att betona att det härkrävs ett den 3 febmari 1972 fortsattsamarbete mellan civilförsvarets ledning och andra myndigheter, såväl statligasom kommunala, så att man på ett ännu bättre och effektivare sätt skaU kunnaanvända civilförsvarets materiel även i fredstid, CivUförsvaret skuUe säkertkunna bidra mycket när det inträffar större bränder, miljökatastrofer, olyckorpå vägar och i samhällen. Det skulle vara möjligt att räkna upp många andratUlfällen då civilförsvars-materielen skulle vara av stor betydelse för attminska de katastrofrisker som förekommer i ett modernt industrisamhäUe, i Stenkyrka är oroad överfredssamhällets ökade sårbarhet genom den koncentration och centralisering somsker till vissa delar av vårt land, I viss mån förstår jag denna oro och kandela den. Men jag tror inte att vi skall glömma att det också finns positivasidor i denna utveckling, inte minst för den mellanfolkliga samlevnaden. Dennacentralisering och koncentration är ju ingenting specifikt svenskt utannågonting som sker i alla industrUänder. Därmed kan man säga att även de fårökad sårbarhet. Låt mig bara erinra om pipelines som man håller på att byggamellan öst och väst och som skall transportera gas, oljor och andra förnödenheter,om kommunikationsvägarnas härdare utnyttjande, om tätortstillväxten, som är hkastark i väst som i öst, om det ökade handelsutbyte som sker mellan länderna ochsom med all sannolikhet kommer att kräva både en störrespecialisering i varje land och därmed ett större beroende av andra länder. Allt detta bidrar, menar jag, tUl den ökade sårbarheten.Det är min förhoppning att alla länder skaU komma till den slutsatsenatt krig är omöjligt och att vi därmed kan få en positiv fredlig utvecklingländer och folk emellan. I detta anförande - under vilketfru andre vice talmannen övertog ledningen av kammarens förhandlingar -instämnde fr i (). Fru andre vice talmannen tillkännagav att anslag utfärdats till sammanträdets fortsättande . HerrGUSTAFSON i (fp): skrev enhälligt tillregeringen och bad regeringen undersöka och ta tUl vara de möjligheter som kanföreligga att tidigarelägga byggandet av . Det var nu intebara i syfte att ge invånarna i Göteborgs- och Boråsregionen och övrigaVästsverige tiUgång till en modern flygplats än vad somursprungligen var planerat. Nej, det utslagsgivande i enhälligabeslut var att trängseln pä är sä stor, att man kan riskeraatt man måste göra dyrbara och kortsiktiga investeringar på Torslandafältet föratt kunna upprätthåUa trafiken där på ett något så när nöjaktigt sätt, omHärrydafältet dröjer för . fanns det en viss skepsis bland experterna ommöjligheterna att få Härrydafältet färdigt tidigare. Det var en expert som sadeså här, när han hörde om beslut: Det tar att göra enomelett - det går inte att göra . Det tar att få enflygplats färdig det går inte att göra pä det heUer. Men jag viU gärna ge luftfartsverket ett erkännande. Detkunde ha varit naturligt, när luftfartsverket fick uppdraget, att man hadeslagit Uran sig och sagt att all erfarenhet visar att det kommer att ta så långtid. Men det gjorde man mte, utan man satte sig i stället ned och utarbetade enny metodik som skulle kunna göra det möjligt att påbörja själva byggandet avflygplatsen redan innan hela projekteringsarbetet var färdigt. Genom engeneralentreprenad skuUe detta kunna vara möjligt, och man skulle kunna vinnaminst genom den här metodiken, så att huvudbanan kunde vara färdig 1976i stället . Totalkostnaden skuUe inte bli större genom detta sätt attbygga. Det har sagts att man t. o. m. skulle kunna ha lättare att hållatidsplanen, men det är klart att en större del av kostnaden på det sättetskulle komma på de tidigare åren. har kommunUcationsministern fått tvä alternativaförslag, och jag hoppas att han allvarligt vill pröva det förslag som skullemöjliggöra ett tidigareläggande, därför att det är mycket välmotiverat fråntrafikekonomiska synpunkter och skulle betyda mycket för . Jagbegär ju inte något besked av departementschefen nu på den här punkten, men jaghoppas att han skall ha någonting att säga när vi senare under fåranledning att ta upp luftfartsverkets verksamhet till debatt här i kammaren. Dåfinns det också anledning att ta upp frågan om den andra banan som är med iplaneringen. Med tanke pä behovet av regularitet och effektivitet är det mycketvUctigt för det första att den inte blir fördröjd och för det andra att den fården bästa möjliga utformningen. När jag nu lämnar den här speciella frågan föratt frän utgångspunkter ta upp några trafikpolitiska frågor, såvill jag först säga att jag tycker att kommunikationsliuvudtiteln ärmycket intressant. Det är den i regel alltid för resten det är få departementsom i statsverkspropositionen lämnar en så omfattande redovisning för sinverksamhet som gör. Men det som är SärskUtintressant är att jag i det som departementschefen säger tycker mig skönjanågra konturer till den översyn av trafikpolitiken som inte minst folkpartiethar begärt. I sina kommentarer tiU Vägplan 1970 säger kommunikationsministernatt den kalkylmodell som utredningen använt och som omfattar byggnads- ochdriftkostnader, trafikanternas fordons- och tidskostnader och samhälletsolyckskostnader bör förbättras, bl. a. så att trafikolyckorna vägs in på ettmera rättvisande sätt. Men kommunikationsministern säger också att det interäcker med att bara bestämma de trafUcekonomiska vmsterna utan att man på såvällängre som kortare sikt skall bedöma och prioritera vägbehoven inom ramen förden regionalpolitiska målsättningen. Det är synpunkter som vi skriver under pä.Vi har ju hävdat att lika väl som man på det ekonomiska området har enramhushållning, där samhället lägger ut vissa ramar för verksamheten, bör manha det även på det trafikpolitiska området, så att man får tiU stånd enintegrerad trafikpolitik som genom att inordnas i den regionalpolitiskamålsättningen tryggar en tillfredställande transportförsörjning för landetsolika delar, varvid även miljöpolitiska och sociala synpunkter beaktas. Beträffande vägarna vUl jag säga att målsättningen, somjag ser det, inte går att uppfylla inom ramen för nuvarande väganslag. frånfolkpartiets sida begärt en plan för en ökning av väganslagen under de närmasteåren, som vi begärt vissa direkta anslagshöjningar till drift avsåväl allmänna som enskUda vägar. Hur illa det är ställtillustreras av det förhållandet att på grund av otillräckligaekonomiska resurser inte kan sköta vägarna rationellt. skriver i sinapetita att den förutsatta produktivitetsökningen pä inte kan uppnäs.Man förutser tvärtom en produktivitetsminskning. Det är ju ett direktoekonomiskt sätt att driva en verksamhet. När det gäller effektiviteten betyderdet i ren förlust. Vi får återkomma tUl väganslagen och tillVägplan 1970. Vi har framstäUt vissa yrkanden i våra motioner, och de kommer juatt behandlas av trafikutskottet. Vi får aUtså ta upp de yrkandena till debattsenare. Men det är en speciell fråga som jag här vUl beröra. Detgäller kommunernas och kanske alldeles särskUt de hundra större kommunernassituation här i landet. Enligt gällande bestämmelser skall kommunerna förunderhäU av statsbidragsberättigade gator och genomfartsleder erhållastatsbidrag . På grund av brist på medel har dessa statsbidragminskat undan för undaUjOch en aUt större del av utgifterna för de gator ochgenomfartsleder som anses vara av så stort allmänt intresse att staten bör gåin och ge bidrag har måst finansieras genom kommunalskatten och den är sannerligen hög nog ändå! I en skrivelse från tillkommunikationsdepartementet påvisades det att kommunerna under åren1968 och 1969 i genomsnitt bara hade fått något i statsbidragtill underhäll för dessa gator och trafikleder i stället för de somde egentligen skulle haft. Av statistUcen för framgår t. ex.att man där under nämnda år bara i underhåll har fått lägga ut över 10 miljonerkronor per är i extra kostnader. Men det har ändå funnits en liten marginal, därför attanslaget har varit ett förslagsanslag och alltså har kunnat överskridas. vUlemellertid kommunUcationsministern ta bort också denna lilla möjlighet attfölja statsbidragsbestämmelserna inom den prutade ramen, och han föreslår attanslaget skaU betecknas som reservationsanslag. Det låter ju ganskaoskyldigt. Det är bara det att ett sådant anslag inte kan överskridas. Ja, mendå sätter man ju huvudprincipen för de nuvarande bestämmelserna ur kraft, sägernågon. Javisst gör man det! Kommunikationsministern säger också att han harför avsikt att senare ändra statsbidragskungörelsen. Vi har i det fallet intebegärt någon höjning av beloppet, men vi har motionerat om att detta anslagäven i fortsättningen skall få vara ett förslagsanslag. Det bör i aUa fall varanågon måtta på pressen på kommunerna! Det är många trafikpohtiska frågor som jag härinte tar upp, men det beror inte på att jag tycker att de är mindre viktiga.Sålunda kommer jag inte att beröra trafiksäkerhetsfrägorna trots att de har såstor betydelse. Och detta beror på att jag hoppas att trafiksäkerhetsverketskall tillföra debatten nytt material, så att de alternativ som skulle ha lagtsfram nu presenteras . Men, fru talman, om nu kommunikationsministern beträffandevägarna vill vidareutveckla den redan mycket ambitiösa kalkylmodell somvägplaneutredningen gjort i syfte att få en från samhäUsekonomiska synpunktermera rättvisande kalkyl, så kan vi konstatera att fortfarandeutgår frän rent företagsekonomiska beräkningsmetoder. De kompletteras ju sedanmed den koUektivbiljett som vi betalar för icke lönsamma järnvägshnjer. Mensjälva bedömningen av verksamheten sker utifrån företagsekonomiska grunder.Detta har haft till följd att man från SJ;s sida måste bedriva en hårdnedläggningspolitik. Jag kan som ett exempel nämna busstrafiken pä somSJ hotade att helt lägga ned. Den var inte företagsekonomiskt lönsam, och vidareframförde man det egendomliga argumentet, att ju nu har sammanslagitalla sina kommuner tUl en kommun, och då är det inte längre en regional utan enkommunal angelägenhet, och därför skulle staten inte ha något ansvar för det.Regeringen har beslutat att ingen väsentlig ändring av SJ;sbusstrafik på skaU ske mot gotlänningarnas vilja före den 1 juli 1973.Samtidigt fick SJ instruktioner om att tUls vidare iaktta återhållsamhet ifråga om begränsning av busstrafik mellan centralorter i olika kommunblock. Vi har i motion begärt en ny järnvägskostnadsutredning.Frän de andra oppositionspartierna föreligger liknande förslag på detta område.Det är nödvändigt, som vi ser det, att de samhäUsekonomiska kostnaderna ochden samhällsekonomiska nyttan av SJ:s verksamhet i stigande utsträckning fårpåverka bedömningen av verksamheten.