prot · FV09125 · 1972-12-31 00:00:00 — man föratt få friheten genomförd måste ta vissa risker. Jag kan helhjärtat instämma idet konstaterandet. Man fär ta risker. Frågan är när man kommer in på onödigaoch opåkallade risker, och det anser jag att man har gjort på detta område. Jag kan inte heller gå med på det resonemang somframskymtade i den förra delen av justitieministerns replik, nämligen atthändelseutvecklingen skulle ha blivit hkartad om lagändringen inte hadeföretagits. Ändringen vidtogs inom parentes sagt med hela s-gruppen röstandeför och hela m-gruppen röstande mot. Det går en klar vattendelare mellanförhållandena före lagändringen och förhållandena efter lagändringen. Det kanvi väl erkänna; och ett sådant erkännande ligger förresten i vad justitieministernsade om att han hade underskattat riskerna och varit för optimistisk. i (m); Jag uppskattar också att justitieministernframhöll att ni hade varit alltför optimistiska den gången det var ju ändåett litet erkännande åt dem som ansåg att ni hade fel då. Men så säger justitieministern att det alltid - eller ivarje fall ofta - är så, när man antar en ny lag, att man får undersöka hur denslår ut och sedan - i efterhand revidera den. Nåväl, men den här gången var detsynneriigen allvarligt, , eftersom det var den parlamentariskayttrande- och tryckfrihetskommitténs förslag som ni frångick på en väsentligpunkt. Om ni stått fast vid den utredningens förslag på alla punkter, hade säkertmycket av de här diskuterade följderna kunnat undvikas. tog upp frågan om polisensresurser. Dem kan vi i och för sig alltid diskutera, men jag skulle tro attherr Henmark också har observerat i tidningspressen, att det har förekommitåtskilliga pohsingripanden mot sexklubbar osv. Det har säkerligen varit av storbetydelse för annan sådan verksamhet alt man har fått konstatera att polisenkan göra en razzia då och då. Sedan kom in på frågan om vad som behöversaneras. Också i var inne på detta ämne och erinrade om attden utredning som låg bakom lagändringen hade ansett att det borde finnas enyttersta gräns. Därmed är vi inne på det som vi diskuterade redan isamband med lagtextens utformning, nämhgen om skrivningen i lagtexten kundegöras sådan, att man där på något sätt fixerade vad som skuUe vara en ytterstagräns. Det här är ju inte som matematik och geometri, där man kan dra upp räta linjer,utan det är ett område där uppfattningarna skiftar mycket mellan olika grupperi samhället. säger; Justitieministern kan väl säga ifrån vad somär godtagbart och vad som inle är godtagbart! Det skall i så fall naturligtvisinte vara vad jag personligen anser vara godtagbart eller inte, utan det skaUvara vad en så stor gmpp människor i samhället anser icke acceptabelt att mandärför måste respektera deras uppfattning. Men hur gärna jag än ville kan jagknappast stå här iriksdagen och skissera upp något för , utan jag får hänvisa tUl denpågående utredningen inom pressen och de kontakter därifrån som har tagits medjustitiedepartementet, där vi då naturligtvis försöker klargöra inte hur vipersonligen, men hur vi på grund av den reaktion vi mött uppfattar vad mångamänniskor anser vara anstötligt. Jag får brev från människor som skickar sådanahär annonser tUl mig och talar om att de har tagit mycket illa vid sig av attde ser sådana annonser i dagstidningarna. Det är klart att detta är någontingsom man måste inte bara observera, utan man måste också försöka få klarhet ihuruvida det bara är en enstaka människa eller många som uppfattar det så. Det ärtydhgt att många människor har ansett att en del av annonseringen är anstötlig jag säger en del. Om vi skall acceptera att vi inte kan förbjuda de människorsom är intresserade av sådan litteratur och sådana visningar att t. ex. besökaen sexklubb, så bör ju ändå annonseringen kunna göras på ett så neutralt sättatt andra människor inte behöver stötas av den. Det som gör att jag inte kan tillmötesgå hert Henmark äralltså just detta att det är fråga om flytande gränser. Jag vill dock uttaladen förhoppningen att en självsanering kommer till stånd, vilken gör att viinte behöver ta ställning till det som är betydligt svårare, nämligen att finnanågon möjlighet att i lagtext fixera var gränsen skall gå. Ang. det kristna normsystemet i det svenska samhället Överläggningen var härmed slutad. §6 Ang. det kristna nonnsystemet i det svenska samhället Herr justitieministern erhöll ordet för att besvaraherr i Skärstad (c) framställda interpellation, nr201, och anförde: i Skärstad har frågat mig omjag anser att det funnits en folkförankrad gmnd för de åtgärder som vidtagitsvilka, utan att det alltid funnits någon primär avsikt till det, har medverkattill det kristna normsystemets minskade betydelse i det svenska samhället. har vidare frågat om jag anser att det råder motsatsförhållandenmellan ett kristet och ett socialt normsystem. De åtgärder som hert syftar på i sin förstafråga har regelmässigt sin grund i beslut som tillkommit i parlamentariskordning under beaktande av bl. a. skilda etiska värderingar och bedömningar.Det kan därför enligt min mening inte ifrågasättas annat än att det funnils enfolkförankrad grund för dessa åtgärder. Jag har , i samband med att jag harbesvarat ett par enkla frågor som framstäUts av herrar och ,framhållit att jag inte anser att vi slår inför valet mellan å ena sidan attfasthålla vid vissa specifikt kristna värderingar och å andra sidan att kastadessa över bord och i stället bekänna oss till ett helt nytt socialtnormsystem. Vår uppgift är i stället att utbilda och vidmakthålla normer somfrämjar vårt samhälles fortsatta utveckling på gmndval av en humanistisk ochdemokratisk livs- och samhällsåskådning. Etl väsentligt innehåll i sådananormer - liksom i den kristna läran - är att levandegöra vår känsla av Ang. det kristna normsystemet i det svenska samhället ansvar förmedmänniskors rätt till liv, hälsa och personlig integritet samt respekt föraUmän och enskild egendom. i Skärstad (c): Jag ber att få tacka för svaret. Anledningen till min interpellation var ju attjustitieministern hade gjort ett uttalande, där han säger att orsaken tillungdomskriminaliteten bl. a. var alt samhället misslyckats med att ersätta dekristna normerna med ett socialt normsystem. Jag tror att justitieministern ärmedveten om att detta uttalande har väckt stor uppmärksamhet. Inget samhälle kan i längden fungera utan normer, sommänniskorna har att rätta sig efter. Det är nödvändigt att det för denmänskliga samlevnaden finns regler, vilka måste accepteras och respekteras avalla. I ett dynamiskt samhälle kan naturligtvis inte normsystemet i aUa sinadelar vara fast från tid till annan, men de grundläggande värderingarna omrespekt för andras liv och egendom får inte försvinna eller ändras. och tUlbaka är dessagmndläggande normer föramkrade i den kristna hvsåskådningen och traditionen ivårt land. De kristna normerna fyller de högsta tänkbara krav man kan ställa påsociala normer, varför det är oansvarigt att motarbeta dem, speciellt som därinte finns något att sätta i deras ställe. Släcker man de stjärnor som genomsekler varit vägledande och inte länder några andra i stället, bUr det svårtför vårt folk och inte minst för vår ungdom att hitta rätt. Man hamnarohjälpligt i normlöshetens stora mörker. Då blir det svårt för samhäUet bådeatt döma de vilseförda och vilsekomna och att hjälpa dem tUl rätta. Ingen kan undgå att notera att de kristna normerna i dagspelar en mindre roU för människorna. Detta torde till en stor del bero påolika åtgärder från samhället. Inslag i olika reformer har inneburit att detkristna arbetet försvårats. Inte minst gäller detta reformer på skolans område,men även inom familjelagstiftningen har utvecklingen gått från kristna normeroch traditioner. Även massmedia och TV - har många gångergrovt nonchalerat och förlöjligat det kristna normsystemet. Min fråga löd: "Anser statsrådet att det funnits enfolkförankrad grund för de åtgärder som vidtagits vilka, utan att det alltidfunnits någon primär avsikt till det, har medverkat tUl det kristnanormsystemets minskade betydelse i det svenska samhäUet?" Jag skulle gärna vilja samtala med justitieministern omdetta Jag har ingen anledning att ställa spetsiga frågor och jag vill inteskylla utvecklingen enbart på regeringen, men regeringen har ändå ett stortansvar. Det är den som lägger propositionerna tUl lagstiftning, och den är medom att besluta även när majoriteten är ganska knapp här i . Jag skallnämna några områden som ligger som grund för mina misstankar. Jag börjar med skolans område och vad som har hänl där. Omman ändå kunde samla materialet från den ideologiska debatt som har förts de 15senaste å:fen, där man har talat om objektivitet och neutralitet, vilket lett till att lärarna har känt sig villrådiga när del gällt att delge ungdomarnanormer som skuUe vägleda dem i livet. Vi fick en god vägledning när vi gick iskolan. Vi fick del av dessa bud som talade om att man skall inte sfiäla, manskall inte dräpa osv. Vi flck vägledning, men vi tvingades aldrig till att tro.Det är något av detta som har gått förlorat på skolans område och som är skuldtill det som händer, inte minst i ungdomsvärlden. Det jag hade tänkt anföra har ju diskuterats under nästanen timme här i kammaren. Jag syftar på de ändringar i tryckfrihetslagen somgjordes . Bestämmelserna om skymfande av rikssymbol, brott mottrosfrid, sårande av tukt och sedlighet skulle utgå. Jag ställde frågan i dendebatten vilken folkgrupp det var som stod bakom att regeringen lade enproposition och begärde en sådan ändring. Men trots att jag envist uppehöll migvid frågan vad det var för folkgrupp, om det var många som tryckte på, fick jaginget besked om vem som stod bakom. Jag vet inte om jag kan få vetahuruvida det var en stor del av vårt folk som ville att de här bestämmelsernaskulle utgå ur tryckfrihetslagen. När man sedan går in på familjelagstiftningen kan manfråga sig om den följer det kristna normsystemet. Det finns en mycket stormajoritet här i landet som respekterar de grundläggande kristna idéerna omäktenskapet som en livsvarig förening meUan man och kvinna, som bygger på bådasfrivilliga offentliga samtycke och som man i varje fall inte utan betänketidkan bryta upp ifrån. Det måste vara lagens uppgift att ge de livsidéernautrymme utan att fördenskull tvinga alla medborgare in i samma livsföring. Detfinns en huvudkritik mot familjelagssakkunniga och därmed ännu mer mot de avförre justitieministern utformade duektiven för deras arbete. Deinser inte att lagen för att inte kränka samvetena måste låta äktenskap förbli äktenskap. För att vi skall ha ett fungerande normsystem måstenormerna bygga på en etisk grund. Utan denna grund finns ingen förankring. Motden bakgrunden kan man ifrågasätta justitieministerns uttalande. Det är väl så att många varit sårädda för moral och för tal om moral och att bli beskyllda för att varamoralister att man också har kastat normerna över bord; eller för att användaett annat uttryck; man kastar ut barnet med badvattnet. Det kristna normsystemet är inte bara vägledande utan dethar också ett erbjudande om en kraft, och det appellerar till samvetet. Dettahar ju varit ett stort och aUvarligt ord i vårt språk. Vi avger allfiämt våradeklarationer på heder och samvete. I demokratin vädjar man ytterst till samvetet.De demokratiska spelreglema har ingen annan avgörande grundval, medandiktaturen upprätthålls genom tvångsmedel. Man kan ju säga att de människor som velat acceptera dekristna normerna har fått hjälp att leva i vårt samhälle. Jag har haft förmånenatt vara med vid många ungdomssamlingar, s. k. nattmöten, då 1 0002 000ungdomar har varit samlade till en trivsam gemenskap, där vi inte haft en endapolis trots alt det varit fråga om offentliga möten. Men jag har inte någongång upptäckt att massmedia varit där och att det sedan i svensk TV visats attnågot sådant förekommer i vårt land. Vi anseratt brottsligheten är ett stort samhällsproblem och att det Ang. det kristna normsystemet i det svenska samhället Ang. det kristna normsystemet i det svenska samhället behövsförebyggande åtgärder på detta område. Vi som vUl föra fram de kristna normernamenar att det är viktigt att tidigt bibringa de unga dessa normer, som skallhjälpa dem att leva i vårt samhälle och att anpassa sig tiU de spelregler somgäller i vårt samhällssystem. När vi nu hjälper dem som kommit vilse, dem somhar knarkat ner sig osv. och vinner goda resultat genom att delge dem dekristna normerna och den kraft som finns i dem inspirerar det oss att ifortsättningen kämpa för dessa normer och regler. Vi hoppas att det inte är såatt det pågår en ideologisk kamp där man strävar att ersätta dessa regler med ettannat normsystem utan att vi får räkna med regeringens stöd när vi arbetarvidare för att ge ungdomarna denna hjälp. Jag erinra.r mig just nu några ord av en dUctare, somefter många utsvävningar kommit i kontakt med det kristna normsystemet. Hanskrev följande lilla dikt: Det ärlycka nog efter redlös färd mot försvinnande lögn perspektiv, attäntligen finna en norm, en lag, en måttstock för sitt liv. Jag vill till slut upprepa vad jag sagt, nämligenatt det visst är barmhärtigt att bygga ett sjukhus vid bergets fot, där man tarhand om människor som faller ned, och ger dem vård, men det är barmhärtigareatt bygga ett stängsel kring bergets krön, så att de inte faller ned. Det ärdet som är innebörden i det kristna normsystemet. Vi vill bygga upp ett skydd,som kan hjälpa människorna att leva så att inte så många behöver misslyckas. HerrFRIDOLFSSON i (m). innan hert i Skärstadinterpellerade justitieministern i denna fråga ställde jag och en partikamrattill mig två enkla frågor tUl statsrådet, där i stort sett samma spörsmålbehandlades. Debattiden i enkla frågor är som bekant mycket begränsad, och jaghann då inte tillräckligt ingående diskutera denna viktiga sak. Jag vUl därförmycket kort foga ett par synpunkter till den debatt som vi förde för någraveckor sedan. i Skärstad har omnämnt anledningen tillfrågans uppkomst. Det var en tidningsintervju där justitieministern på tal omden höga brottsligheten bl. a. slog fast för egen del att han trodde att svaretpå frågeställningen var att man inte lyckats ersätta det gamla religiösanormsystemet med ett nytt socialt normsystem. Detta diskuterade vi som sagt förragången. Vi diskuterade bl. a. ansvar och respekt för människors rätt till skyddför liv och lem och till personlig integritet. På denna punkt slogjustitieministern fast följande; "Ett normsystem som bygger på dessagrundsatser torde i själva verket i sina huvuddrag nära överensstämma med detsyslem av grundläggande etiska normer som omfattas av den kristna läran." Jag har i snabbprotokollet frän den debatt som vi då fördeläst att herr statsrådet något senare gjorde följande deklaration; "Vi haratt förutsättningslöst pröva vilka normer vi anser vara bäst ägnade atttillgodose detta ändamål, oavsett om de överensstämmer med den kristna etikensregler." Jag finner vid närmare studium av de synpunkter somstatsrådet framförde vid frågestunden att det är ett motsägelsefulltresonemang. dag harjustitieministern nämnt, i vafie fall i den utskrift av svaret som jag harfått, att normgivningen inom skolan är mycket viktig, och på den punkten hållerjag helt och håUet med justitieministern. Men man kan väl slå fast att dekristna värderingarna mer och mer förts åt sidan, inte minst i våra skolor. Därhar kristendomsundervisningen fått en undanskymd plats, och morgonböner får maninte ha. Det är ju inte att främja den normbildning i skolorna som herrstatsrådet har talat om. En skolpoUtiker inom det socialdemokratiska partiet somhaft mycket stor betydelse för utformningen av vår skola, mte minst når detgäller kristendomsundervisningen, var SteUan . Han var under många åren framstående medlem av . I , som skrevs under dentid han arbetade i , finns en artikel, där underrubriken och skola skriver följande: "I många hem anserföräldrarna det vara sin plikt att fostra barnen tiU tro. Man sätterhämningslöst skygglappar på barnen. förestäUningarnaatt det existerar en personlig, allsmäktig gud, . Med dessaunderliga idéer kommer bamen sedan tUl skolan och råkar i svårigheter,---- .Föräldrarna har rätten att fostra sina barn på det sätt de självafinner vara det bästa. På detta område har vi endast att lita till utvecklingen, till en folkuppfostran på lång sikt ." Det jag här har citerat är inte ett angrepp på kristnanormer och fostran från någon person vilken som helst, utan det ärnedskrivet av en person som var den socialdemokratiska regeringensskolpohtiker nummer ett. Statsrådet har låtit påskina att man misslyckatsnär gällt att ersätta det kristna normsystemet med ett annat. Justitieministernhar också varit inne på skolans vUctiga roll att hos eleverna inpränta vissarUctlinjer, vissa normer. Jag kan väl sluta det här anförandet med att fråga,om justitieministern anser att regeringen bör inta en annan, en positivarehållning tUl att man bl. a. i skolan understryker det kristna normsystemetsbetydelse. Ang. det kristna normsystemet i det svenska samhället HerrNELANDER (fp): Samhällets normsystem har vid fleratUlfällen debatterats såväl i press och massmedia som vid möten av olika slag.Vid en interpellationsdebatt kring frågan om orsakernatill den omfattande brottsligheten inte minst bland ungdomen medgavjustitieministern att man inte lyckats ersätta det religiösa normsystemet medett nytt socialt normsystem. Vi borde kunna vara överens om åtminstone tvä ting. Detena är att ett samhälle, såsom redan påpekats, inte kan bestå utan att detfinns ett klart angivet, väl gmndat normsystem, kring vilket en starkuppslutning bör ske. Historien ger många belägg härför. Det andra är, somjustitieministern säger: En av orsakerna till brottsligheten är att man avlägsnatsig från det kristna normsystemet utan att ha fått något nytt i stället. Då bördet väl vara angeläget att man söker sig tillbaka till samlevnadsformersom ligger i linje med de kristna och etiska normer, vUka under seklerrespekterats i vårt land och allfiämt har en stark förankring hos breda lagerav vårt folk, vare sig man sedan själv är Ang. det kristna normsystemet i det svenska samhället personligtförankrad i tro eller inte. Här kominer också skolan in i bilden. har vii debatterat den objektiva undervisningen, och vi har varit överensom att undervisningen utan att utöva påtryckning - skall klart framställa Bibelnsoch kristendomens lära och förkunnelse. Det ligger makt uppå att dennaundervisning inte förvanskas utan att den såsom en grundkunskap kan följa deunga ut i livet. Kyrka och samfund och ideella sammanslutningar kan sedanbygga vidare på denna grund, söka vägleda de unga och föra dem in i en annanoch ny miljö, som kontrasterar mot den gängbUdning som ofta leder in på farligavägar. I den tidigare apostroferade frågestunden sade herrGeijer: "Normbildningen inom skolan och andra samhällsinstitutioner skallsålunda främja känslan av ansvar för medmänniskors rätt till liv, hälsa ochpersonlig integritet samt respekten för aUmän och enskild egendom. Ett normsystemsom bygger på dessa grundsatser torde i själva verket i sina huvuddrag näraöverensstämma med det system av grundläggande etiska normer som omfattas av denkristna läran." Jag finner justitieministerns yttrande vid det tillfälletvara hoppingivande även om jag själv skulle vilja gå ett stycke längre. Detgäller för oss aUa här i att stödja de normer som innefattargmndläggande etiska och kristna perspektiv. I detta anförande instämde i (fp). Den här debatten gmndar sig på mitt yttrandeom hur man skall kunna förebygga brott. I vårt arbete inom departementet på attsöka finna vägar för att få ner brottsligheten har vi kunnat konstatera att detkrävs insatser över ett mycket brett fält. Vi har också funnit att det i självaverket krävs åtgärder som ligger långt utanför vårt departements område. Det äralltså inte bara en fråga om domstolar, polis och kriminalvård. Ofta är det iungdomen som asocialitet och kriminalitet grundläggs och sedan fortsätter genomlivet. Jag har också konstaterat att den kristna läran och detkristna normsystemet inte omfattas av alla människor. I det här avseendet harjag sagt mig att vi får propagera för att man i de hem som inte omfattar denkristna läran och i skolan predikar, om ni så vill, ett normsystem som tarsikte på att bygga upp en inställning hos ungdomen som kan utgöra enskyddsmekanism emot kriminalitet. Längre har jag inte gått. Herrarna vill nu säga att vi bordekunna ha den kristna läran som utgångspunkt. Jag vill inte ge mig in i dendebatten, därför att det är inte den som är min utgångspunkt; jag har bara attkonstatera att många människor inte omfattar den kristna läran. Men jagär överens med herrarna om att vi måste ha ett normsystem för samlevnaden. Jaghar den uppfattningen att det är en god utveckling att vi har fått en friuppfostran, men det väsentliga är att det skall vara en uppfostran. HerrJOHANSSON i Skärstad (c): Justitieministern säger att det finnsmånga som inte omfattar den kristna läran. Men det är inte riktigt vad det härgäller; frågan ärom vi skall ge människorna de normer som finns i den kristna etiken. Är det förövrigt fråga om ett ställningstagande från de många ungdomar, inte minst fråndem som har misslyckats, att de inte omfattar den kristna läran? Eller har dekanske aldrig fått denna undervisning, denna hjälp, med sig ut i livet? Det ären väsentlig fråga, och jag skulle önska att vi kunde bli överens om att geungdomarna denna undervisning med i bagaget när de ger sig ut i livet. Frågangäller inle tro, utan om de vill acceptera de spelregler som de kristnanormerna ger och som vi skall ha i vårt samhälle. Ang. svenska hjälpinsatser till folk i (m); Det uttalande som justitieministern gjorde ien tidning och i en radiointervju har väckt ett mycket stort uppseende, det ärvi alla överens om. Jag tror att orsaken tUl det var dels att människorna ärmycket intresserade av dessa frågor, dels att justitieministern i dentidningsartikel som här har omnämnts sade att man inte lyckats ersätta detkristna normsystemet med ett socialt normsystem. Vi skall inte diskutera hur stor del av vårt folk som ärkristet troende och hur stor del som inte är det. Men de människor som har enkristen tro och vill följa kristna normer ställer sig säkerligen minst sagtundrande över justitieministerns ordval då han säger "lyckatsersätta". Såvitt jag förstår skulle det innebära att det har funnits ensträvan att skapa ett annat normsystem i stäUet för det kristna. Och det trorjag är en av huvudorsakerna till denna debatt. Överläggningen var härmed slutad. §7 Ang. svenska hjälpinsatser till folk Herr utrikesministern erhöll ordet för att i ettsammanhang besvara dels () framställdainterpellation, nr 209, dels fröken i (c) den 15 novemberframställda interpellation, nr 220, och anförde: har i en interpellation frågat omjag vill lämna én redogörelse för planerna på svenska bilaterala ochmultUaterala hjälpinsatser till folk, och fröken iStockholm har likaså i en interpellation frågat om regeringen inom ramen fördessa hjälpinsatser vill beakta de blindas problem. Svenskt humanitärt bistånd tUl inleddes redan1965. Det nådde större omfattnuig i och med beslutet att för budgetåren 1970/71- 1972/73 faststäUa en ram om för biståndet tillDemokratiska republiken (DRV). Härav skulle utgå somhumanitärt bistånd och resten till återuppbyggnadsinsatser efter krigets slut.RUcsdagen medgav dock att åtemppbygg-nadsmedel - efter begäran från DRV:sregering - skulle kunna användas för humanitära insatser. Vi är nu inne på i denna treårsperiod.Upphandling och leveranser av varor för den sista delen av detta humanitärabistånd, som Ang. svenska hjälpinsatser tiU folk underperioden höjts från 75 tUl , pågår . De kraftigt ökade amerikanska bombningarna avDRV har drabbat civilbefolkningen hårt. Arbetsplatser, sjukhus och skolor harslagits sönder; de flesta större orter har lagts i miner.