prot · FV09143 · 1972-12-31 00:00:00 — Markexploatörer, byggbolag, grusexploatörer och någraandra skulle kunna göra lysande affärer. Men de sora skulle förlora, det äralla de sora inte har råd att köpa sig ett stycke av vår natur för privat brukutan som i stället får glädja sig åt naturen på de ställen dit allemansrättenger dera tUlträde. Det är raed andra ord ungdoraen som vUl ha storaströvområden att röra sig i. Det är naturvärdsintressera-de. Det är alla vi somgläds åt en naturidyll eller en storslagen landskapsbUd. Vår inställning är klar. Det får inte vara så attspekulation i raark alltid är en riskfri affär därför att sarahäUet garanterarägaren ersättning ora hans förhoppningar på en lönsara exploatering slår fel.Det får inte vara så att lagstiftningen tUlåter byggföretag och andra storaraarkägare att avvisa de demokratiskt valda kommunala organens önskemål ochplaner när det gäUer utformningen av våra bostads- och fritidsområden. Det fårinte vara så att allraänheten skall kunna utestängas från den vackraste naturenoch de bästa badställena därför att sarahället inte har raakt eller råd atthävda de raånga raänniskornas intressen genteraot kapitalstarkaexploateringsintressen. Marknadsekonorain har i vissa sararaanhang storaförtjänster. Men vi raåste riraligen inrätta oss så att vi genom samhället fårmöjligUet att forma framtiden på ett sätt som stäraraer raed raänniskornasvärderingar, behov och önskemål. När det gäller marken måste ovillkoriigenmiljösynpunkter, sociala synpunkter och sarahällsekonoraiska intressen koramai första rumraet. Det är en uppgift för lagstiftaren att se till att det blirså. Detta är tanken bakora den expropriations-, byggnads- och naturvårdslagstiftningsora nu ligger på bord och också bakora det förberedelsearbete förytterligare reformer på marklagstiftningens oraråde sora nu bedrivs iutredningar och departement. Den verklighetsbakgrund som jag här har tecknat skaU manha klar för sig - också de exempel jag nämnde - när man tar del av moderaternaspartimotioner om marklagstiftningen. 1 raotionen 1762 heter det: "Denlagstiftning beträffande expropriation som gällde fram till 1971tillgodosåg enligt vår mening alla de raöjUgheter sora var erforderliga föratt tvångsvis förvärva enskilt ägd mark och fastighet." Den raarkpolitiksora regeringen företräder betecknas i raoderaternas parti-raotioner sora"ren konfiskationspolitik" och den sägs "ifrågasätta enskildsrätt att äga och förvalta fast egendora". Den raoderata synen är att utveckUngen helt enkelt går ifel riktning. Låt mig citera ur den andra partimotionen, nr 1807: "Genomsuccessiva lagändringar under det gångna kvartsseklet har innehållet i denenskildes äganderätt undergrävts. De nu aktuella förslagen innebär inte baraatt äganderätten ytteriigare urholkas utan också att ett stort mått avrättsotrygghet komraer att vidlåda innehavet av raark och vatten." Samma inställning koraraer ännu tydligare till uttryck iett pressraed-delande sora raoderata saralingspartiets marklagsgruppoffentliggjorde . Där sägs ora byggnadslag: "Redan i1947 års byggnadslag kora dessa tendenser" - dvs. till raarksociaUsering -"till klart uttryck. Då avskaffades raarkägares fria exploateringsrättinom tätbebyggeiseoraråden utan att de tillförsäkrades vederlag. Bevakningenraot denna form av smygsocialisering var tyvärr inte Expropriationslag m. nu utvecklad,vårtor beslutet kunde genomtöras under politisk enighet. Detta kan nuraerabeklagas." För säkerhets skull tilläggs i pressmeddelandet att efter 1947års byggnadslag har den socialistiska målsättningen förverkligats även på annatsätt. "Exempel är" säger marklagsgruppen "förköpslagen,strandskyddslagen, naturvårdslagen och andra Uknande lagar, där den enskUdesrätt fått vika för ett ökat samhälleligt inflytande." Det här visar ändå, raenar jag, att är totaltkallsinniga inför sådana missförhållanden som jag har talat om här ochsom också diskuterades ganska livligt under förra årets expropriationsdebatt.Man frågar sig vilken samhällsplanering och vUken naturvård vi skulle kunnahålla oss raed om raoderaterna fick råda. Men för, är det inte i dessa sararaanhangfråga om miljö och sociala förhållanden. Det handlar om ideologi. Moderaternasideologi när det galler markfrågor är den som jag inledningsvis betecknade somi grunden naturrättslig och färgad av en äldre rids liberala övertro påmarknadskrafterna. I den ideologin ingår föreställningen att äganderättenegentligen innefattar en absolut förfoganderätt. Om markägarens förfoganderättinskränks genom lag, så skall han ovillkorligen ha ersättning av sarahäUet. En konsekvens av en sådan uppfattning ora äganderättensprincipiella okränkbarhet är att raoderaterna också raåste slå vakt omförväntningsvärden. Vid expropriation eller annan markinlösen skall enligtraoderaternas åsikt raarknadsvärdet alltid ersättas, och raarknadsvärdetinnefattar begreppsrnässigt även förväntningsvärden. Så här heter det iraotionen 1807: "Marknadsvärdet betingas av hur fastigheten används ochhur den kan komina att användas i fraratiden. Kan det antas att fastigheten kanbli föremil för bebyggelse, ökar värdet regelmässigt. Detta innebär att enpresumtiv köpare av fastigheten är beredd att vid köpet betala även för detvärde som ligger i möjligheten att senare bebygga fastigheten. Marknadsvärdetomfattar alltså förväntningar om att kunna utnyttja fastigheten på ett annatsätt än det för tillfället aktuella." Ersättning för förväntningsvärden skall alltså enligtraoderaterna alltid utgå t. ex. till den sora inte tillåts uppföra byggnadersom stör landskapsbilden eller hindrar det rörliga friluftslivet eller till densom inte får tillstånd att förvandla grusåsar tUl kraterlandskap. Ommarknadskrafterna inte tUlåts verka fritt, skall samhället åtminstone tillsista öret ersätta allt sora ägaren annars i bästa fall skulle ha kunnat ta utur raarken. Har det aldrig fallit raoderaterna in att vår natur inte är någonläraplig valplats för raarknadskrafterna? De misslyckanden som raarknadskrafternadå och då åstadkoramer i form av underraåliga konsura-tionsvaroi' brukar iallraänhet ta död på sig själva. Men de raisslyckanden sommarknadskrafterna skulle kunna åstadkomraa när det gäller hushållningen raedmark och vatten, ora inte sarahället gick in raed vissaförbud, de skulle Ugga där för 50 eller fraraåt, ora det var fråga i orabebyggelse, och i värsta fall för århundraden och årtusenden, om det gälldegrusintäkter, stenbrott och sådant. HerrBohraan har i den borgerliga pressen naran ora sig att vara en samarbetsraansora inte i onödan förstör de borgerliga partiernas utsikter attåstadkorama ett regimskifte. Han sägs stå de andra borgerliga partierna nära isina åsikter. Må så vara. Men i markpoUtiken är i varje fall under UerrBoUman mer misstänksararaa och avoga raot en förstärkning av sarahälletsinflytande än högern varit under en hel rad tidigare partiledare. Den garalehögerledaren och statsministern remitterade för mer än 40 årsedan till lagrådet ett förslag tiU stadsplanelag som gav vissa möjlighetertill värdestegringsexpropriation. Det institutet kan inte godta . Det gör inte den av marklagsgruppen. Inte heller och enligt pressraeddelandet från samraa raarklagsgrupp ha varit tUlräckligtvaksamma mot socialdemokraternas smygsocialisering på det markpolitiskaområdet. I raotionen 1807, som jag citerade, vänder sig motatt den enskilda äganderätten undergrävts genom successiva lagändringar underdet gångna kvartsseklet. Det är inte litet det, att med svepande formuleringarunderkänna vad sora gjorts på det raarkpolitiska området . Någon kanske säger att om är exklusivtkonservativa borde det vara föga oroväckande och inte mycket att uppehålla eftersora raoderaterna trots allt är ett ganska litet parti här iriksdagen. Det är visserligen sant att det nuraera finns en överväldiganderaajoritet för den socialt inriktade markpolitik som socialdemokraternaföreträder. Jag har redan sagt att jag betraktar det faktum attraittenpartierna anslutit sig till vår grundsyn som något mycketglädjande. Men fördenskull är inte raoderaternas inställning ointressant. Denär både intressant och oroväckande i perspektivet av den borgerligatrepartiregering sora både och mittenpartierna eftersträvar.Markpolitiken är en hjärteangelägenhet för och hanspartikararater. Det raärker man inte minst på det temperament som komraer tilluttryck i partiraotioner. Man får väl ändå utgå från att det ärtotalt uteslutet att i regeringsställning skulle vilja medverka ien politik sora han själv betecknar sora konfiskationspolitik. Under debetingelserna har jag svårt att se att en borgerlig regering skulle kunna föranågon raarkpolitik alls. Det är en ganska dyster slutsats, men den förefallermig ofrånkomlig. Expropriationslag m. m. HerrGREBÄCK (c) kort genmäle; befinner sig nu i en ganskaunderlig situation vid , då spöktiramen brukar infalla. Om mindreän börjar vi här en debatt ora propositionen 111, "Hushållningraed mark och vatten". Jag tycker att statsrådet borde ha givit sigtill tåls till dess med sitt utspel om markpolitiken. anförande omfattade ju inte baraexpropriationslag utan också byggnadslag och naturvårdslag och över huvud tagetalla de problem sora behandlas i propositionen 111. I och för sig var detraycket intressanta synpunkter som gav uttryck åt, och det skullevara raycket intressant att diskutera dem mera ingående, men tiden medgertyvärr inte detta . Det får vi göra , då vi också får lyssna till partiledarna, som antagligen även de kommer att göra Expropriationslag m. rru ideologiskautblickar över detta vida fält. Så till saken. sade att mittpartierna harändrat inställning tiU dessa frågor , men det var väl inte enhelt riktig beskrivning. Vi efterlyste ett bättre underlag för att kunna bedömadet nya förslag som regeringen här har lagt fram. har det också tillutskottets förfogande ställts ett raaterial, sora delvis remissbehandlats ochdärigenom blivit särskilt värdefullt men också underlättat bedömningen. Och när vi nu fått ett sådant material tiU vårt förfogande,som underlättat för oss att ta ställning i frågan, så är det väl inte underUgtatt vi också gör det. Låt raig aUtså säga att dessa frågor bäst diskuterasutifrån propositionen 111, "Hushållning raed mark och vatten".Ytterst är det nämligen en fråga om att hushålla med de knappa resurser i formav mark och vatten som vi och världen förfogar över. () kort genmäle: Jag har inga möjUgheter att här hålla någotmarkpohtiskt anförande, som gjorde. Han påminde om den nyutnämndekomministern som talade över alla texter på en gång, och det finns nu ingenmöjUghet för mig att i en replik ta upp allt vad sade. Vi har ju endebatt också. Jag avslutade mitt förra anförande med att uttryckaförhoppningen att lagstiftningen som sådan inte skall behöva användas såsärskilt mycket. Statsrådet tog nu upp dessa frågor som om det var detviktigaste sora gjorts för att komraunerna skall kunna föra en ordentligmarkpoUtik - och på sätt och vis är det mycket viktigt, eftersom prisfrågornahar kommit i ett annat läge. Också vi har accepterat detta raedpresumtionsregelns tiUämpning som den återhållande kraften just för att undvikaatt förväntningsvärdena höjer priserna så att kommunerna inte kan skaffa mark.Men själva expropriationen, tvångsmedlet, tror jag inte kommer att användas. Statsrådet tog också upp att man har rätt att exproprieraför naturvård. Jag vet inte om det någonsin har skett. Bestämmelser härom harfunnits i expropriationslagen , raen såvitt jag vet har denraöjligheten aldrig använts. har vi i stället naturvårdslagen sora kanutnyttjas i sådana fall, men inte heller där har raan behövt gå frara tvångsvisså särskilt raånga gånger. Jag var litet rädd för att jag inte skulle få någonreplik, eftersora statsrådet helt undvek att gå in på den detaljkritik som jaggjorde i mitt förra anförande, men sedan fick jag en replik i alla. fall, ochdå är det en punkt som jag tycker att jag nu kan ta upp. Den gäller frågan omersättning för egnahemsfastigheter. Jag tog upp frågan att man inte skuUe fåexpropriera egnahemsfastigheter annat än om de oundgängligen behövdes forsamhällsbyggnadsändamål. säger statsrådet att man i vissa fall får fullersättning så att man skall kunna skaffa sig en ny sak och nämner samtidigtjordbruksfastigheter. Men när det gäUer jordbruksfastigheter finns ju intenågon sådan garanti. Skönhetsfelet med förslaget är just att en markägarkategorifår sådan ersättning att man kan skaffa nytt, men inte en annan. Vad får enjordbrukare? Han förbUr i samma förmögenhetstillstånd.Han kanske inte kan skaffa sig en egendom motsvarande den han hade tidigare,ora det nu gäller en sådan. Slutligen skuUe jag beträffande byggföretag och andra sorahar stora raarker vilja säga att det dock finns ett planraonopol. På denpunkten måste jag också rätta , som sade att planmonopolet komtill 1948. Det gjorde det ingalunda. Det kom tiU 1932 genom den proposition somstatsrådet nämnde, och då var det fråga om att hävda kommunernas rätt,inte gentemot någon enskild utan gentemot staten; det gällde , en delområden i och några andra kommuner. I vårt partiprogram har vi sagt att vi är eraot allraarkspekulation. Vi har påpekat att bristen i det enskilda markägandet förexploatörer är att man inte kan ha anbudskonkurrens. Beträffande tomträtten sade statsrådet inte någonting. Jagefterlyser fortfarande svar på frågan: Varför finns det med? Expropriationslag m. nu HerrWENNERFORS (m) kort genmäle: En hel av det som anförde hördetiU den här debatten, men en hel del hörde tiU morgondagens debatt. Dennasenare del får vi väl behandla då. Men jag tyckte ändå att det var Utet välmagstarkt att beröra en partimotion - nr 1807 som skall behandlas i morgon.Den får vi som sagt återkomma tUl. talade om den lille markägaren, den lillejordbrukaren och den lUle villaägaren. När man talar om dessa som ett mindreproblem tycker jag att man skall påminna sig att av marken i helalandet ägs just av dessa mycket små markägare. Det är av markenom man enbart ser till de södra delarna av , sora ägs av dessa sraå. Statsrådet sade att det nu finns garantier för denenskUde villaägaren. Jag har sagt att paragrafen är mycket diffustutformad. Den står dessutom i utskottets betänkande tiUsammans med ettuttalande som upphäver värdet av 12 §. Det heter där att kommunerna skall ha enobetingad företrädesrätt till mark som skaU bli föremål förtätbebyggelseåtgärder och att företrädesrätten skall kunna göras gällandegenora markförvärv på ett tidigt stadiura av planeringsprocessen. Detta äralltså vad kommer att besluta ora . Att jag tar avstånd från markspekulanterna, har jag fleragånger sagt. Sedan kom då statsrådet in på de storamarkägarna. Socialdemokratisk jordbrukspolitUc har ju exempelvisgått ut på att skapa just större enheter och att skapa förutsättningar för des. k. större markägarna. Dessutom tycker jag att man bör erinra sig att dessastörre raarkägare fyller sin samhällsuppgift, de gör sin insats exempelvis påbostadsbyggnadsområdet i enlighet raed samhällets lagar och bestäramelser, ienlighet med samhällets ramar och villkor, och inte rainst dessa medverkarenligt min uppfattning tiU den konkurrens som krävs för konsumenternas bästa. Beträffande markpriserna viU jag säga att överdriva markprisets betydelse för hur stor hyran blir. I detsararaanhanget glömde vidare att tala om den verkligemarkspekulanten. Expropriationslag m. nu Jag tänker bl. a. på den affär sora gjordes upp raellan staten ochnågra koramuner norr om , , och ora . Det var, , markspekulation det! Det var mångamiljoner det var fråga om. (ra): När statsrådet i början av sittanförande talade om ändrad sinnesstämning inom oppositionen konstaterade jag inte utan en viss tillfredsställelse att statsrådets berömmande ord inte varriktade till mitt parti. Jag skall endast ta upp ett avsnitt i expropriationslagen,det sora berör viUaägarna. Den nya expropriationslag, som står i begreppatt fastställa, innebär ett slag eraot landets villa- och fritidshusägare ochemot den fria äganderätten. Vad betyder försäkringar och uttalanden om särbehandhngav vUlaägarna om lagen ger kommunerna praktiskt taget oinskränkta möjUgheteratt tvångsinlösa all raark och alla fastigheter utan att precisera sina behov.Vi har sett exempel på - t. ex. i ochTullinge hur kommunerna begär tillstånd att få expropriera villaområden om150-300 viUor och fritidshus. Inga garantier ges för att komraunerna skaUhandla i lagens anda. Menade raan aUvar med sina löften och försäkringar skulleman i lagtexten ge uttryck för detta, t. ex. genom att i expropriationslagenundantaga de fastigheter som i förköpslagen är undantagna från den kommunalaförköpsrätten. Förköpsrätten komraer nu att helt kunna sättas ur spel genomtiUämpning av expropriationslagens bestäraraelser i stället. Skyddsregeln är iUusorisk. Det låter bra vid tvångsinlösen skall ge viUaägaren möjUghet att förvärva en motsvarandefastighet med motsvarande standard och med ett raotsvarande läge. Men var kanman infria dessa löften, t. ex. i fråga om närhet till kommunUca-tioner,raotsvarande restider och resekostnader till arbetsplats och affärscentra m.ra.? Och hur skall den ekonomiska ersättningen slutgiltigt bestämmas närkonkurrensen och prisutvecklingen upphör tiU följd av att kommunerna blir enda intresseradeköpare? Villaägarna är ju dessutom inte undantagna ifrån regeln att värderingenskall grundas på värden. Hur går detta ihop? Lägg därtill attkommunerna ges möjUghet att köpa på kredit, dvs. avvakta med köpeskUlingenserläggande eUer raera. Hur skall raan med sådana bestämmelser kunnahålla enskUda viUaägare skadeslösa. Det torde stå helt klart att den enskilde medborgaren intehar en aning om det som är på väg att hända. Den dag och den torde inte varaalltför avlägsen - då landets 1,2 miljoner småhusägare och nära en halv miljonfritidshusägare blir upplysta och raedvetna ora vad är på väg attbesluta, kan vi förvänta en våldsam reaktion. Vi skaU väl ändock komraa ihåg,att av landets villor har ett taxeringsvärde sora överstiger150 . Den övervägande delen ja, den förkrossande majoriteten avlandets småhusägare hör hemma i lågin-korast- och medelinkorastklasserna. Denförvirrade debatt på detta område, sora utmålar vUlaägaren som höginkomsttagareoch ägare av lyxvUlor,är fullständigt snedvriden och felaktig. Vi bör väl också komma ihåg, att det inte är så mångadecennier sedan som både regering och riksdag understödde bildandet av egnahem.I den situationen behövde komraunerna den enskilde medborgarens raedverkan föratt lösa den akuta bostadsbristssituationen. är vi på väg att lösa den, ochmer än hälften av landets befolkning har fått sin boendefråga löst genomvUlaägarnas insatser i form av frivilligt sparande, frivilliga arbetsinsatsergenom ett positivt utnyttjande av fritiden och investeringar i realvärden somvi inte kan bortse ifrån då vi betraktar vår samraanlagda nationaltiUgång.Skall detta nu raseras och bestraffas? Vem vUl egentUgen stå rill svars försådana åtgärder? Lägg därtUl det förslag som framförts avbyggkonkurrensutredningen. I stället för en öppen och fri konkurrens - som viuppfattade syftet med denna utredning - har man föreslagit ett fuUständigtkommunalt markmonopol. Det borde ha räckt med det nuvarande koraraunalaplanmonopolet i samband med den koraraunala förköpsrätten. Det är väl heltuppenbart att våra koramuner inte räckt till för att utnyttja dessa rättigheterpå ett tillfredsställande sätt. Skall vi då ge dem ökade befogenheter ochsamtidigt förkväva allt enskUt initiativ? En genomförd SIFO-undersökning, som tidigareåberopats i debatten, har visat, att 85 å av landets befolkning avalla kategorier - oavsett levnadsålder, oavsett politisk partitUIhörighet ochoavsett socialgmppstUlhörighet vill bo i småhus, i marknära bostäder på mark,som de själva äger. Är det då inte vår skyldighet att se till att den framtidasamhällsplaneringen sker efter folks önskemål? De stora bostadssubventionerna som utgår skullekunna reduceras i vår hårt ansträngda budget om vi toge större hänsyn tiU denenskUda människans önskemål i fråga om boendeformen. De toraraa lägenheternafår inte öka i antal. Låt oss inse att antalet "övergångsbostäder" ivåra betong- och stenöknar redan är för många. Jag tror benämningenövergångsbostäder är riktig i sammanhanget. Låt oss upphöra med de långvariga byggnadsförbuden, somleder tUl en onödig förslumning av befintliga villaområden och en oansvarigkapitalförstöring. Låt oss förvalta det befintliga realkapitalet på ettnationalekonomiskt riktigt sätt genom uppmstning och förvaltning av befintligabostäder. Då tätorterna växer ut; förvandla fritidshusen till åretruntbostäderi stället för att riva och bygga nytt. Låt oss medverka tiU att avskaffa myten om att villaägarnaär en prioriterad grupp i samhället. I den allmänna samhällsdebatten återkommerraan ständigt till påståendet ora att gäldränteavdragen är en skattesubvention,som endast vUlaägare har nytta av. I denna församling torde det vara onödigtatt erinra ora att gäldränteavdrag inte är någon exklusiv förmån förvillaägare. Alla gäldräntor är avdragsgilla, oavsett för vilket ändamål manlånar pengar. Pengarna kan sedan användas på oUka sätt. Vem är villig attpåstå, att lånade pengar kan användas på bättre sätt än genom investering i etteget hem - i realkapital, som ökar landets saralade tillgångar? Gäldränteavdraget har betydelse för unga och nyetableradesmåhusägare, som har stora lån på sina fastigheter. Men lånen raåsteamorteras. Expropriationslag rru m. Expropriationslag m. nu Gäldräntanblir raindre och raindre och försvinner helt, då innehavaren når raogen ålder.Det är inte på långt när alla villaägare, sora har några lån kvar ochföljaktligen inte heller någon gäldränta att erlägga. Fraraför allt gällerdetta äldre sraåhusägare och pensionärer, och dessa torde uppgå till minsthälften av landets villaägare. Den allmänna debatten är följaktligen osaklig pådenna punkt. 1 ett annat avseende är debatten lika osaklig. Man glömmerbort dels att långivaren äger så stor del av fastigheten som lånet uppgår tiU,medan fastighetsskatt betalas efter taxeringsvärdet, dvs. tiU stor och i börjanövervägande del på långivarens pengar, dels att långivaren vid sin deklarationär skyldig att uppgiva utlånat kapital för förraögenhetsbe-skattning, dels attlångivaren är skyldig att uppgiva den erlagda gäldräntan sora inkomst avkapital, vUken därvid regelmässigt torde bli högre beskattad än om den heltbeskattades hos låntagaren. Samhället och övriga skattebetalare gör följakthgeninga som helst förluster utan snarare en vinst på gällande skattesystem. Vi skall väl heller inte glömma bort att vUlaägarna självasvarar för sina reparations- och administrationskostnader. Dessa kostnader ärinte avdragsgilla för villaägarna, vUket raedför att stat och korarauner kantUlgodogöra sig villaägarnas egna insatser för drygt hälften av landetsbefolkning. De gravationsfria eller näst därintill fastigheternaoch småhusen är en betydelsefull nationaltiUgång, som vi bör slå vakt om istället för motsatsen. Det är åtskilliga avgifter som småhusägarna har atterlägga och som de lojalt erlägger för förmånen att åtnjuta en boendeform, somi alla avseenden är samhällstiUvänd och människovänlig. Det är anslutnings-ochförbmkningsavgifter av olika slag, som i andra boendeformer erläggs avhyresvärd eUer bostadsrättsförening. Det är försäkringsavgifter, renhållningsavgifter,gatubyggnadskostnader och gatumarksersättningar, uppvärraningskostnader ochmycket annat. Alla dessa kostnader plus beskattningen på själva boendet denenda boendeform, som är beskattad i detta samhälle raedför en hyreskostnad,som normalt överstiger boendekostnaden i andra former av boende. Med det anförda har jag velat betona attvilla- och småhusägarna i dagens samhälle är en resurstillgång, som vi har allanledning att slå vakt omkring, och jag yrkar därför bifaU till dereservationer som moderata samlingspartiet står bakom. HerrWINBERG (ra): Statsrådet spekulerade mycket oramarkpolitiken i en borgerlig regering.