prot · FV09144 · 1972-12-31 00:00:00 — Vi vet attsmåföretagarna, som betyder mycket för näringslivet i skogslänen ochglesbygderna, i massvis trängs ut av storkapitalet. Vi vet att antaletsraåföretagare på fera år har minskat med 65 000. Om raan nu har fraraför sig denna utveckling av ständigkoncentration, tror :man då att raan med samraa svaga upprauntringsåtgärdersom regeringens skaU kunna åstadkomma en så kolossal tillväxt av sysselsättningeni skogslänen att den innebär en fullständig vändning av denkoncentrationsprocess som har präglat det svenska privatkapitalistiskaindustrisamhäUet under många decennier? För problemet är ju att dekapitaUstiska företagen, i synnerhet de större företagen, inte låter siguppmuntras till att i någon större utsträckning lägga sig i de län sora ärutsatta för avfolkning och folkminskning. Det är inte pengar som fattas i ochför .sig. Ramarna för lokaliseringsmedlen är nämligen ganska ordentligttilltagna, men de har aldrig utnyttjats i den utsträckning som skuUe ha varitmöjligt, av det krassa och cyniska skälet att det stora flertalet företag ochspeciellt storföretagen helt enkelt inte vill lägga sig i de landsdelar soradet gäller. Det är alltså oraöjligt att vända en lagbunden ekonomiskprocess under ett visst system raed mindre än att raan radikalt bryter in isystemets själva sätt att fungera och i sista hand också upphäver systemet och dess ekonomiska lagar. Det är där som självklart alltid kommer attsväva på målet, därför att det är poUtiskt omöjligt för med sinborgerliga förankring att förespråka de medel, de åtgärder, den grad avstyrning, organisation och planmässighet från sarahälleliga organs och folkligaorgans sida som är nödigt för att upphäva koncentrationstendenserna. Vidare finns det också ett annat problem sora centernmycket vagt tar ställning till men som spelar en avgörande roU för helaregionpolitiken och som har berörts av kamrat . ,nämUgen tUlväxten i sysselsättningen totalt i landet och dess sararaanhang raedfördelningsprobleraet. Det är uppenbart för var och en oavsett hur man tvistarora hur olika statistiska källor belyser utveckUngen, att efter 1965utvecklingen när det gäller sysselsättningens förändringar här i landet varitav en helt annan karaktär än vad den var . skedde en kraftigtillväxt av sysselsättningen. Under andra hälften tyder alla tecken på att detskett en kraftig avmattning, och många käUor visar att det skett en stagnationeller mmdre rainskning. SärskUt obestridlig är den utvecklingen, när vi kommerfram efter 1970, där veterligen ingen i den offentliga diskussionenännu har förnekat att en direkt tillbakagång i landets totala sysselsättninghar skett. Vad beror då denna tillbakagång på? Den beror på mångafaktorer Som har att göra med det kapitalistiska systemets sätt att fungera.Sålunda sjunker ständigt den sysselsättningseffekt sora varje given investeringi det kapitaUstiska systemet ger upphov till. Vi får på det sättet en ständigtendens i det högt utvecklade kapitaUstiska samhället till en stagnation ellerminskning i sysselsättningen. Vidare är det så att i de högre stadierna avkapitalismen sker från de länder som lever under de stadierna en kraftig ochtiUtagande export av kapital. Det betyder naturligtvis att tUlväxten inomlandet påverkas på ett negativt sätt. Den sysselsättningseffekt som vore möjUgmed detta exporterade kapital kommer inte och de svenska arbetarna tUlgodo. På det sättet får man stagnationsfenomenen, som tar sig det uttrycket attsysselsättningen inte längre växer och i stället arbetslösheten ochundersysselsättningen ökar. Här ligger i själva verket också kärnan till detregionalpoUtiska probleraet och själva källan i den strid sora har utbrutitmeUan storstadsintresset och glesbygdsintresset, där man alltså slåss omresurser, som i själva verket är alltför knappa, där det sora finns att fördelainte räcker till för att lösa de problera som bägge de här typerna av regionernu plågas av. Arbetslösheten stiger och har stigit väsentligt också istorstadsområdena, där tidigare ett underskott på arbetskraft rådde sett urföretagens synpunkt. Inte heller detta tillväxtproblem, denna absolut vitalapunkt i hela diskussionen, tas på något sätt upp i regeringens proposition, ochden spelar för övrigt en genska underordnad roll även i diskussion.Det är förklarligt därför att denna bristande tillväxt är den avslöjande faktorsom visar att det nuvarande ekonomiska systemet inte kan lösa sysselsättningsproblemeni allmänhet i landet och därför inte heller kan på ett riktigt sätt i folketsintresse lösa fördelningsproblemen regionerna emellan. Regional utveckling och hushållning med mark och vatten Regional utveckling och hushållning med mark och vatten Det firms en ensara ropande röst inora socialdemokratin,som oerhört starkt har understrukit detta problem, dess djupa allvar införframtiden och som ständigt har lagt fram detta problera i debatter raedregeringen. Men det verkar sora om ministrarna anser sigstå för högt för att diskutera det probleraet. Därför har Hagnellsuppfattningar, som i vissa sammanhang i långa stycken delas av oss kommunister,aldrig föranlett någon verklig sakdiskussion vare sig här i karamaren ellerinför andra offentliga fora. Från kommunistisk sida anser vi att tillväxtproblemet ochdärraed det regionala fördelningsproblemet inte kan lösas under kapitalismen.Det kan inte lösas med mindre än att man börjar gripa in i den kapitalistiskastrukturen, naturUgtvis då med sikte på att det tämUgen snabbt kommer entidpunkt när man kan upprätthålla systemet som sådant, när dessdefinitiva överförande i ett socialistiskt systera bUr nödvändigt. Man kan aldrig skapa den expansiva statligaindustripolitik, det teknologiska avancemang, det angrepp på de storabristprobleraen i samhäUet, man kan aldrig ställa de kreditmedel som krävs fördenna expansion tUl förfogande, med raindre än att man skaffar sig ensamhälleUg kontroU över hela den ekonomiska planprocessen, över alla de tungainvesteringarna och över hela kapitalmarknaden. I och med att man griper fattpå de medlen, i och med att man garanterar sig den makt sora är nödvändig föratt åstadkoraraa denna utveckhng och denna samordning rör man också vidkapitalismens innersta Uvsnerv. Överallt där man närmar sig tUlväxtproblematiken och denregionala fördelningsproblematiken stöter man på alla de begränsningar somkapitalisraen har. Den är och frarastår överallt som en fiende till en riktigregion- och sysselsättningspolitik. Därmed ställs också självklart sociaUs-menpå dagordningen. Jag vUl slutUgen yrka bifall till reservationen 2 vidinrikesutskottets betänkande. HerrFAGERLUND (s): Jag vill börja raed att instäraraa i vadinrikesutskottets ordförande sade om värderingarna i propositionen och om detarbete som sekreterarna har lagt ned. Jag vill även instämma i vad han sade om den siffra ipropositionen som har upptagit en så stor del av debatten och som i har ägnat så raycken tid åt. De kopplar ihop tvåsaker. Vi har - som utskottsordföranden sade tagit ställningtill raraarna, och på den punkten godkänner vi vad regeringen har uppgivit,näraligen meUan 125 000 och 200 000 raänniskor. Vidare har vi behandlat enraotion. Vi borde då ha skrivit "mellan 125 000 och 200 000människor" eUer "upp tUl 200 000 människor". Den här saken bordevara utagerad . I ett så här stort material kan det bortfalla ett ord utanatt det skaU behöva få en så stor betydelse i sammanhanget. De frågor som vi diskuterar , regionalutveckling och hushållning raed raark och vatten, berör raånga raänniskor ivårt land. Av diskussionen kan man få den uppfattningen att befolkningsomflyttningarär någonting nytt, men så är ingalunda fallet. I slutet av förra århundradet och i början av dettaårhundrade skedde en större utflyttning från den svenska landsbygden än i dag.Det var när industrin i städer och tätorter började efterfråga lönearbetare ochdet gamla bondesamhäUet inte längre kunde ge sina söner och döttrar enförsörjning så att nöden kunde håUas från dörren. Men vid detta tUlfäUe var detde fattiga dagsverkarna, backstugesittarnas barn sora fick söka sig bort frånsin herabygd. I stora skaror drog de bort dels till landet i väster men tiUstörsta delen till den begynnande industrin i . Man bör observera att deinte hade någon hjälp i sin flyttning av det dåvarande borgerliga samhäUet. Detsamhället hade varken resurser eller vUja att göra något. De flyttande fickofta uppleva samraa fattigdom i städernas dåliga arbetarbostäder och även iindustrisamhällena som den de tidigare hade lämnat. Industrin utnyttjade de stora skarorna arbetssökande genomatt ge en ersättning för arbetet som var oförskämt låg. Boende- ocharbetsmiljön var fruktansvärd och skördade sina offer. Den nya industriarbetarklassen tog då sitt öde i egnahänder. Man bildade fackföreningar och poUtiska organisationer som underlag fören kamp för bättre vUlkor. Dessa organisationer var människornas enda värn iett samhälle som präglades av en för oss nästan ofattbar otrygghet. Derasorganisationer byggde på idéen om samverkan och solidaritet och att ettkollektivt samhälle skuUe ta ansvar för de enskUda människorna. Jag vUl poängtera att grunden för den regionalpoUtik somvi skaU besluta om bygger på samma värderingar som arbetarrörelsen haft ochhar. Den hade varit omöjlig att genomföra om inte arbetarrörelsens idéergenomsyrade vår samhällsdebatt. råder det stor enighet att samhället harett ansvar för sina medlemmar. När man erkänner det måste man vara med om attskapa resurser för samhället. är det ofta så att arbetarrörelsenfår föra den kampen ensam. Sammanfattningsvis kan sägas att i ett samhälle med enborgerlig prägel, där var och en hänvisas tiU att klara sig själv och därkollektivet framställs som någonting fult hade en regionalpoUtik som den viskall besluta om varit en omöjlighet. Den hade också varit en omöjUghet om viinte hade haft den industriella expansionen som kännetecknar det här seklet.Den hade kanske inte heller varit nödvändig, men då hade fortfarandevarit ett fattigland utan möjlighet att ge den sociala trygghet som vi har . När man målar industrialiseringen i mörka färger glömmer man bort att denutgör grunden för våra framtida möjligheter. Statsministern har i propositionen 111 formulerat detta påett bra sätt, och jag vUl läsa in det i protokollet: "Det är lätt att måla den industrieUa utveckUngenssociala skadeverkningar i dystra färger. Men som helhetsbUd bUr en sådanskUdring inte rättvisande. Man får inte glömma att industrialiseringen haröppnat möjligheter till en förbättring av ekonomisk standard och social välfärdsom tidigare generationer inte kunde drömma om. Fortsatt produktivitetsökninginom industrin är också både nödvändig och önskvärd. Nödvändig, därför att viför att bevara den välfärd vi uppnått är helt beroende av att våra företag kanhävda sig i den intemationeUa konkurrensen. Önskvärd, bl. a. därför att detinte finns någon annan väg 8 protokoll 1972. Regional utveckling och hushållning med mark och vatten Regional utveckling och hushållning med mark och vatten att skaffaresurser tiU förbättringar och reformer inom olika samhäUsora-råden. Men det är klart att denna industrialisering ochkoncentration har medfört vissa stora sociala problem. På vilket sätt skaU vidå kunna klara detta? Jo, sora det frarahålls i propositionen är jagpersonligen övertygad om att det måste ske genom att samhäUet och löntagarnafår i högre grad än nu möjligheter att påverka beslutsprocessen inomindustrisektorn och styra den ekonomiska utvecklingen i stort. Detta är endecentralisering som vi från socialdemokratins sida anser vara det stora ochviktiga i förslaget. De olika mUjöproblera som industrialiseringen har skapatkan icke lösas genom en återgång till det gamla agrarsamhället, som endast bjödden stora delen av befolkningen fattigdom och svält trots att avbefolkningen arbetade i de agrara näringarna , och nästan 90procent bodde på rena landsbygden och i städer och samhäUen.Industrisamhället har kommit för att stanna. När man upplever romantiken kring det gamlasamhället som redan har påtalat och den gröna vågen fårnågot av romantik omkring sig, då vUl jag säga att om den gröna vågen är endröm ora det garala självhushållet, då vet man mycket litet vad man talar omoch vad det samhället innebar av svält och umbäranden. Om däreraot den gröna vågenär en rörelse för att skapa en bättre railjö för raänniskorna såväl underarbete som under fritid, då är det endast arbetarrörelsens värderingiar omsolidaritet och samverkan som kan uppfyUa människornas berättigade krav pådessa områden. De fria ekonomiska krafterna kan aldrig lösa dessa problem ochhar inte heller den vUjan. Karapen för en bättre arbetsmUjö och en bättrelivsmiljö har vi fört från begynnelsen. När såväl som i fråncenterpartiet talar om befolkningsramar och säger att man skaU frysa denprocentuella andelen av befolkningen som den nu är, sä ryser man faktiskt närman tänker på hur det skulle ha blivit om de hade låst fast befolkningstalenför eUer kanske eUer någonting i den stilen.Norrlandslänen hade ju förlorat på en fastlåsning . ochGotland har gått ner med , medan AC, BD, Y och Z län har haften befolkningsökning med 2 å . Man måste också ha detta perspektiv,när man diskuterar fastlåsning av befolkningstalen. Efter dessa principieUa reflexioner kring grunderna förregionalpoUtiken skall jag säga något om den hittUls förda regionalpolitikenoch om vad proposition 111 innehåller. 1 det beslut som tog intogs någraprincipiella ståndpunkter, som har värde även . LokaliseringspolitikenskuUe fräraja en lokalisering av näringslivet så att landets tillgångar avkapital och arbetskraft blev fuUt utnyttjade och fördelade så att ett snabbtekonomiskt framåtskridande skulle främjas. SamhäUet borde också styrautvecklingen i sådana banor att det stigande välståndet fördelades på etträttvist sätt och så att människorna i olika delar av landet erbjöds entUIfredsställande social och kulturell standard. Den ekonomiska expansionenskulle ske i sådana former att den enskUda människans trygghet värnades. Vi kanske inte har lyckats fullständigt, vi skuUe kanskehaft hårdare tag, men själva grundvärderingen står sig den dag som är. När vi på nytt beslutade ett program , underströksatt man behövde konkretisera de regionalpolitiska målen, och detta fick manmöjlighet att göra genom Länsprogram 1970, som länsstyrelserna i samarbete medkommunerna höU på att utarbeta. Propositionen är produkten av ett långvarigtoch omfattande arbete. Det är viktigt att påpeka liksom utskottets ordförandefömt har gjort att de förslag sora föreläggs i propositionen är förankradeute i landet genora det arbete sora skett på länsplanet i samarbete medkommunerna. Propositionen är en principproposition ochåtgärdsprogrammet kommer vi att få . Den omfattar ramar förplanering av verksaraheten i länen, plan för utveckling av den regionalastrukturen sora grund för planeringen av sarahällsutbyggnaden särat ettregionalpo-Utiskt handUngsprograra. Den innehåller också en sammanfattning avde viktigaste förslagen som kommer att föreläggas nästa års riksdag för att manskall uppnå de regionalpolitiska mål som redovisas i propositionen. Dessa raålinnebär bl. a. att raan skall bygga ut den regionala stmkturen så att man fårorter som kompletterar varandra så att de i möjligaste mån kan ge raänniskornasamtidig tillgång tUI yrkesarbete, god service och en positiv yttre raUjö. TUlledning för planeringen i länen och för fördelningen av de sarahäUeligaresurserna meUan dessa föreslås ramar i form av befolkningstal. Planeringstalenanger det intervall mom vilket utvecklingen förutsätts Ugga. Då befolkningsramarna upptagit ett stort utrymme i denaUmänna debatten viU jag understryka vad inrikesministern säger, nämligen attbefolkningstal som vägledning för samhäUsplanering är ett grovt ochofuUständigt instrument som måste kompletteras med många andra bedöraningar,vilket också sker inom den regionala utvecklingsplaneringen. Utskottets värderade ordförande har framhåUit att detråder stor majoritet omkring propositionens huvudUnjer, och det vill jag understryka,men det är självklart att vi också har fått reservationer i detta sammanhang.Bl. a. är socialdemokraterna reservanter på fyra punkter. Den första är reservationen 7 och gäller statUgservicegaranti. Jag kan inte se att det finns någon större skUlnad iuppfattningarna meUan majoriteten och reservanterna mer än att majoriteten vUlge ett tiUkännagivande till att när glesbygdsutredningen framläggersina förslag skall beakta vissa överväganden, bl. a, "enrejäl" servicegaranti, I den socialdemokratiska reservationen ansluter vioss till propositionens aUmänna riktUnjer för tryggandet avserviceförsörjningen i glesbygdskommunerna men understryker att servicenivån iberörda kommuner såvitt möjligt bör behållas eUer där så är påkaUat förbättras,I sak är vi ense. Det är i själva åtgärden att skriva om någonting som vitycker är självklart som vi inte går med. Vi har också en reservation nr 13 om jord- och skogsbruk.Reservanternas inställning kommer att redovisas av talare från utskottet längrefram. Vi har också en reservation beträffande decentralisering av statlig Regional utveckling och hushållning med mark och vatten Regional utveckling och hushållning med mark och vatten verksarahet.Diskussioner har förts , och vi anser från vårt håU att dessa frågor börprövas i samband med behandhngen av den aviserade propositionen om ytterUgareomlokalisering av statliga verk. Låt mig emellertid stäUa en fråga: Innebärutskottsmajoritetens skrivning att är raed påutflyttning av hela statliga verk? Från socialdemokratisk sida har vi helatiden hävdat att vi måste ha både- och. Reservationen 19 beträffande utvecklingen av vägnätet ochjärnvägsnätet samt taxefrågor vid järnvägstrafik komraer senare attkommenteras mera ingående. Låt mig bara kort konstatera attutskottsmajoritetens skrivning är densamma sora avslagits av kammaren i sambandmed behandlingen av trafikutskottets betänkande nr 18. Det är ungefär 14 dagarsedan. Att behandla en fråga två gånger hade varit en omöjlighet iden gamla . De borgerliga oppositionspartierna har enat sig om trereservationer. De gäller bl. a. generella åtgärder skatteinstrumentets ochinvesteringsfondernas användning och generella medel i regionalpoUtiken samtdet regionalpolitiska transportstödet och transportstödet tiU . Densistnämnda reservationen kommer också att kommenteras av andra talare. Beträffande de två första reservationerna, om skatteinstrumentet,har vi haft milnga diskussioner. Jag har fömt påpekat att det kommer enprincipproposition om dessa medel, och vi kan diskutera dem då. är det baraatt konstatera att det återigen är fråga om ett direkt stöd till företagen. Beträffande det regionalpolitiska transportstödet ochtransportstödet tUl bör vi väl tänka på de problem som i sinhelhet har som ö och som helt län. bhr inte ett primärt centrum, menutskottet uttalar sig för att det i många avseenden måste betraktas precis påsamma sätt som ett sådant. Vi hänvisar bl. a. tUl att Penninglotterietutflyttas tiU och att arbetssituationen på hela måsteuppmärksammas. Utskottet har, som redan frarahåUits, också gjort vissaavvikelser t. ex. när det gäUer som föreslås bli priraärt centrum.Låt mig då påpeka att vi i utskottet är överens om att detta icke får innebäraatt bUr dubbelt så väl gynnat sora de regioner som bara har ettenda primärt centrum. Utskottet har också, efter att ha tittat på det härmaterialet, ansett att Avestaregionen har problem liknande dem som det aUmännastödområdet har. I detta sammanhang vill jag också anföra något medanledning av att yrkade bifaU tUl sin reservation oralasarettsvården i . Vi är väl fuUständigt överens om att de regionalacentra bör ha en så hög servicenivå som möjligt. Men att skulle börjablanda sig i landstingens politik anser vi icke lärapUgt. Därför yrkar jagavslag på reservation. Jag har sagt att när det gäUer huvudlinjerna har detbUdats en majoritet. Två partier har skiljt ut sig. Vpk yrkar avslag påpropositionen och förordar i en reservation en skrivelse till regeringen medbegäran ora förslag till ny region- och planpoUtik innefattande ettpunktprograra som de presenterar i slutet av motionen 1819. Man säger i reservationen att de nödvändiga åtgärdernainnebär sådana ingrepp i den rådande ekonomiska och politiska markstmkturen atthittUls dominerande grupper av kapitalägare finner dem oacceptabla. Man följerupp detta i ett niopunktsprogram. Om detta niopunktsprogram kan man väl säga att om manbortser från de garanterade befolkningsramarna såväl i län som i koraraunblockså är det inte mycket som skiljer det åtgärdsprogramraet från det program somantogs vid den socialdemokratiska partikongressen. Utskottet yrkar avslag pådenna raotion, och det gör jag också. Men en sak skall man hålla vpk räkningför: man har i botten, och det har även jag, en sociaUstisk värdering. Men såär inte fallet med , vars resonemang i stället grundar sig på ettmystiskt begrepp, nämligen "decentralisering" eller "så långtmöjUgt decentralisering", något som går igen i reservationerna 3, 4, 5,9, 16 och 17. i säger nu att står fastvid sin riksplan, och han tar upp den kritik som denna har utsatts för. Är detså underligt att man blir Utet frågande inför vad egentUgen viU? i talar för en fastare målsättning och menar att regeringens,oppositionens och utskottets förslag till befolkningsraraar är lösliga ochtillåter en folkökning. Jag måste fråga vad det är för styrmedel som herrNUsson i viU använda. Jag måste även be om en förklaring av uttrycket"så långt möjligt decentralisering". Innebär detta ett ökat krav påcentralisering eller en viss inskränkning av denna? uttalande på partistäraraan i ger ivarje fall mig känslan av att det är fråga om en skärpning. Enligt stämraansprotokoll § 69 antogs inte riksplanen av stämman utan"centraUserades" efter diskussion tiU förtroenderådet, som skullefatta det slutgUtiga beslutet. Men man antog dock ett uttalande av följandelydelse; "Med utgångspunkt från sociala krav, miljö och naturresursermåste befolkningsraraar faststäUas för varje län. All samhällsplanering måsteinriktas på att uppfylla de faststäUda målsättnmgarna." "All samhällsplanering" skall alltså inriktas pådetta. Vilka ingrepp är redo att göra i det privata kapitalets makt?Var vpk står i dessa frågor är fuUständigt klart. Men var står ?Innebär uttrycket "så långt möjligt" att raänniskorna skall spridasraed lock och pock över hela landet till de ställen där en människa över huvudtaget kan bo? Jag tycker att man inte bara skall tala allmänt om"så långt möjligt decentralisering" utan skall försöka konkretiserasina uttalanden. Efter att ha lyssnat på i får jag säga,att raan inte löser dessa problem genom att bara tala, utan att det ocksåfordras några åtgärder. I motion och reservation liksom även i riksplanentalar man mycket om befolkningstal. Är detta det väsentligaste i centernsdiskussion om decentralisering? Då är vi ju tillbaka tiU fattigsarahäUet. JagvUl understryka uttalande att det viktigaste är att skaffamänniskorna sysselsättning, inte att sprida ut dem i landet. Det är ju inteheller enbart befolkningstalet som är avgörande för den service som kan finnasi en kommun. En liten befolkning med goda inkoraster kan ju skaffa sig enbättre service än vad en utspridd och fattig befolkning kan Regional utveckling och hushållning med mark och vatten Regional utveckling och hushållning med mark och vatten göra.Därför är sysselsättningen ett huvudkrav i högre grad än decentraliseringen. Något som är intressant i riksplan ärfördelningen av befolkningstalen i vårt land, något som också tas upp ireservationen 4. På riksnivå är det som skaU bestämma hur mycket folksom skaU finnas i varje län. Sedan blir det ännu intressantare: Landstingen skallenligt svara för den befolkningsmässiga regionalplaneringen medramar för kommunerna, vUka sedan har att svara för den befolkningsmässigakommunala planeringen.