prot · FV0993 · 1972-12-31 00:00:00 — Och varför skulle man inte demonstrera och protesteraigår? Det går in, så att säga, i vår demokrati och dess sätt att fungera.Ibland är reaktionen betingad av så pass mycket sakligt underlag att demonstrationenger resultat, i andra fall ger den inle resultat. Men det är ju demonstrantensöde att han riskerar att demonstrationen ibland inte leder till den åsyftadeåtgärden. Därmed är inte något respektlöst sagt om gårdagensdemonstration. Jag sade till de uppvaktande; Jag tycker det var bra att nidemonstrerade, för ni behöver inte vara sämre än andra som demonstrerar ochframför sina meningar. kom in på en fråga som jag vill korrigera. Jagär ledsen, herr talman, över att det här blir långt, men ja, det är väl ingenidé att jagutskuldar mig, för jag är som jag är. Jag tror emellertid att det börjar Nr93 på att nalkas slutet . HerrBohman fann i ett stort material, som stred mot q 1979 finansministernsbedömning av konjunkturen. Ja, det materialet har jag----- ;----- Men jag viU fästa kammarledamöternas uppmärksamhet på Den ekonomiskaett par punkter. material bygger på siffror, som är väsentligt Pohtiken,m. m. äldre än de siffror vi har byggt våra prognoser på när vi skrevslutregleringspropositionen. När examinerade konjunkturperspektivhade de siffror som vi hade när vi skrev statsverkspropositionen ijanuari månad. Och det är inte större skillnad mellan bedömningar ochvår bedömning nu i slutregleringspropositionen än skUlnaden i regeringensbedömningar mellan januari- och majredovisningarna. Här är det fråga om förtroende, de svenska företagen hartappat sitt förtroende för den sittande regeringen, det är fel på kanslihusetsbesättning, sade . Ja, finns det där förtroendet, eller finns detinte? Som part i målet skall jag vara blygsamt försiktig med att ha någonuppfattning i det fallet. Men så mycket av uppfattning har jag ändå rätt altha, att jag säger att när orderböckerna börjar fyllas och priserna stiger, dåvill man investera, och då vaknar optimismen. Det har varit på samma sätt underaUa de fyra decennier som en socialdemokratisk regering har svarat fördepolitiskt avgörande frågorna här i landet. Jag kan också fråga: Finns det där förtroendet i andranationer? Finns det i ? Finns det i , efter deutomordentligt hårda ingripanden för att återställa ekonomin som danskarna vartvingade till för litet ? Finns det förtroendet iEngland , där regeringen möter omfattande strejker på snart sagt varjeområde, och där man tvingas tUl lönejusteringar som är långt mer avancerade änvad vi har här hemma i vårt land? Det är någonting som man bör tänka på isamband med frågan om den internationella konkurrenssituationen. Eller finnsdet förtroendet i , ett land som har skakats av sociala konflikter? Därhar det ju ändå inte suttit någon renodlat socialdemokratisk regering, som harskapat sådana förhållanden att förtroendet skulle vara ett passerat skede. Det är alltid hälsosamt att se sig omkring litet ochupptäcka hurdan världen är, . Och del är bra att inte ställa störreanspråk på de egna än vad man är beredd alt ställa på andra, t. ex. på herrBohmans partivänner i öriket ute i . Sedan tror jag att det var som också komtillbaka till anspråken på de stabiliseringspolitiska överläggningarna. Men vi håller ju på med dem . deklarerade ju från kammarens talarstol sin mening om hur stabiliseringspolitiken bör utformas. Jag deklarerar min uppfattning här från statsrådsbänken. sade sin mening om det från talarstolen. Vad är det för skillnad om vi skulle läsa in oss? Skulle vi då med en gång börja diskutera från helt andra förutsättningar än vad vi vågar presentera för våra riksdagskolleger? Jag tror inte det. Det vore ju en ganska underlig situation. Vi för ju dessa överläggningar, som manifesterar våra delade meningar om hur ekonomin skall skötas. Och det är intressefrågor i varje 69 Den ekonomiska politiken, m. m. detalj,som man inte drar över med ett allmänt snack om att "låt oss låsa in ossdär inga andra hör på, så finns det nog möjligheter för att vi blir sams omsaker och ting". Sedan kom också tillbaka till sin gamlakäpphäst om den offentliga sektorns gökungeroll . Vihar haft den starkaste expansionen påutrikeshandelns område och därefter på den kommunala sektorn. Vi har klaratbalansproblemet vi har haft en del bekymmer och besvärligheter ibland, men vihar ändå klarat det, och det ser ut som om vi skulle klara del . Detavgörande är följaktligen om vi har en tillfredsställande betalningsbalans medutlandet, alltså en handelsbalans och en bytesbalans som är tillfredsställande.Det är nämligen kriteriet på en riktig fördelning av resurserna mellanoffentlig sektor och privat, mellan konsumtion och investering. tror jagpersonligen inte att den mycket snabba utveckling som den offentliga sektorngenomgått kan fortsätta under 1970-lalet. Och jag menaratt den inte heller behöver göra det. När man har klarat av väsentliga avsnittav de offentliga investeringsuppgifterna kan man ta det lugnare det må gällaskolans utbyggnad eller bostadsbyggandets expansion; jag tror inte att denexpansion från 60 000 lägenheter till 100 000, som skedde ,kommer att behöva ha någon motsvarighet . Jag satt och väntade på att få höra något om denNilsteinska kritiken. snuddade vid den, men i ganska försiktigaordalag. Och det var nog klokt. För när man frågade om det varregeringens eller oppositionens fel att vi hade en politisk situation som den TCO föredrog en finansiering över momsen framför en finansiering överarbetsgivaravgiften så svarade han som den objektive man han är att han intebetraktade vare sig den ena eller den andra som den som hade skulden. Haninskränkte sig till att säga att det var politikernas fel. och jagkan väl därför låta bli att i fortsättningen citera Nilstein. Vi sitter juenligt hans bedömning i precis samma båt. Och skall vi fortsätta och diskuteradetta, så kan vi ju göra det på tu man hand, eventuellt med direktör . Det har i debatten framförts en rad andraargument som det vore frestande att bemöta, men jag skall bara geherr ett erkännande för hans folkliga talekonst. Han tog till uttrycksom "bussigt" och "niga" och "kuta runt" det ärinte utan att de piggar upp en debatt, bara det inte blir för mycket av det; detär bara en liten välmenande varning. Vi kommer senare eller att votera idetta ärende. Jag tUlåter mig att av läget dra slutsatsen att det finns en klarmajoritet av denna folkvalda kammare för en skattesänkning som lindrar de högamarginalskatterna för de breda inkomsttagargrupperna, för arbetare ochtjänstemän. Jag drar också .slutsatsen att skatteutskottels finansieringsförslagkommer att samla en niajoritet av kammarens ledamöter. Den finansieringsformenär den enda som kan föras fram, om man vUl genomföra en skattesänkning,som vi har lovat genomföra och som herrarna tidigare varit till ytterlighetangelägna om. Jag är medveten om att i cirkulärtUl kammarens ledamöter givit sinmening till känna om formen för finansiering - en i och för sig ganska ovanligmetod, som knappast manar till efterföljd, bl. a. med hänsyn till att dessordförande, som man intervenerar i denna exklusivt politiskaförsamling, offentligt ger tiU känna att han inte är kapabel att göra enpolitisk bedömning av de olika finansieringsformerna. Men på företagarsidanskuUe man förmodligen ha föredragit momsen. Den borgerliga oppositionensföreträdare har väl på den här punkten svikit en hel del av sinauppdragsgivare. Det finns emeUertid ytterligare en punkt där jag haranledning avge något av en deklaration. I det utskottsbetänkande som vi såsmåningom skall ta ställning tUl är det risk för ett bortfall av 500 miljonerkronor; om jag skall döma av utskottsbetänkandet och dess reservationer tycksdet finnas majoritet för avslag på bränslebeskattningen. Jag skall inte ta uppden frågan utifrån miljösynpunkter, utifrån konkurrenssynpunkter med avseendepå den rälsbundna och den landsvägsbundna trafiken och mycket annat, utifrånden force som vi märker i fråga om expansion av den svenska bUparken -jag skall bara konstatera att den risken föreligger. Jag skulle emellertid innan vi går fram till votering ändåvåga vara så djärv att jag uppmanar den opposition som tänker yrka avslag atthär tänka sig för. Det är en allmänt vedertagen uppfattning från ert håll attnär det mesta talar för en uppgång i konjunkturen är de kreditpolitiska vapnenbrutala och hårda, det må vara kreditinstmktioner och riksbankenhar bakom sig regeringen - såsom de hitintills har tillämpats, det må vara ettränteläge som också drabbar företagarna hårt. Är det så att man medvetet ärberedd att försämra den finanspolitiska situationen med en halv miljard är detvarken hot eller överdrifter om jag säger att det är detsamma som enbeställning på snabbare ingripanden på den kreditpolitiska och räntepolitiskafronten. Jag har ett behov av att säga det, eftersom man längre fram kan kommai ett läge där man från er sida ångrar det ståndpunktstagande som ni, såvittjag förstår, är beredda att ta litet senare i den avgörande voteringen. Med detta, herr talman, tror jag alt jag har försökt sägavad jag ville säga och att jag har bemött de inlägg som jag artighetsmässigthar anledning att bemöta. Den ekonomiska politiken, m. m. Under detta anförande övertog herr förste vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. HerrFÄLLDIN (c) kort genmäle; Finansministern använde för attförsöka förklara hur reaktionerna hade varit när regeringen kom med sindeklaration i samband med presskonferensen , och han hade ettmycket kort citat ur min första kommentar. För balansens skuU vill jag gärna säga att jag i dennaförsta spontana kommentar framhöll följande; "Risk föreligger utan tvekanockså för att omläggningen som helhet skall få andra negativa verkningar fördelägsta inkomsttagarna. Man föreslår nu på nytt en kraftig höjning av mervärdeskattenutan att vidta några som helst åtgärder för att hålla nere Nr 93 priserna på åtminstone denödvändigaste varorna. Man skall också ha den '''' ' '' '''' kommunerna och landstingen fårbetala en betydande 30 mai1972 ''®' momshöjningen." Såvittjag vet refererades detta dagen efter i de ------------- ;----- aUraflesta tidningar, bl. a. i . Vad som äri mitt tycke särdeles anmärkningsvärt när finansministern m. iQj jj p skattediskussionen är attdet - såvitt jag lyckades uppfatta inte fannsett enda argument ifrån finansministerns sida för värdet av denna omläggning.Det var ett försök att säga att "så här har oppositionenagerat, och den borde inte ha rätt att agera på det viset". Slutligenkommer finansministern fram till att man mot bakgrunden av denna reaktionändrade finansieringen till att g'ålla löneskatten; han menade att han och herrHermansson hade tänkt i samma tankebanor. Snarare är väl motsatsen faUet. Förstnär hade förklarat att momshöjningen var oacceptabel, slog finansministernin pä linje med höjning av arbetsgivaravgiften. Om herrHermansson ville skulle han kunna travestera ett gammalt uttryck och säga: Vadrätt du tänkt, fast det var fel. Nog är det anmärkningsvärt att en regering och en finansminister,som föreslår vad de kallar en skattesänkning och märker att oppositionen sägernej tUl detta - inte bara till delar av förslaget; vi sade nej även tillskaljusteringarna och inte bara till finansieringsdelen lägger fram ett nyttförslag, som de själva medger är sämre. Sedan säger de; Detta får ni tiU straff vi tycker inte att det är det bästa förslaget, men får ni ta det istället. Oppositionen anklagas för dålig politisk moral. Varför taupp den debatten? Varför inte gå ut med detta skattesänkningsförslag tillfolket och säga: Se här vilken opposition! Ge oss förnyad styrka att gå vidarepå denna väg - om den nu är så positiv. Det hade fört åt sidan all denna i mitttycke fullständigt meningslösa debatt om vem som är utrustad med politiskmoral. Finansministerns beskrivning av möjligheterna att kominanågonvart i skatleutredningen kan betyda två saker. Antingen är detta problemolösligt eller också har finansministern, när han nu i förväg .sätter betyg påskatteutredningen, avslöjat vad han anser om andras förmåga i detta avseende.Utredningen har ingen möjlighet, men finansministern skulle alltså ha den. Vårt budgetalternativ är lika stramt som regeringens.Förmodhgen blir det stramare, eftersom finansministern själv har pekat på enrisk att förlora . Det skulle flyta ovanpå de fem . Sanningen är ju attbehovet av arbetsmarknadspolitiska åtgärder varit mindre, om man hade litat påvåra generella ekonomisk-politiska åtgärder. Då hade man haft enkonjunkturpolitisk möjlighet kvar. Finansministern framhåller att han har försökt vara ute itid med detta skatteförslag. Men del måste vara fel. Finansministern har själv förklarat att förslaget är konjunkturpolitiskt neutralt. Hur kan ett införande av mervärdeskatt eller löneskatt ha någon konjunkturpolitisk betydelse, när finansministern själv har deklarerat att förslaget är konjunktur- och 72 finanspolitiskt neutralt? Det lär inte vara möjligt att hävda den I fråga om livsmedelsmomsen har regeringens egenargumentation lidit den skeppsbrott. När vi föreslog metoden attrestituera mervärdeskatt på 30 mai 1972 mjölk ochandra produkter, försökte ni göra gällande att det skulle vara ;----- ett brott rnot jordbmksavtalet. Det skulle aUtså vara ett brott mot Denekonomiska jordbruksavtalet att eliminera momsens verkningar på något eUernågra av poiitiKen, m. m. de viktigaste livsmedlen. Om ni hade menat allvarmed detta, hade ni inte kunnat göra gäUande atl man under löpandeavtalsperiod skulle höja momsen. Det måsle väl all logik i världen kräva. Er argumentation har lidit skeppsbrott. Det är överraskandeatt finansministern mot den bakgrunden försöker köra med något slags hot ijordbruksutredningen av samma natur som hotet i denna skattedebatt. () kort genmäle: Det är inte alltid så roligt att regera, sadefinansministern, och kollegerna log ansträngt. Nej, jag tror det, herr finansminister,och därför har vi inte heller tagit ut något regeringsskifte i förväg frånoppositionssidan. Vi har inte räknat med eller upptäckt någon annan förändringi regeringen än den att vi har fått ett vikarierande statsråd, ,som får högt betyg och mycket beröm av här . Det säger ju alltom dagens koalition, och nog om den. Jag skall ägna mina åt att försöka svara påvad finansministern talade om i och med att säga något omskatteprovisoriet och om regeringens sätt att bete sig mot . Enligt finansministern själv är ju regeringen riksdagensarbetsgivare. Regeringen griper in då och då, sade finansministern och rättartill i marginaleffekterna. Hur gick det 1970? Det blev en marginalskatteskärpning,när regeringen grep in. skulle det alltså bli marginalskattelättnader 1973. SomTCO:s man påpekade i TV, blir det bara detta upp till en beskattningsbarinkomst av , ingenting dämtöver och ännu mindre någon lättnad i desamlade marginaleffekterna där ovanför. Principen, finansministern, ommarginalskattesänkning är bra, men praktiken betydde i Ert fall för storalöntagargrupper skatte- och prisstegringar som blev större än sänkningarna. Närregeringen lade fram sitt provisorium, visade regeringens tabeller barasänkningar av den direkta skatten. Man gömde undan nackdelarna, verkningarna avskattehöjningarna. Det var inle hederligt, och det är inte underligt atttidningarna då inte såg hur dåligt förslaget var. Men så snart de riktiga siffrorna hade kommit fram omskattepaketel, sade inte bara tidningarna utan större delen av svenska folketnej. Vi säger nej till skatteprovisoriel, därför att det är illa genomtänkt ochhastigt hoprafsat och på väsentliga punkter motverkar sitt eget syfte. kan finansministern inte fatta att det här har blivitett så dåligt förslag, och han fattar ännu mindre vad vi menar, när vi säger att det går så, när man arbetar i hemlighet. Han låtsas att det där med att utarbeta förslaget i hemlighet skulle vara detsamma som att man kunde snuva tidningarna på nyheten. Nej, det är inte alls frågan om det. Utan vad saken gäller är att Ni har undandragit den utredning som 73 3* protokoll 1972. Den ekonomiska politiken, m. m. bestäUtmöjligheten att arbeta fram ett genomtänkt skatteförslag, och att Ni förhindrarlöntagarnas organisationer att vara med och delta i det arbetet. Då går det inte, , att bara hänvisa till enmening i det TT-uttalande som jag gjorde på TT:s begäran efterdet att Ni ur bakhåll kastat fram det här förslaget. Det innehöll ingen accept,och som förste partiledare uppträdde jag här vid remissen avärendet i kammaren och sade ifrån att vi höll på att gå igenom det hela och attdet var en helt öppen fråga hur vi skulle ställa oss. När vi fick fram siffermaterialetoch hade rådgjort med de många erfarna förtroendemän som vi bjöd in från helalandet, var det klart att vi måste säga nej tUl det här förslaget. Oppositionen vUl ha bort regeringen, säger , men vi tänker inte göra statskupp, herr finansminister, och vi tänker somsagt inte ta ut något regeringsskifte i förväg. Men skälen till att vi vUl habort regeringen har vi rätt att redovisa. Vi vill ha bort en regering, somgmndligt har misskött landets ekonomi. Vi vill ha bort en regering, som gång pågång säger nej till samarbete med oppositionen, innan besluten är fattade. Vivill ha bort en regering, som låter sig styras av kommunisterna och somenligt tänker i samma tankebanor som dessa när det gäUerarbetsgivaravgiften. Vi vUl ha bort en regering, som lägger fram ettskatteförslag som sammantaget har dåliga verkningar. Och vi vill ha bort enregering, som först vägrar utskott att få uppgifter om verkningarnaav regeringsförslaget och som, när de uppgifterna väl läggs fram av ettmotvilligt finansdepartement, påstår att de inte är de rätta. Vi kablade ut, säger finansministern, genom TT en dementipå de siffror som räknats fram om verkningarna av skatteprovisoriet. Men Nikablade inte ut de rätta siffrorna. Finns det några sådana? Det vore intressantatt få veta. har vi alla ett intryck av att finansministern, sålänge han står själv och filosoferar i sin bänk, är en väldigt trevlig person.Men har här också kommit hit och läst upp ett rent lögnaktigtmanuskript om relationerna mellan regeringens och oppositionspartiernas syn påbudgeten. talar ständigt om alt det är för att kunna föra en'seriös debatt. Men om det är någon som har missbrukat det ordet, så är detfinansministern. Vårt budgetalternativ, i den mån vi har skyldighet attredovisa någonting sådant, innebär ändringar på mellan 350 miljoner och 400miljoner i förhållande till regeringens. Ni tappar sannolikt 500miljoner, som ni inte alls har brytt er om att redovisa. Sätt till en opartisk expertutredning, herrfinansminister, som får granska våra respektive samlade budgeluppfattningar ochkom inle tillbaka hit och förgifta den politiska atmosfären med sådana direktalögner som i det manuskript ni läste upp. HerrBOHMAN (m) kort genmäle: Jag tänker använda avmin knappa repliktid för att säga att jag tycker att det är väldigt trevligt, när finansministerGunnar Sträng står i sin bänk och filosoferar och målar den svenskavardagsmiljön och den svenska vardagsmänniskan. Men det är inte riktigt hkatrivsamt när han drar sina slutsatser därav. Och det är definitivt inte likatrivsamt när han bedömer oppositionen och oppositionens handlingssätt ochbevekelsegrunder. Till själva saken. Vi väntar aUa, och vi hoppas alla attarbetslöshetssiffrorna skall gå ned, men de uppgifter som finansministernlämnade bör kanske kompletteras med att arbetslöshetssiffrorna, dvs. antaletanmälda arbetslösa, i jämförelse med var 8 000 högre ochatt siffrorna på den sammanlagda arbetslösheten, om man räknar in även dem somär under beredskapsarbete och omskolning, var nära 40 000 högre änförra året. är alltså arbetslöshetssituationen utomordentligtoroande. Det är bl. a. mot den bakgmnden som regeringens avhopp och förordandeav löneskatten skall bedömas. Finansministern citerade mig rätt då han sade att minförsta kommentar, när jag fick se regeringspaketet, var att "det varroligt att få rätt". Jag syftade självfallet på att det var roligt attregeringen äntligen erkände att reform måste göras om, att regeringennu var beredd att angripa marginalskatterna. Men jag sade mycket mera. I ett TT-uttalande samma dagkritiserade jag det jag kallade för "skattehöjningsförslaget". Tvådagar senare gick jag ut och kritiserade förslaget ännu mera eftertryckligt.Herr hade inte ett skvatt med den saken att göra. Jag brukar intelyssna på , i varje fall inte dra slutsatser för mitt handlandeav vad han säger. Bakgrunden till min kritik var, finansminister , att regeringen år hade sagt nej till en skatteutredning. Såsmåningom tvingades regeringen att finna sig i beslut om en sådanutredning. Sedan sökte regeringen avväpna utredningen och avväpna ävenoppositionen. Det förslag ni framlade i vårriksdagens elfte timme innebar istort sett att en inkomsttagare i genomsnittlig inkomstnivå skulle få behålla40 kronor av varje ny 100-lapp i stället för som . Trorfinansministern att de gör det nämnvärt mera lönande att arbeta?Därutöver skulle han drabbas av levnadskostnadsökningar på grund av höjd momsoch andra höjda indirekta skatter. Dessutom sade regeringen nej tillindexreglering av skatteskalorna. Det samlade skattetrycket skulle öka med en halvmiljard kronor. Är det då så märkvärdigt att man säger nej till ett sådantförslag utan att fördenskull ha tagit någon som helst hänsyn till herrHarmans-son? Tror verkligen finansministern, frågade jag mig själv, -jag ställer inte frågan till finansministern på den bild av situationen somhan tecknar? Trodde han verkligen att oppositionen skulle acceptera ettskattehöjningsförslag, att vi skulle göra det efter allt vad vi moderata harsagt om skatterna? 1 så fall är det fantastiskt. I så fall vittnar det om hurfast han är i den föreställningsvärld som är den socialdemokratiska regeringens eller den socialdemokratiska regeringens finansministers och som föranlederhonom att utgå ifrån att det aUtid är han själv som bestämmer när och hur skatteförslagskall läggas fram, över deras innehåll, att han Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. alltid skallställa oppositionen inför fullbordat faktum och att alltid höja skatterna. Finansministern sade ju själv att den som talar omskattesänkning gör sig skyldig till ett "falsarium". Men andra länderdä! Man har sänkt skatterna i , , och Englandvid olika tillfällen. Skattesatser och skatteintäkter är inte samma sak. Sänktaskattesatser kan ge högre skatteintäkter, och det vet finansministern. Det är "en dröm", säger finansministern, att detgår att spara. Ja, lever man i den drömlika tillvaron att man inte tror att detgår att spara, då förstår jag att man har de utgångspunkter som finansministernhar, nämligen att det aldrig går att sänka skatterna. Kritiken mot oppositionen för "politiskt taktiskafinurligheter", som det visst hette, drabbar regeringen själv, ochbeskyllningen för brist.på kurage slår tillbaka. Vad skulle det behövas förextra kurage att säga nej i stället för att säga ja till en proposition! Densom visat brist på kurage är regeringen själv, som'har hoppat av sitt egetförslag, det förslag som den tyckte var bäst, och tagit ett sämre förslagdärför att den inte ville gå in i och riskera ett voteringsnederlag.Det är väl brist på kurage om något. Diskussionen om besparingar och täckning för de utgiftsökningarsom vi har föreslagit beskrev finansministern som "frustandesparsamhets-iver". Våra höjnings- och sänkningsförslag täcker varandra.Det blir plus minus noll om man räknar för helt budgetår. Vi har satsat mer pårättssäkerheten, vi tycker att förhållandena i är sådana att det ärnödvändigt att förstärka rättstryggheten, och det har vi gjort. Vi har satsatpå försvaret för att kunna bibehålla handlingsfrihet så att vi elleråret därefter kan hämta igen de försummelser som regeringen gör sig skyldigtill . Det är det vi har gjort. Helt naturiigt kan det bli besväriigt för oss om vi skallfullfölja vår politik för åren framöver, bl.