prot · FV0981 · 1972-12-31 00:00:00 — Del betänkande vi nu behandlar avser jämvälen motion nr 17, vilken motion lar upp frågan om rält för omyndig tillersättning av staten för förlust genom förskingring av omyndigs medel. Svensk rätt saknar bestämmelser om statligt ansvar ellerförsäkringsskydd för anförtrodda medel. Dock har denna fråga om ersättningtill omyndig varit föremål för framställningar i i form av motioner,och den har också blivil föremål för en statlig utredning,förmynder-skapsutredningen, som avgav betänkandet Förmynderskap(SOU 1970:67) med förslag lill ändring i m, m, Förmynderskapsulredningen har funnit att kontrollen överförmyndares förvaltning bör utövas liksom hitintills av överförmyndare. Förmyndarentillerkänns sedan gammall mycket vidsträckt självständighet. Grundsatsen ärfastslagen att förmyndaren är pliktig all förvalta den omyndiges rnedel sornanförtrott gods, och den ståndpunkt som svensk rält intar kräver kontroll fråndel allmännas sida av vederbörande förmyndares förvaltning. Denna kontrollutövas i första hand av kommunalt valda överförmyndare, vilka i sin tur stårunder tillsyn av förmynderskapsdomstolen. Man kan ulan överdrift säga alt kontrollföreskriflernabeträffande det sätl på vilket förmyndare skall förvalla den omyndiges medel ärganska stränga, men trots detta förekommer förskingringar. Det är sant, somutskottet anför, atl det endast rör sig om etl smärre antal förskingringar, mendet kan ifrågasättas om det inte förekommer fall som inte kommer lillallmänhetens kännedom. Del kan vara fråga om omyndig som förlorat sin egendomhelt eller delvis på grund av vederbörande förmyndares olämplighet all förvallade medel han är satt alt förvalta. Trots att det endast kan vara fråga om ettmindre antal omyndiga, vilkas medel förskingras av dem sorn är utsedda allhandha dessa, kan man inle komma ifrån atl det är samhällets skyldighet atl setill alt de skadelidande skyddas. Från rättssynpunkt ter det sig otillfredsställande atlomyndig skaU drabbas av skador utan att i något avseende själv ha varitvållande till dessa. Därmed borde det också åvila del allmänna att hålla denomyndige skadeslös vid eventuella förluster. Problemet med den omyndiges medelhar, som jag tidigare framhållit, övervägts i förmynderskapsulredningen, menännu har utredningens förslag inte bUvit föremål för en kungl, proposition. Man kan säga alt del ur rättvisesynpunkt är nära nogsjälvklart att en omyndig, som utan eget förvållande lidit ekonomiska förlustergenom atl hans förmyndare förskingrat hans tillgångar, bör få ersättning. Denomyndige har ingen som helst möjlighet all själv utse sin egen förmyndare. Det är riktigt, som utskotlsmajoriteten anför, att denreform som förmynderskapsulredningen föreslagit, om den genomförs, ytterligaretorde minska den redan relativt ringa risken för alt omyndiga tillfogas ekonomiskaförluster genom oredlighet från förmyndarens sida. Men hur effektiv kontrollenän må bli kan man inle helt utesluta risken för att förmyndare kan förskingraanförtrodda medel. Och är frågan: Är del Ersättning av staten för förlust genom förskingring avomyndigs medel Ersättning av staten för förlust genom förskingring avomyndigs medel intesamhällets skyldighet att på elt eller annat sätt svara för de ekonomiskaförluster det kan vara fråga om med hänsynstagande till att det ändå är rättensom förordnat förmyndare? Såsom reservanterna framhållit är den enda rimligalösningen all staten på något sätl ersätter den omyndige för den skada hanlidit genom förmyndarens förskingring. Enligt vad utskottsmajoriteten framhåller skulleförmynderskapsutredningens förslag vara föremål för övervägandeinom justitiedepairtementet, I avvaktan därpå vill ulskottsmajoriteten inte ta.ställning till huruvida ersättning skall utgå eller ej på ifrågavarandeområde. Men orn utskottet och finner del rimligt och skäligt att denomyndige som jag tidigare nämnde icke oförskyllt skall drabbas avekonomiska förluster på grund av trolöshet från hans förmyndares sida, börriksdagen stödja den reservation som är fogad tiU ulskoltsbetänkandet om etlstatligt ansvar för ekonomiska förluster i sådana fall. Det kan inte, herrtalman, bli fråga om någol större antal fall, för vilka staten ikläder sig ettekonomiskt ansvar. Det kan endast röra sig om ell fåtal, rnen även om de tillantalet icke är så många, skall de för den skull ej bli bortglömda. Det är tillsist här fråga om solidaritet mot den enskilda människan, som utan egetförvållande råkat i svårigheler och som det är -/år plikt att hjälpa. Jag skulle gärna viUa vädja tiU riksdagensledamöter atl stödja den reservation sorn är fogad lill lagutskottetsbetänkande nr 7 och till vilken jag yrkar bifall. Jag vädjar lUl riksdagensledamöter atl stödja denna reservation såsom en klar viljeyttring frånriksdagens sida. I föreliggande belänkande behandlas frågan omstatlig ersättning för ekonomiska förluster, som omyndig kan utsättas för genomförmyndares förskingring. Såsom i framhöU finns del inte isvensk rätt någol statligt ansvar för dylika anförtrodda medel, vilket måslebetecknas som en allvarlig brist i vårt rättssystem. Förmyndares förvaltning ärunderkastad kontroll, och det finns vissa lagregler - framför allt iföräldrabalken sorn anknyter till denna fråga, men faktum kvarstår; etlfullgott skydd för den omyndige som drabbas av ekonomisk förlust föreliggerinte. Det är verkligen angeläget att en ändring kommer tiU stånd och alt därvidstaten går in med ersättning. Detta så myckel rner som den drabbade omyndigeicke själv är vållande lill skadan. Samhället utser genom tingsrättenförmyndare för den omyndige, och samhället bör därför också bära konsekvensernavid en förskingring som begås av en förmyndare. Framhållas bör i sammanhanget alt brottsligheten på deltaområde är myckel låg. Det framkom vid en förfrågan som förmynderskapsulredningenhar gjort, visserligen på ett begränsat material. Den låga brottsligheten kanemellertid inte tas som intäkt för all man inle skall lösa denna fråga. Statenhar här etl ansvar som den måsle ta på sig. Det spelar därvid ingen roll hurhög eller låg brottsligheten är. En låg brottslighet är sannerligen ingen tröstoch hjälp för de omyndiga som drabbas. Denna fråga togs upp i första gången ,dvs. , och den är fortfarande inte löst. Vore det inte på tidenatt den blev reglerad? Det finns en möjlighet till det . Jag ber,herr talman, atl få yrka bifall tUl reservationen Föreliggande utskottsbetänkande behandlar enmolion med förslag om att hos Kungl. Maj;t anhåller om att förslagföreläggs om statlig ersättning för ekonomiska förluster som omyndigåsamkas genom förskingring från förmyndares sida. Frågan om bättre skydd föromyndigs ekonomiska ställning har vid olika tillfällen behandlats i riksdagenutan att vare sig vederbörande utskott eller ansett sig böra företaändringar i gällande bestämmelser. Är 1970 avlämnades förmynderskapsutredningens belänkandesom i fråga om förvaltning av omyndigs egendom och kontrollen över dennaförvaltning innebar atl sättet för förvaltningen av den omyndiges egendom börbestå. Utredningen hade gjort en förfrågan hos ell antal förmyndare,som representerade distrikt med omkring en fjärdedel av landets befolkning ochen femtedel av förmynderskap och godman-skap. Av svaren framgick atlbrottsligheten varil mycket låg. Det uppges atl endast ett fall var avallvarlig art. Självfallet fanns det ytterligare några fall av mindre allvarligart. Utredningen har också prövat olika alternativ i fråga ommöjligheterna att skapa bätlre skydd för omyndig, och elt av alternativensammanfaller med vad motionärerna framhållit. Emellertid har utredningen intekunnat förorda något av alternativen. Enligt vad utskottet erfarit är utredningens förslag förnärvarande föremål för överväganden inom . I avvaktan påKungl. Maj:ts ställningstagande tUl utredningens förslag bör enligt utskottetsmening ingen prövning nu göras av frågan huruvida statlig ersättning skallinföras på området. Jag vill också erinra om att utskottet i sitt belänkandenr 10, som kammaren alldeles behandlade, enhälligt tillstyrkte attriksdagen för sin del skulle anta 3 kap. 2 § i Kungl. Maj:ts förslag lillskadeståndslag vilket också skedde. Det har i delta sammanhang en positivbetydelse. I utskottets betänkande framhålles att detta lagrum iskadeståndslagen föreskriver skyldighet för staten eller kommun att ersättapersonskada, sakskada och ren förmögenhetsskada, som vållas genom fel ellerförsummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fuUgörande stateneller kommunen svarar. 1 den mån ekonomisk förlust som tillfogats den omyndigekan visas bero på fel eller försummelse från överförmyndarens eller rätlenssida, blir således kommunen respektive staten skadeståndsskyldig. När det så gäller förmyndarens arbete med den omyndigesangelägenheter och egendom, så står denne under kontroll av överförmyndarenoch kan inte i många avseenden företa sig något utan överförmyndarensmedgivande och skriftliga uttalanden. Innan förmyndare utses harrätten, som utser förmyndare, företas en noggrann granskning av personen ifråga. Förmyndare kan t, ex, inte godkänna inteckning eller Ersättning av staten för förlust genom förskingring avomyndigs medel Ersättning av staten för förlust genom förskingring avomyndigs medel företa sigförsäljning av fastigheter utan överförmyndarens eller rättens tillstånd.l-"örmyndaren skall ständigt lämna redovisningar till överförmyndaren,och även överförmyndaren måste företa granskningar och lämna redovisningar tillrätten. Förmyndaren är också skyldig att ersätta skada som han uppsåtligeneller genom vårdslöshet åsamkat den omyndige. Jag vill för min del, liksom utskottet gjort,understryka att motionärernas syfte att söka förstärka skyddet för de omyndigasmedel i och för sig är behjärtansvärt, men jag anser i likhet med utskottet attKungl, Maj:ts ställningstagande till förmynderskapsutredningens förslag böravvaktas. Jag är medveten om att de synpunkter som framför allt herrBörjesson i har framfört i sitt anförande är rikliga, och jag kännerpersonligen myckel starkt för dem. Jag anser emellertid inte att man bör geKungl, Maj:t anvisning om elt ställningstagande som Kungl. Maj:l säkerligenkommer att lägga fram . Jag ber, herr lalman, att få yrka bifall tilllagutskottets hemställan i betänkande nr 7. i (c); När jag tog del av detta utskottsbetänkandemed därvid fogade reservation - jag hade tyvärr inte tillfälle att vara med närden här motionen behandlades i lagutskottet - fann jag att det inte är såväldigl stor skUlnad mellan å ena sidan utskottsmajoriletens synpunkter, somkom fram i betänkandet, och reservationen. SkUlnaden är dock den attreservationen vill klart och tydligt säga ifrån att det, i den händelse enomyndig förlorar sin egendom genom att förmyndaren förskingrar hans medel, börvara statens skyldighet att träda in och bära huvudansvaret, dvs. svara fördeekonomiska konsekvenserna. Jag anser all del skulle vara enstyrka om biföll denna reservation. Det är ju inte fråga om så mångapersoner, del rör sig om etl fåtal, kanske bara några stycken som kan komma iåtnjutande av den här hjälpen. Då bör väl inga betänkligheter förefinnas medhänsyn till alt det inte har några större ekonomiska konsekvenser. Men man kanockså bortse från om det är få eller många och säga alt det bör vara etlrättvisekrav av stora mått atl hjälpa dessa människor som har kommit ispeciella svårigheter. En viljeyttring i sådan riktning frän sida ärett bifall till reservationen vid lagutskottets betänkande nr 7, som jag yrkarbifall tUl . Jag tycker del är i någon mån ett cynisktresonemang som för när han hänvisar till att riksdag efterriksdag har avvisat den här frågan. Det är ju ändå så atl varje riksdag får laansvaret för sina beslut, och vi som sitter i får ta vårtansvar för den här frågan. , och även ulskottsmajoriteten, säger attmotionärernas syfle alt söka förstärka skyddet för de omyndigas medel ärbehjärlans-""-* Men borde man då inleefter kunna medverka tUl alt den här Jag tycker att del är nästan genant, och framför allt urrältssynpunkt allvarligt och beklagligt, om den här frågan inte bringas tillsin lösning . Hert (): Det skiljer sig på den punkten attreservanterna vill fatta beslut om all klavbinda Kungl. Maj;t närdel gäller att lämna ett förslag på grundval av den utredning som föreligger.Det som har skett under , , är atl man har fått fram enutredning som är ganska genomgripande och som skall ligga till grund för etlförslag från Kungl. Maj;l. När både utskottet och jag personligen har sagt attvi hyser förståelse för delta så är det också en garanti för atl man inte harnonchalerat frågan. Men det är en vanlig ordning i denna riksdag som i allaandra att om regeringen arbetar på en proposition gär man inte i förväg ochsäger hur den skall utformas. Det är det som är skUlnaden mellan reservanterna ochutskottet. Det finns möjlighet för både damerna och herrarna i det här husetatl återkomma med motioner när propositionen läggs fram. Det är naturligtvis bra attförmynderskapsulredningen har arbetat med dessa frågor, men det hjälper inle deomyndiga som åsamkas ekonomiska förluster. Det behövs konkreta insatser. Vi harhär möjlighet att göra en konkret insats genom att bifalla reservationen. Jag vill erinra om att ett sådant uttalandeinte pä nägot sätt skulle påskynda behandlingen. Maj:t skall ändå, somjag har anfört, komma tillbaka lill med ett förslag i frågan. Överläggningen var härmed slutad. Propositioner gavs på bifall tilldels utskottets hemställan, dels reservationen av i m.fl., och förklarades den förra propositionen vara med övervägande ja besvarad.Sedan i begärt votering upplästes och godkändesföljande voleringsproposition: Den som vill att kammaren bifaller lagutskottetshemställan i betänkandet nr 7 röstar ja, den det ej vill röstar nej. Vinner nejhar kammaren bifallit reservationen av i m. fl. Ersättning av staten för förlust genom förskingring avomyndigs medel Vid omröstning genom uppresning förklarades flertalet av kammarensledamöter ha röstat för ja-propositionen. Då i begärderösträkning verkställdes votering med omröstningsapparal. Denna omröstning gavföljande resullat: Pant på engångsglas m. m. Herr :förste vice talmannen tillkännagav all anslag utfärdats om sammanträdets fortsättande kl, 19,30, § 19 Pant på engångsglas m, m. Föredrogs jordbruksutskottetsbetänkande nr 32 i anledning av motioner om pant på engångsglas m, m, I detta betänkande hade i ett sammanhang behandlats delsmolionen 1972:1243 av m, fl, (c) vari hemställts all riksdagenhos Kungl, Maj:l begärde förslag orn förbud mot försäljning av öl ochläskedrycker i engångsförpackningar, dels molionen 1972:1255 av herrar Hylländer (fp) ochRichardson (fp) vari hemställts all skulle besluta all hos Kungl,Maj:l begära åtgärder som innebar pant av lämplig storlek på engångsglas ochåterlösningsskyldighet för dem som kommersiellt handskades med dem samtstandardisering lill ett fåtal glaslyper. Utskottet hemställde atl riksdagenlämnade motionerna 1972:1243 och 1972:1255 ulan åtgärd. Reservation hade avgivits av herrHansson i Skegrie (c), (), herrar (vpk) och iHolmgården (c), i Helsingbo:fg (c) samt (), vilkaansett att utskottet bort hemställa, att i anledning av motionerna 1972:1243 och1972:1255 som sin msning gav Kungl, Maj :t lill känna vad reservanterna anfört. Till belänkandet hade fogats elt särskilt yttrande av herrHedin (m). HerrJOHANSSON i Holmgården (c): Just nu är många i färd med att städa uppbland det som slängts ul i markerna under den förlidna vintern. Gång efterannan har påpekats den olägenhet som del innebär atl nödgas ta reda på allt detavfall i form av engångsförpackningar som kastas i vår natur. Många kommunerhar börjat stimulera ungdomar att delta i städningsverksamheten genom atlbetala ul elt belopp per insamlat engångsglas. Det är vällovligt, den saken ärsjälvklar, men det är angeläget att komma fram tUl en situation där det inlelängre är möjligt att sprida dessa förpackningar i markerna på det sätt somsker , dvs. att man helt enkelt förbjuder engångsglasen genom atlföreskriva atl det skall erlägfjas pant för allt glasemballage. Det kan naturligtvis göras gällande att om engångsglasenförsvinner så kommer andra emballagetyper till användning som har ungefär sammaskadeverkningar. Men det har visat sig del är väl också rält självklart -attom fölpackningarna beläggs med pant så kommer stimulansen att la vara på dematt bli större. Av de glas som samlats ihop har varitengångsförpackningar. Av den orsaken har vi motionärer funnit det angelägetatt åstadkomma en lagstiftning som innebär förbud mol engångsglas. Utskottet har inte velat vara med om della och erinrat omalt miljökontrollutredningen har i uppdrag att lägga fram förslag tUllagstiftning mot miljöfarliga produkter och att det rimligen kan antas attengångsglasen räknas in bland dessa. Enligt vad jag har kunnal få fram innebärmiljökontrollutredningens förslag ingen som helst förändring av den situationsom råder . säger bara att den vUl geregeringen möjlighet att föreslå förbud, men den möjligheten har regeringenredan nu. Mot den bakgrunden finns det all anledning för riksdagenatl besluta om en lagstiftning med förbud mot engångsglas. Det är det snabbastesättet att bli av med dessa förpackningar. Jag finner det orimligt att dennuvarande situationen får fortsätta, och jag vUl tillägga alt den stimulans sompant på glasförpackningar innebär har en så pass stor fostrande inverkan påvåra ungdomar all bara den saken är väl värd en lagstiftning. De som ärintresserade av att ta reda på flaskorna skulle ju få ersättning för sittarbete. Med stöd av vad jag anfört vill jag, herr lalman, yrkabifall lill reservationen av i Skegrie m. fl. Pant på engångsglas m. m. HerrHYLTANDER (fp): Kunde man få bukt med den allmännavårdslöshet och speciella busaklighet som kännetecknar vissa delar av vårtsamhälle och som tyvärr inte visal någol tecken på alt vilja minska, hadedagens diskussion om förevarande problemkomplex kunnat begränsas tUl attomfatta åtgärder all rationalisera och förbättra och i samma mån förbUligaförpackningarna på våra olika konsumtionsvaror och den därav följandeavfallshanteringen. Del synes mig därför mera angeläget för ,dess chef och andra ansvariga myndigheter att effektivt bekämpa nedskräpningenoch få bort dess skadeverkningar än atl offentligt kritisera ideellt arbetandegrupper av medborgare, när dessa för fram nedskräpningsproblemet i rampljusetoch aktivt medverkar till atl i någon mån hålla naturen ren. har vi inte fått bukt med nedskräpningen ochvårdslösheten i hanteringen av vårt överflödsgods, och därför nödgas vi angripaproblemet ur en annan anfallsvinkel, 1 synen på sakfrågan förefaller det inte atl vara särskiltstora skUlnader mellan utskottsmajoritelens mening i jordbruksutskottetsbetänkande nr 32 och reservanternas. Majoriteten vUl "starkt understrykaviklen av atl verksamma åtgärder vidtas för alt få bukt med de svårartade ochallt snabbare växande olägenheter för miljön som begagnandet avengångs-emballage, framför allt de s, k, engångsflaskorna, medför".Reservanterna "viU starkt understryka att engångsförpackningar medförstora och snabbi växande olägenhler för miljön", Utskotlsmajoriteten vUlavvakta miljökontrollutredningen och vad som kan följa efter denna, medanreservanterna vill ge Kungl, Maj:t tUl känna atl del är angeläget medkraftfulla åtgärder för att komma tUl rätta med problemet, 1 utredningen (SOU 1969:18) gör man 4 protokoll 1972. Pant pä engångsglas m. m. beräkningarbl, a, beträffande den ekonomiska följdverkan och kommer till att returglas från ekonomisk synpunkt är överlägset engångsglas, att ett blandat systemav engångsglas och returglas är ekonomiskt sämre än elt returglassystemsamt atl troligen etl engångsglas-system eller ett blandat syslem börvara att föredraga framför ett returglassystem. Men denna del av undersökningengäller enbart den renodlade ekonomiska aspekten, och man har inte tagit hänsyntill nedskräpningen och inle lill skaderiskerna och de ekonomiska följder somdessa har. Beträffande skador kan nämnas att den nämnda utredningenkommer till att ca 25 000 skadefall orsakats av emballage av olika slag.Beräkningsperioden är , . Av dessa skadefallhar mer än hälften vårdats i hemmet och ej krävt nägon särskild behandling.Lakar- och sjukhusbesök har behövts i 40 procenl av fallen, och harföranlett sjukhusvistelse. Del betyder i absoluta tal ca 10 000 lakar- ellersjukhusbesök, och ca 750 personer har måst läggas in på sjukhus. Huvuddelen,eller 80 procenl av fallen, har inle medfört några konsekvenser, medansjukskrivning förekommit i av fallen. Bestående men harrapporterats för 4 procenl. Det sistnämnda torde betyda alt ca I 000 personerper halvår får större eller mindre skador, men av bestående slag, vilket för deflesta skulle betyda all de får dras med skadeverkningarna under återstoden avsill liv. Om man nu gör ett överslag med dessa tal som grund ochförutsätter att skadefallen är jämnt fördelade i åldrarna och ,skulle det betyda att ca 70 000 människor går omkring med beslående men efterskador av detta slag. Förpackningsfrågorna och avfallets omhändertagande ochbehandUng är andra viktiga områden, som tillhör della frågekomplex, men jagskall inte närmare gå in på dem, eftersom de redan berörts av föregåendetalare. Jag vill dock understryka vad såväl utskoltsmajoritelen somreservanterna är överens om, nämligen atl problemet är växande. Glädjande nog har industrin börjat att sanera på området.Detta har tydligen skett efter den debatt som förts bl. a. här i omengångsemballaget och nedskräpningen, en debatt som drivits på av ideelltarbetande grupper, t. ex. . Nämnas kan också att etl bryggeri radikalt sökt minskaantalet olika engångsflaskor. Försök pågår också atl få fram ett tillräckligthållbart men ändock lältförslörbart emballage som inte kan förorsaka skador. 1 avvaktan på alt man får fram en idealförpackning måstedock snabba och radikala åtgärder vidtas, säsom framhålles i motionen 1255.Därför bör Kungl. Maj:t ulan onödigt dröjsmål komma med förslag i enlighet medvad som begäres i denna motion och även i anledning av den andra motion som härbehandlas. Med dessa ord ber jag, herr talman, att få yrka bifalltill den reservation som är fogad lill jordbruksutskottets betänkande nr 32. Användandet av engångsemballage av olikaslag har ökat kraftigt och därmed skapat allt störte problem.Man skullekunna indela dessa problem i fyra olika grupper, kanske flera. För Nr 81 det första direkl miljömässiga problem. För det andra skaderisker för människor och djur. För det tredje det slöseri som sker med råvarure surser. För det fjärde - åtminstone i vissa fall - de onödiga kostnader som uppstår för konsumenterna. För atl börja med de miljömässiga problemen är väl allaöverens om glas m. m. alt anblicken av massor av bortslängda flaskor,plastpåsar och annat förbrukat emballage längs våra vägar och järnvägar, ute påvåra campingplatser och i våra fritidsområden skapar olrevnad. När man ser aUtbortslängt skräp som ligger i vackra natur, i skog och mark och som flutiti land längs stränderna i vår skärgård blir man chockerad. Uppenbarligen hardetta skräp längs stränderna i vår skärgård kastals över bord från båtar ochfartyg utan atl vederbörande länkt på atl det flyter i land på enstrand där det sedan blir Uggande. Men del är inte bara i naturen utan även i stadsmiljön somdet råder en besvärande nedskräpning. Alla kan konstatera detta i City, påSergels torg eller på . Där finns mängder av ölburkar och annalskräp. Man skäms som svensk. Det är beklämmande att vi skall behöva visa upp ensådan miljö när tusentals människor från hela världen kommer alt besöka oss ijuni under miljövårdskonferensen. Kommunerna har renhållningsansvaret, men vi kan intebegära att det ständigt skall finnas patruller lill hands som kan la reda påskräpet. Det krävs en bätlre fostran än av svenska folket. Man måstelåta bli att kasta kring sig som man gör .