prot · FV09142 · 1972-12-31 00:00:00 — Vi har dessutom ett krav på en verklig spridning av denekonoraiska raakten, tag t. ex. förslaget ora andel för löntagarna i detlångsiktiga företagssparandet, men det är inte det vi debatterar här , ochjag tänker därför, herr talman, inte ta upp något om den frågan. De anställda skaU ha rätt till insyn och medbestäraraandepå alla nivåer inora företagen. Det slås nu i praktiken fast genora det beslutsora går att fatta ora lagfäst rätt för de anställda att utse representanteri styrelsen för företag med mer än 100 anställda. För alla dera sora harsträvat efter en vidgad arbetsdemokrati är detta en stor framgång. Vadfolkpartiet för sin del krävde ensamt kan nu riksdagenlagfästa under bred enighet. När markerade allvaret i krav påverklig arbetsdemokrati genom att 1967 ge plats för representanter för deanställda i sitt eget företags styrelse kommenterade LO;s tidningFackföreningsrörelsen på ledarplats: "Inom fackföreningsrörelsen harattityden till styrelserepresentation på goda grunder varit skeptisk. Vi vågarknappast tro att de kommande experimenten vid i skallkunna skingra denna misstro." Men misstron skingrades. övergav LO sin tveksammahållning, efter det att gjort ett klart positivtställningstagande. motiverade omsvängningen: "Det blir ilängden allt raer otillfredsställande att företagets personal och dessrepresentanter stängs ute från ett av de viktigaste beslutsorganen i företagetsorganisation." Så sant som det är sagt. När de anställda fårrepresentanter i styrelserna - i statliga och koraraunala hkaväl sora privataföretag - får de också en direkt insyn i företagets skötsel, en vidgad förståelseför företagets problera och möjlighet att påverka dess allraänna utveckUng. Medrepresentanter i styrelsen blir det dessutora lättare att arbeta för vidgatmedbestäraraande på lägre nivåer. får styrelsen genomlöntagarrepresentanterna ny erfarenhet och kunnighet. Vi måste ha mer av försöksverksamhet innan vi kan gåvidare. Och politikerna skall inte gripa in mer än nödvändigt. - Uttalanden avdet slaget har vi hört många - och från oUka håll. De har iblandkomrait till för att förhindra en nödvändig lagsriftning eller undvika statligastiraulansåtgärder för vidgad arbetsdemokrati. Hur har intefolkpartiet fått höra - från LO likaväl som från SAF, från socialdemokratisktlikaväl som från moderat håll att vi som poUtiskt parti vill lägga oss i förraycket, vill ha alltför orafattande poUtiska Styrelserepresentation för de anställda i aktiebolag ochekonomiska föreningar, m. m. Styrelserepresen ta- tion för de anställda i aktiebolagoch ekonomiska föreningar, m. m. åtgärderför att utveckla arbetsdemokratin. Den kritiken Uar varit och är oberättigad.Själva grunden för de anställdas medbestäraraande måste lagfästas i princip,och det är ett politiskt partis självklara rätt ja, skyldighet ora det trorpå sin sak - att driva opinionsbildningen, att vilja skapa garantier förmedbestäraraande, att kräva mer aktiva åtgärder för att utvecklaarbetsdemokratin, inte minst på de många arbetsplatser där stat och kommun ärarbetsgivare. Men det är riktigt att statsraakterna bör insesin begränsning. Man kan genora lagstiftning skapa garantier och genom stimulansersöka åstadkomraa en gynnsam miljö. De möjligheterna måste utnyttjas. Men skallarbetsdemokratin bli något annat än koramitterande och papperskonstruktionerfordras delansvar och engagemang frän de berörda, vilja att delta i något nytt.Här kan formerna aldrig regleras i detalj. Här måste alltid pågåförsöksverksamhet i den meningen att man prövar sig fram med nyasaraarbetsformer, ständigt söker finna nya vägar att göra alla delaktiga av demånga beslut som fattas inom företag och förvaltningar av olikastorleksordning och på olika nivåer. Det beslut som nu koramer att ta om lagfäst rätttill styrelserepresentation raåste för företagsledningarna bli en utraaning atti ett fungerande saraspel ta till vara det kunnande och den erfarenhet sora deanställda representerar att inte bara pliktskyldigast acceptera vad riksdagenbeslutat utan med positivt intresse ta vara på de möjUgheter som här erbjuds.Det bör för alla bli en utmaning att gå vidare, att utveckla samarbetet ocUmedbestäramandet i den konkreta arbetssituationen, där det känns som mestangeläget för de anställda att påverka besluten. Tag tjänstemännens situation! Den registreradearbetslösheten bland tjänstemiin har tiodubblats . sättsföretagens rationaUseringar framför allt in på tjänstemannasidan. inom verkstadsindustrin planerar att skära ned antalet tjänstemän.Ungefär 30 procent av varslen har avsett tjänstemän raot omkring 17procent . Detta sker saratidigt som stat och koraraun håller igenmed nyanställningar. Och tjänstemän som bUr arbetslösa får gå utan jobb längreän andra grupper. Regeringens ekonomiska politik har en stor del av ansvaretför att det blivit så här. Men under alla förhållanden drabbas tjänstemännen avstora omställningsproblem . Många mister sina jobb i en ålderdå man har svårt att få ny anställning. Andra får nya uppgifter som de intetrivb med och där de inte upplever sig göra samma nytta som . Detta ärett arbetsmiljöproblem så stort som något. Och det är också ettarbetsderaokratiproblem. För när är raedbestäramande raer angeläget än när ens egenkonkreta arbetssituation förändras? Då raåste de anställda få sitta med vidbordet, påverka rationaUseringsverksamhetens utformning, ha inflytande överpersonalpoUtiken. Här kan företagsnämnderna ha en viktig uppgift. De måste fåbeslutanderätt och egen budget. Och genora att underavdelningar till decentrala företagsnämnderna inrättas kan deras verksamhet föras närraare dekonkreta arbetsplatsprobleraen. Det ärockså bl. a. mot den här bakgrunden som vi i folkparriets partiraotionora arbetsdemokrati trycker så hårt på behovet att förändra den traditionellaarbetsorganisationen och få vidgade försök med s. k. självstyrande grupperockså inom den statliga förvaltningen. Sådana försök får inte begränsas tilldem som arbetar med rena rillverkningsupp-gifter. De måste också omfatta tjänstemännen. Arbetsdemokratin har sin djupaste motivering i deanställdas rätt att påverka sina egna villkor. Men den leder också tiU störretillfredsställelse med arbetet och bättre arbetsresultat. När arbetsdemokratinlever och samspelet fungerar frigörs fonder av energi och ansvarstagande, somdet bör vara en glädje för företag och förvaltningar att ta till vara. Ätt sätta in statliga representanter i företagensstyrelser kan däreraot aldrig bli en väg att vidga demokratin i företagen. Detär i stället en väg som leder till maktkoncentration och myglingsekonomi. Denliberala uppfattning här står för skiljer sig i grunden från denuppfattning regeringen tydligen företräder. För att arbetsdemokrati skaU få verkUg mening måstedet finnas fristående företagsenheter med betydande utrymme försjälvständigt beslutsfattande inora av samhället uppställda ramar. Utan företagmed sådan självständig beslutsmakt finns ingen beslutsmakt att fördela på deanställda. Och sora det slås fast i partiraotion raedanledning av propositionen: "En fri statsraakt och självständiga företagfår inte ersättas av förhandlingar bakora stängda styrelsedörrar mellanregeringsföreträdare och företagsledning. Staten får inte styra företageninifrån." Staten kontrollerar företagen, ställer krav på företagen ochläranar i vissa fall stöd till företagen. Då skall den inte finnasraed inne i det företag sora sådana åtgärder riktar sig till. På den vägenbalanserar man inte makten, man koncentrerar den. Det är för oss omöjUgt att acceptera statligarepresentanter i förvaltningsbolagens styrelser. Det skulle innebära att viaccepterade ett system som leder bort från rarahushållningen och som inom någotår kan utvidgas till att omfatta också tillverkningsföretag. Det behövs ettomfattande informationsutbyte mellan företagen å ena sidan och stat ochkoraraun å den andra. Vi har också fört fram förslag till raera långtgåendeåtgärder för insyn och öppenhet inora näringslivet. Det gör vi i god Uberaltradition. Men detta är en sak. Att placera statUga representanter inne iföretagens styrelser är en helt annan sak och någonting vi aldrig kanacceptera. Det ger inte raedbestäramande för de anställda. Det ger, herrtalraan, bara risker för att vi fär på sararaa gång raindre självständigaföretag och raindre oberoende statsmakt för att ställa upp ramar för företagensverksamhet. Styrelserepresen ta-tion för de anställda i aktiebolagoch ekonomiska föreningar, m. m. Under detta anförande övertog herr tredje vice talmannen ledningen avkamraarens förhandlingar. Jag har haft anledning att titta i enhandling från en tidigare period än den vi befinner oss i. Jag citerar ur ett riksdagsproto koll; "Jag kan endast beklaga,- att ärendet kommit fram vid en så Styrelserepresenta-tion för de anställda i aktiebolag och ekonomiska föreningar, m. m. sen tid påriksdagen, att det med eller mot riksdagsmännens vilja icke kan samla något större intresse, ty de kunna ej ens intressera sig för frågor, som säkerligen ligga dem mycket närmare än denna, ." Detta sades vid behandlingen av ett raycket viktigt ärendeen gång i tiden. Frågan togs upp sent, och vederbörande talare hade en vissförståelse för att raan inte kunde sarala intresset helt kring behandlingen avden. Detta var 1924, och vad var det för fråga raan behandlade?Jo, man behandlade en raotion från några socialderaokratiska riksdagsmän omindustriell demokrati. Motionen grundade sig på ett förslag från en utredningsora läranats 1923 och sora hette Den industriella deraokratins problera. Dennautredning hade tillsatts av den Brantingska regeringen . Detta är rätt intressant. När raan i densvenska demokratiska utvecklingen hade löst de författningsmässiga problemen,alltså frågan om en allmän och lika rösträtt för män och kvinnor, i ettsamarbete mellan socialderaokratin och den borgerliga vänstern, frisinnet, ivårt land, stod socialderaokratin vid ett vägskäl. Och frågade man sig: Vadär det nu sora är de stora och viktiga sarahällsangelägenheter som Ugger fraraföross? Det var naturligt för en socialderaokratisk rörelse att säga: Problemen imorgondagens sarahälle, är framför allt arbetarnas och tjänstemännens problem,det är en vidgning av demokratin in på det ekonomiska området. Det gällermöjligheterna för de anställda rill ett medinflytande, möjligheterna attpåverka utvecklingen också på det ekonomiska orarådet. Det är huvudprobleraen. Det föreföll sora om det då inte var möjligt att få enborgerlig vänster - det borgerliga frisinnet - med pä ett sådant utvecklingsarbete.Socialdemokratin fick ta på sig uppgiften. Det beklagade man inte i och för sig. Men jag har anförtdet här därför att jag har självfallet uppmärksammat att i ett par av inläggenhär och i ett par uttalanden av ledare , har man sagtatt det är som ensamt har gått i bräschen för att viäntligen skulle få tillfälle att realisera frågan om styrelserepresentationenoch alla de problem som har saraband raed vad'sora nu föreslagits om att gå inpå den ekonomiska demokratins område. Jag hoppas att man inora inte blir ledsen omjag erinrar om att socialderaokratiska riksdagsraan motionerade idessa frågor utan att vinna gehör från annat håll - att man för nära 50 årsedan tog upp dessa problem. Jag skall dock viUigt erkänna att det iutskottsutlåtandet fanns en reservation av fröken , vilketkanske var naturligt med den sociala förståelse som hon hade för att de härprobleraen kora upp på dagordningen. Om inte jag läste alldeles fel i ett referat av ettuttalande från som han gjorde , så sade herrHelén att äntligen har LO, TCO och kravlat sig upp urdiket för att träda ut pä den väg som har utstakat och som lederfrara raot styrelserepresentation för de anställda. Man nästan ser hur dekoraraer; en LO-man, en TCO-man eller -kvinna och mitt emellan dem kanskeArbetsgivareförerUngens representant, och så formligen raglar raan frarapå denna väg som har röjt. Är det så, ? (HerrHelén: Inte raglade!) har varit nere i vårt län, jagtillåter raig säga vårt län och har lärt sig litet av det sraåländskakynnet. Jag erinrar raig en liten historia från detta vårt Sraåland och . Det var en ung man sora hade rest in rill en lördag.Det är väl niöjUgt att han hade tittat in på bakficka och intevar så alldeles nykter när han tog sin cykel för att åka hera. Han cyklade enbit på vägen upp raot men blev trött och lade sig på dikesrenen ochsomnade. Så kora poliserna, och en av dera väckte försiktigt. Då tittadehan upp och sade: Vänta bara ett litet ögonblick, så blir här ledigt! Mig förefaller det sora ora Utet sörandrucketoch nyraornat har tittat ut över orarådet och den väg sora man nu talar om, denväg sora leder till ökad insyn och medinflytande för de anställda iföretagsverksamheten, i näringslivet. Vi bestrider inte, och , attfolkpartiet motionerade 1967. Vad jag var litet förvånad över är att raan frånfolkpartiets sida uppenbarUgen inte hade haft några kontakter med de fackligaorganisationerna om deras inställning . Var det ett fackligtintresse att man lagstiftade om representation i företagens styrelser ?Hade man efterlyst raeningarna inora de fackliga organisationerna eller inte? Så långt jag kan förstå hade man inte gjort det. Jag är inteövertygad om att man då hade fått beskedet att det skulle vara önskvärt raed enlagstiftning då. Jag kan raeddela att regeringen i en överläggning raedLO:s sekretariat 1967 tog upp frågan ora lagstiftning om styrelserepresentarioni bolagens styrelser. Från regeringens sida sade vi, att vi är beredda attlagstifta ora raan från den fackliga rörelsens sida har ett önskeraål ora det.Från LO:s sida svarade man mycket bestämt nej vid den ridpunkten. Varför sade man nej? Det ligger i den historiskautvecklingen. Man har byggt upp en verksarahet på det företagsdemokratiskaområdet. Det började med det avtal som träffades raellan SAF och LOrespektive TCO ora företagsnämnder. Mellan samma organisationer träffades 1966ett samarbetsavtal som innebar att man ville pröva hur långt man kunde bygga utföretagsnämndernas verksarahet i företagen. Det var ju först sedan raan hadefått erfarenheter av detta och funnit att företagsnärands-verksaraheten intelöser de här problemen, som man såg det angeläget, viktigt, ja nödvändigt attåstadkomraa något mera därom är vi överens , Det raåste varaen kombination. Men det har varit en mognadsprocess. Jag tittade i protokollet frän 1924. FrökenHesselgren säger att tiden är ännu inte mogen. LO har inte ansett tiden vara mogen för att man skulle gåfram till en lagstiftning. Det är rimligt att man komrait frara till deövervägandena och också då tagit upp direkta förhandlingar raedArbetsgivareföreningen för att lösa de här probleraen. Jag förvånar miglitet grand över inte minst vad i Glörarainge och Styrelserepresen ta-tion för de anställda i aktiebolagoch ekonomiska föreningar, m. m. Styrelserepresen ta-tion för de anställda i aktiebolagoch ekonomiska föreningar, m. m. centerpartietsäger ora att raan skulle ha löst det här genom förhandlingar och genom avtal.Vi skulle inte lagstifta i sådana här frågor. Vi har inte velat lagstifta i onödan. Men det är välsjälvfallet att, om man ifrån LO:s och TCO:s sida inleder förhandlingar medArbetsgivareföreningen för att försöka åstadkoraraa en lösning och man intekommer till ett resultat, och dessa båda huvudorganisationer anmäler rill regeringenoch begär lagstiftning, därför att man inte koramer frara förhandlingsvägen, såkan vi inte säga, och gör det inte heller: Gå tillbaka och försök på nytt. Vitar i stället konsekvenserna av vad sora har skett och går frara raed förslagora lagsriftning. Detta är bakgrunden till de föreliggandeförslagen. Men vi diskuterar inte bara frågan om lagstiftning för att gemöjUgheter åt de anscällda till en representation i styrelserna. Vi har ju heladet problem som gäller informationsverksamheten och en vidgning av samhälletsmöjUgheter att påverka utvecklingen inom näringslivet, i företagen. Låt raigsom hastigast ge en bakgrund. Vi förväntar oss en fortsatt industriell utveckling i vårtland. Vi förväntar oss en förbättrad standard och ökad ekonomisk utjämning, ochvi är medvetna om att det förutsätter ett dynamiskt och föränderligt samhälle.Vi upplever och har upplevt en strukturförändring och en omvandling. Vi harvarit överens ora att denna kan raan inte och bör raan inte stoppa. Det hargjorts uttalanden från de fackliga rörelsernas sida att man får accepteraförändringarna under vissa villkor. Det är klart att villkoren är Uka väsentUga som självaförändringarna. Man kan ju inte komraa förbi att dessa fortlöpande ochdjupgående förändringar inom näringsUvet och samhället innebär storapåfrestningar för en mångfald enskilda människor, där företag nedläggs. Degriper djupare in har aUdeles rätt i detta. Medan man i själva omstruktureringen av företagen,rationaliserings-verksamheten, tidigare främst har rört sig på verkstadsgolvet,och verkstadsarbetarna i första omgången har kommit i en situation, därrationaliseringen krävt sina offer genora att arbetet tagit slut för en del,har man nu kommit upp, om jag får uttrycka mig så, till den administrativadelen av verksamheten. Vi förstår att företagen raåste göra en översyn av hur administrationenser ut. Har vi en för stor sådan? Kan raan göra besparingar, och var skall raani så fall göra dem? Därmed har tjänstemannagrupperna kommit in i den situationsom LO-grupperna har varit i . Det berör ju inte bara de enskilda människorna, det berörkommuner, det berör landsringen och hela samhället. Därför är det nödvändigtatt samhället kan påverka och styra förändringarna så att de sker på ett sådantsätt som är förenligt med våra ekonomiska och sociala målsättningar. Det är jusjälva grundtemat. En förutsättning för att detta skall kunna ske är ju attolika grupper i samhället ges möjlighet till en aktiv och positiv medverkan iutvecklingen. Det innebär att medborgarna i växande utsträckning engageras ioch ges inflytande över utbyggnaden av vår ekonorai. En ökad deraokratiseringav det ekonomiska livet är ett centralt inslag i näringspolitiken. Det är motden bakgrunden och i detta sararaanhang sora de fraralagda förslagen om nyttinformationssystem. offentligstyrelserepresentation i de större förvaltningsbolagen och stiftelserna liksomlöntagarrepresentationen skall ses. Den sociala och ekonoraiska utvecklingen har saratidigtinneburit att samhällssysteraet bUvit alltmer komplicerat, att de inbördesberoendeförhållandena mellan olika delar har vuxit och att kraven pålångsiktig planering och beslutsfattande ökat. Skall sarahället kunna raotsvarade fordringar som ställs på samhället, krävs först och frärast att det är välinforraerat ora utvecklingen inora olika sektorer, inte rainst inomnäringslivet. Då räcker det inte med uppgifter rörande den ridigareutvecklingen eller det aktuella läget. Det är viktigare att ha ÖverbUck överförväntade eller planerade förändringar på olika områden. Inte minst viktigt ärdetta för den koraraunala planeringen sora också raånga gånger står och fallermed utvecklingen inom företagsaraheten i koramunen. Jag vet att är kommunalt engagerad ochintresserad i , i sin hembygd. är helt raedveten omde anspråk som vi ställer på kommunerna ora redovisning av investeringsplaner,av förväntade utvecklingstendenser i kommuner och även landsting under dennärraast liggande femårsperioden. Det är klart att man inte kan begära attsådana planer för skall vara så preciserade att man raåstesäga att det här och ingenting annat kan koraraa att hända. Man kan väl tänkasig att man har femårsplaner men att man har korttidsplaner på ett eller två årsom är mer preciserade och som ger mera klara anvisningar om vad som kommer attinträffa . Vad vi syftar till är ju att få en förra av korrespondensraellan vad sora händer i komraunerna och i landstingen och vad sora händer iföretagen, där vi dessutom får försöka att i företagen bygga upp enraotsvarande planering. Jag erkänner att det kan vara svårt, raen, herrHovhararaar, vi skaU naturligtvis inte sträcka anspråken längre än att de ärraöjliga att på något sätt fylla. Det är ett åtagande sora vi hoppas attföretagen verkligen skall ta pä sig. Vi upplever ju nu att det finns företag som aviserarnedläggningar av sina verksamheter två å . Det är klartatt om vi studerar den utveckUng sora vi har varit med om under åren tillbaka,måste vi säga oss, vare sig vi representerar företagen, företagarintresset, deanställda eller samhället, att det är en orimlighet, att vi inte kan accepteraatt med ett par månaders varsel kan hundratals för att inte säga tusentalsmänniskor få ett besked om att inora av någon raånad är de arbetslösa.Det kan ju inte bara, som jag sade, beröra de enskilda människorna och derasfamiUer raed all den psykiska påfrestning som måste följa, bekymmer över huvudtaget för de enskilda och för familjerna. Det blir också bekymmer ochsvårigheter för kommunerna. Hela deras planeringsverksamhet kan ju raseras idet ögonblick som de här beskeden kommer. Måste vi ändå inte vara överens omatt det är angeläget ur samhällets, de enskilda människornas och ur företagenssynpunkter att vi får en bättre planhushållning, en bättre planering av vårekonomi och hela utveckUngen i vårt samhälle? När vimeddelade att vi skulle föreslå att det skulle inrättas Styrelserepresentation för de anställda i aktiebolag ochekonomiska föreningar, m. m. Styrelserepresentation för de anställda i aktiebolag ochekonomiska föreningar, m. m ettindustriverk som naturligtvis som huvudsyfte kommer att ha att samlade aktiviteter som skapar förutsättningarna för en mera planmässig hushållning,läste jag med stort intresse att man i skrev en ledare där raananklagade oss för att vi inte gjort detta tidigare. All right, vi får ta dennaanklagelse med ro. Vi kan erkänna att förslaget borde ha framlagts tidigare,raen genora att påbörja denna inforraationsverksarahet från komraunernahar vi lagt grunden till det kunskapsunderlag och det materialunderlag som vibehöver för en längre gående planering, som skall kompletteras genominformationen från näringslivet självt och ges organisatorisk utformning genomtiUkoms-ten av industriverket och dess kanaler, sora naturligtvis skall ledautåt. Jag kan förstå kritiken att vi är sena. Men på det härområdet pågår ett medvetet arbete. Detta arbete pågår också på andra områdengenom den rad av branschundersökningar som görs. Några är redan genomförda,och vi kommer genom dessa undersökningar att få ett kunskapsunderlag för enbättre bedömning av vad sora kan koraraa att inträffa i skilda branscher. Men vi kan naturligtvis inte nöja oss med detta, och vikan inte sitta och vänta på resultaten. har berört ett par beskedsom har koramit från skogsindustrins sida om nedläggningar ora kanske ett parår. Ja, ärade kararaarledaraöter, bli inte förvånade ora vi kanske inora enrelativt kommer att få ytterligare besked om vad som kan inträffa pådet skogsindustriella orarådet i form av nedläggningar sora kanske ligger ettpar år och längre fram i tiden. Vi är informerade ora att det inora järn- och stålorarådetkan bli fråga ora nedläggningar av betydande omfattningar på ett par orter tvåå . Om vi på detta sätt tidigt kan ta upp en diskussion oravad sora kan komma att inträffa inom olika branscher, fär vi kanske en rejälchans att diskutera frågan med de anställda, med företagen och raed kommunernaom vad vi skall göra på den ort där en eventuell nedläggning kan komma attinträffa eller bli aviserad. Kan en rekonstruktion av företaget vara möjlig?Kan företaget självt åstadkomraa någon ersättningssysselsättning för den somfaller bort? Kan vi gå in raed våra lokaliseringspolitiska aktiviteter för attsöka ge ny sysselsättning åt raänniskor sora koramer att bli arbetslösa? Ellerkan staten eventuellt i saraverkan med kooperativa eller privata företagåstadkomraa en sådan etablering av nya företag? Det är ju den planerande verksaraheten sora raåste koraraai gång.