prot · FV09147 · 1972-12-31 00:00:00 — Vad vi eraellertid måste akta oss för är att alltförmycket blanda ihop skatteutjämningsprobleraatiken raed regionalpolitiken.Skatteutjäraningsbidragen skall göra det möjligt att hålla i stort sett samraaservicestandard i alla korarauner, raed andra ord "samraa kommunalastandard till samraa pris". har vi sora bekant tre skattekraftsområdenmed skattekraftsgarantier på respektive 90, 110 och 125 procent.Skatteut-järaningsrevisionens förslag innebär nu att landets korarauner skallindelas i nio skattekraftsklasser på respektive 90, 95, 100, 105, 110, 115,120, . Spännvidden ökar således från 35 till 40procentenheter. i Kristianstadslän har i en undersökning konstaterat att kostnadsskUlnaderna är väsentUgtraindre än de sora åberopats som motiv för spännvidden i skalan förskattekraftsgarantin för södra och norra . Anledningen tUl attkostnadsskillnaderna är mindre än vad som synes ha föresvävat utredarna äruppenbar. Mer än tvä tredjedelar av de kommunala utgifterna är oberoende avkommunens geografiska belägenhet. Komraunerna arbetar raed sararaalagstiftning, raed huvudsakligen sararaa löneläge - raan kan i dettasaramanhang peka på att lönekostnaderna uppgår till av de totalakostnaderna - och samma lånekostnader. Vidare bör uppmärksammas att en stordel av kostnaderna för den sociala verksamheten regleras via centraltrekomraenderade norraer. När det gäller den återstående tredjedelen avkoramunernas kostnader är det uppenbart att skillnaderna koramunerna eraellanicke är så stora att de raotiverar en så stor spännvidd sora upp tUl 45procent. Utredningen har raisslyckats raed att klarläggaskillnaderna i utgifts-och inkomstnivå mellan kommunerna, och bristerna ibehandlingen av förebragt material för indelning av landet iskattekraftsoraråden är så påtagliga att denna del av förslaget icke tordekunna läggas tUl grund för en lagstiftning. Regional utveckling och hushållning med mark och vatten Regional utveckling och hushållning rned mark och vatten Mig tycks det sora ora utredarna helt enkelt tagit förgivet att samtUga kommuner i K, L, M och N län har sarama skattekraft, dettatrots att -som ett enda exempel - spännvidden i åldersstrukturen i M länskoramuner är med högsta värde - i realiteten ettav de högre värdena i hela . Lägsta procenttalet har föreslagits för 88 sydsvenskakommuner. Procenttalet - 90 är detsamma sora gäller . För deflesta övriga 172 kommunerna som orafattas av systemet föreslås höjningar tUlprocenttal varierande mellan 95 och 130. Om nu dessa procenttal skulle vara de rätta - elleråtrainstone något så när riktiga - skulle vi naturligtvis utan vidare accepterasiffrorna; det mgår i målsättningen att varje medborgare skall ha "samraakoraraunala standard tUl sararaa pris". Meningen kan ju dock icke vara att en koraraun med sämreservice skall bidra tUl skatteutjämningen för en komraun raed bättre service. Remissvaren från är ju också utomordentligtskarpa. Jag vUl i detta sammanhang hänvisa till vad landstingen ochlänsstyrelserna i K, L, M och N län skrivit i sina svar. Som konsekvens av skatteutjämningsrevisionens förslag ora det nu går igenom - torde koramunerna i antingen få utdebiterahögre kommunalskatt än t. ex. koramunerna i norra eller vid sararaakomraunalskatt håUa en lägre standard än dessa! Vi har att ta ställning till en motion varshemställan går ut på att Simrisharans, Toraelillas, Ystads, Sjöbos och Skurupskoramuner skaU föras över tUl allraänna stödområdet. Även om jag själv icke vUlgå så långt sora raotionärerna, visar dock denna raotion att det finns raörkafläckar även i det sydligaste . Vi får ju tillfälle att återkoraraa tUl denna sak däregeringen under vårriksdagen lägger propositionen om revideradskatteutjämning. Jag utgår emeUertid från att betänkandet då har revideratsbetydligt och att hänsyn tagits tUl de inkomna remissvaren. Och jag hoppas attdeparteraentet då även tagit hänsyn tUl den utredning, utförd av Koraraunförbundetslänsavdelning i län, sora överlämnades tUl finansdepartementetden . Man skulle kunna tänka sig att lägga denna utredning mereller mindre oraarbetad i botten på ett reviderat skatteutjäraningssystem ochsedan lägga tUl , eller kanske som extrastimulans tUl de komrauner sora efter individuell prövning anses behöva detta.Genora ett sådant systera skulle vi få en betydligt bättre överblick och intefå denna sammanblandning raellan skatteutjäraningen och lokaliseringspolitiken. De koramuner sora tUlerkänns skatteutjäraningsbidragenligt detta tänkta systera får då klart för sig hur mycket statsmakternasatsar i totalt lokaliseringsbidrag. Detta system skulle nog också lättarekunna accepteras av alla och uppfattas som en klar politisk satsning på vissaområden. Jag har här i aU korthet gjort en skiss utanatt gå in på några sora helst detaljer - vi får som sagt tUlfälle att koraraatUlbaka tUl denna sak i vår. Jag vUl eraellertid redan nu deklarera att vianser det betänkande sora föreligger vara oacceptabelt för kommunerna i K, L, M och N län.Med detta har jag dock icke sagt att vi inte anser att lokaliseringsbidragenoch skatteutjämningen behövs för en större jämlikhet meUan blivandeca 270 koramuner. Men mottot måste vara: "Samraa kommunala standardtill samraa pris." I en motion väckt i anslutning tUlpropositionen 111 har jag tUlsammans med några riksdagsraan frän ochDalarna hemstäUt om ett tUlkännagivande till Kungl. Maj:t rörande företagarföreningarnasverksamhet. Vi föreslår i motionen att det bör ske en förstärkning avinflytande av representanter, antingen valda av sarahället eller representanterför fackliga organisationer, i företagarföreningarnas ledning och fraraför allti de delegationer inora företagarföreningarna sora bevUjar lån tUl företag. Detär nämligen så att i toppen pä företagarföreningarnas ledning representerassamhället vanligtvis av en landshövding och dessutom av några ledaraöter valdaav landsting och eventuellt vissa korarauner, raen de flesta raedlemraarna iföretagarföreningarna är aktiva företagare sora själva anlitar föreningarnastjänster. Dessa företagare har därför ett avgörande inflytande på helaverksamheten och på företagarföreningarnas policy. har beslutat om lagstadgad skyldighetför företagen att lärana sarahället mera information om sin planering ochverksarahet, och raan har också förstärkt de anställdas insyn i de störreföretagen. Det var samarbetsutredningens betänkande som låg till grund fördetta sistnäranda lagförslag, och där sades bl. a. att man genom sararåd börkunna påverka sådana åtgärder inora det enskilda företaget sora berörnedläggning, utbyggnad eller andra förändringar. Utredningen anser också attett sådant samråd bör ske i lokala och regionala organ. Sett mot denna bakgrund är det kanske litetanraärkningsvärt att inrikesutskottet inte har behandlat vår motion i sak utanendast föreslagit att frågan tas upp när den speciella propositionen om stödtUl företagarföreningarna skall föreläggas för behandling . Vår raotion har raånga likheter raed fm Laags ra. fl.motion ora uttalande att bör frärast ha hand ora den lokalaregionalpolitiska verksamheten och servicen tUl företagen. Men med hänsyn tillatt propositionen 111 just talar om att stödet tUl företagarföreningarna skallförstärkas har vi nu främst tagit upp dessa föreningars ställning. I en skrift från företagarföreningen i kanraan läsa att föreningarnas raålsättning är att fräraja lönsara utveckling avindustri och hantverk inora länet och att stiraulera tUl ny företagsamhet samtge information och råd och hjälp tUl lån. Det står ganska klart attföreningarna vUl vara ett organ i näringslivets tjänst i saraarbete raedorganisationer och myndigheter inom länet. Hela verksaraheten är koncentreradtill länen, och det tycker vi kan vara något av ett hinder när raan vUl föra utcentralt beslutade näringspolitiska mål i praktiken. Företagarföreningarnanämner också att det inte är föreningen utan företagarna själva som ytterstsvarar för och skall tillerkännas utveck- Regional utveckling och hushållning med mark och vatten Regional utveckling och hushållning med mark och vatten lingen avlänets näringsliv. Detta kan tyda på att man inte är beredd att söka påverkaden s. k. infrastrukturen i företagen, dvs. att det ibland kan finnas enutvecklingsnegativ instäUning hos företagets ägare och ledning. I ett avlämnat betänkande om företagsservice somdelegationen för dö mindre och medelstora företagen har avlämnat tUlindustriministern föreslås en förstärkning och utvidgning avföretagarföreningarnas verksamhet genom ökade ekonoraiska bidrag.Företagarföreningarna skall enligt utredningen fungera som basorgan för servicetUl företagen i länen. De skall alltså fä en starkt utökad verksamhet och ökatsamhällsansvar. Vidare föreslås att konsulter för statliga forskningsorgan, förexportrådet och andra statliga näringspolitiska organ bör knytas tUlföretagarföreningarna. I samband därmed erkänner utredningen att företagarföreningarnasorganisationer uppvisar en del brister. Man nämner att de inte har fullständigautredningsresurser och att utbildningen av personalen bör förbättras, menutredningen tar tyvärr inte upp frågan ora beslutsfattarna i föreningarna. Däremot räknar man raed att skall få enövergripande och samordnande funktion över hela näringspolitiken i länen. Mentrots allt kan man inte undvika reflexionen, att om företagarföreningarnafortsättningsvis skall tUl övervägande del i sina besluLsinstanser bestå avföretagare, som utnyttjar föreningarnas tjänster, så kan det bli svårt att fådera att ändra på de nu helt dorainerande företagsekonomiska bedömningarna ochatt få in ett ökat inslag av sarahällsekonomiskt tänkande när det gällerutvecklingen av näringslivet, speciellt då vid överväganden raellan olikabranscher. Jag tänker t. ex. på faU där sysselsättningshänsynen står iraotsättning tUl ett kortvarigt lönsarahetstänkande. Man kan också vidutbyggnad av företag tänka sig en viss raotsättning mellan önskan att bygga uti en expansiv region och raUjöhänsyn, sora skulle kunna försvåra detta. Vid kontakt med fackligt aktiva personer ute i länen harjag ofta fått uppfattningen att man från fackUgt håll ser påföretagarföreningarna med stor skepsis. Man anser dem ofta vara en företagarnasegen organisation, som aUtså för sin verksarahet helt vilar på medel tUlskjutnaav stat och kommuner. En sådan form av näringspolitik rimraar naturligtvis interaed de mål om örasesidig saraverkan och inforraation raellan näringsliv,sarahällsorgan och anställda, som kommit tUl uttryck i regeringens politiskaprograra. I har vi också tUlstyrkt förslag ora utvidgadinformation och saraverkan raellan företag och anställda. Vi motionärer har ansett att de synpunkter vi i motionengivit uttryck för mer borde ha präglat det principiella ställningstagandet tUlförslagen i proposition 111. Det är vår förhoppning att det för ärendetansvariga statsrådet i sin utforraning av proposition till vårriksdagen skallta intryck av synpunkterna i raotionen. Jag tror att de delas av stora delar avde anställda i den mindre industrin. Statsministern har i ett interpellationssvar tUlherr sagt: "Näringspolitiken måste bygga på en förstärkning avlöntagarnas ställning genom en fördjupad demokrati i arbets- ochsamhällsliv." Vi motionärer anser att detta även bör gälla i fråga ombeslutsfunktionerna inom företagarföreningarna, när raan nu föreslår att deskall få en starkare ställningsora näringspolitiska organ. Jag har inget annat yrkande än bifall tillinrikesutskottets heraställan under punkt 41 i dess betänkande nr 28. Fröken (): Det har bhvit ett populärt tema bland vårapolitiska motståndare, som upplever osäkerhet inför den resonans centernsregionalpolitiska linje har bland folk, att gå ut och försöka skräraraastorstadsraänniskor och säga att är storstadsfientlig och avideologiska och andra skäl motsätter sig alla ansträngningar att förbättrasituationen för befolkningen i de stora städerna. Det här bottnar - vad jag kanförstå, efter att ha sökt efter rationella motiv för påståendena - i enföreställning om att expansion alltid är bra, och bättre ju högre takten är. Men det finns ingenting sora säger att varje ökning avkoncentrationsgraden i fråga ora befolkningsfördelningen innebär fördelar. Detar ju i stället så att kö- och trängselproblera, raänskUg förslitning och ökadesamhällskostnader, som sammanhänger med att investeringar ställer sig såraycket dyrare när man skall bygga ut i en tätortsregion, uppvägerde fördelar sora koncentration kan innebära. Det har i debatten raed viss energi hävdats att endärapning av tUlväxten i en storstadsregion sora Stockholra innebär risker fören försäraring av den sociala servicen. Jag delar helt uppfattningen att vimåste skapa förutsättningar för att samhällets service inte skallunderdi-mensioneras. Det är därför vi i lagt fram ettregionalpolitiskt prograra sora syftar tUl att undanröja de riskerna i varjeregion i landet. Hur är situationen i ? Har vilyckats bygga ut sarahällets service för att tUlgodose människornas behov? Hurhar vi det med trafikraUjön? Kollektivtrafiken i rusningstid? Bostadsområdena i innerstan? Är det trovärdigtatt påstå, att det blir lättare att klara de här frågorna om vi investerar fören större folkökning an vi hittUls upplevt med de svårigheter det innebär attomforma en tätortsregion med den strukturella uppbyggnad den har tUl helt nyadimensioner? Det måste i så fall bygga på föreställningen att varjeinflyttning, oavsett den koncentrationsgrad vi uppnått, ger marginell nytta,dvs. att varje inflyttning inte bara betalar sina egna kostnader utan medförett välfärdstUlskott för regionens invånare. Kommunikationer, fritidsområden,service och bostäder skulle då bli bättre, större och fler per invånare räknat.Men är hög inflyttningstakt sarahällsekonoraiskt fördelaktigare ora vi räknarinte bara på skatteintäkter i det korta perspektivet och skjuter ofrånkoraligainvesteringskostnader ? Och bortsett från den snävt ekonomiskasidan - ökar hög expansionstakt den sociala välfärden? Förbättrar den railjön?Hälsan? En och annan kanske erinrar sig att försäkringsbolaget för sindel karakteriserade Regionplan 70 som en hälsorisk. Nej, det är inte nyttanutan problemen och kostnaderna som skjuter i höjden vid en hög expansionstakt. Det finnsingenting som tyder på att storstadsområdena i sig skulle Regional utveckling och hushåUning med mark och vatten Regional utveckling och hushållning med mark och vatten vara såmycket produktivare än andra regioner och att det skulle vara ettproduktivitetsintresse att bedriva inflyttningspolitUc. Om inkorastjärafö-relserraellan olika regioner visar att inkorastnivän genorasnittligt är högre istorstadsområdena, antyder inte det att det skulle fräraja produktiviteten förlandet i dess helhet att i ökad utsträckning koncentrera de högkvalificeradeoch välavlönade jobb som pressar upp inkomstnivån i storstadsorarådena tUldessa områden. Eller har man kanske den uppfattningen att ökad inflyttning påsin höjd bär sina egna kostnader raen i debatten vUl ge intryck av att ökadinflyttning skapar ökade resurser, så tUl vida att det på något sätt vid dehögre planeringsnivåerna skulle finnas inbyggd en överkapacitet som manavsiktligt räknar med inte skall tas i anspråk av folkökningen utan i stäUetfalla sora manna över regionens invånare? vUl raan gärna också från andra partiers sidabetona vikten av att de sociala och railjömässiga faktorerna får utrymrae isamhällsplaneringen. Skall vi då forcera expansionen för att locka människoratt bryta upp från sin hemort och söka sig hit? Det är väl inte en särare raUjövi vUl erbjuda dera? Vi raåste med allvar raotverka en ökad social segregation. Vi är inte längre okunniga om de socialakonsekvenser som följer med en storutbyggnad sora sker i forceringens teckenraed eftersatta sociala behov, dålig uppväxtmiljö för barnen som utraynnar iaggressivitet och raobbning, kraftigt stegrat socialhjälpsbehov, dålig tUlgångpå barntUlsyn, osv. Inora centerrörelsen tvekar vi inte att också iStockholrasregionen hävda den järaUkhetspolitiska inriktning regionalpolitikenraåste ha. Det är en politik som gagnar människorna i storstadsorarådena. Detär att göra stoekholraama orätt att tro att de inte har ögonen öppna för båderegionens problem och problemen ute i landet. Frän sida har vi i tagit fastapä uttalanden som riksdag och regering gjort tUl förmån för endämpad storstadstUlväxt och menat att dessa uttalanden varit avsedda förseriöst bruk. Men att döma av det utlåtande som inrikesutskottets majoritetstår bakom förefaller man nu vara mest benägen att frånhända statsraakterna ettansvar för att storstadsproblemen kan lösas. Människornas önskemål talar emot storstadskoncentration.Miljöskäl gör det. Sarahällsekonoraiska skäl gör det. Vad finns det då för skälför politUcer att hålla fast vid en sådan utveckling som vore den ofrånkomUg? Debatten kring planeringstalen är långtifrån en meningslössifferexercis, även ora det kan förefalla mer vara fråga om viljeyttringar änett angivande av vUken effekt de regionalpolitiska styrmedlen komraer att ge.För planeringsarbetet, inte minst i storstadsregionerna, är det angeläget får besked om vad för slags regionalpolitik statsmakterna tänker föra.Situationen är nu sådan att det breder ut sig osäkerhet och tveksamhet inför deinvesteringsplaner och de kostnader för kommuner och skattebetalare sora enhögt uppskruvad utbyggnadstakt innebär. Man har börjat ifrågasätta ora detkanske skett en förändring i flyttningsströmmarna som kan bero på också andraorsaker än konjunkturen. Från sida menar vi att det är en riralig raålsättning för Stockholmsregionenatt utgå från födelseöverskottet och en inflyttning som i stort sett uppvägs avutflyttning. Är det rimligt? Ger det alltför litet utrymme åt inflyttning? Menlåt oss då inte glömma bort att vi här i fattat beslut om attutlokalisera mer än 7 000 arbetstUlfällen i statliga verk under mitten av1970-talet. Det är många anställda som berörs, och det är många familjer. Räknarvi med det förslag som lagts fram så blir det fråga om sammanlagt 11 300arbetstillfällen fram tUl 1980. Vi kan väl inte helt negligerautlokaliseringsaktiviteterna i detta sammanhang. Något måste välflyttningsströmmarna påverkas. Samhället skall inte tävla med och försöka överträffamarknadskrafterna i koncentrationsvUja. Man beskyller gärna näringsUvet, medföreningsrörelsen som särskUt populär skottavla, för att rationalisera ochkoncentrera. Är det inte då ännu angelägnare när företagsekonomiska krafterverkar i riktning mot koncentration, och vi finner det vara tUl förfång förmänniskorna, att samhället för en poUtik i motsatt riktning. Vi måste vara aktsamma om våra naturtillgångar, frärastraänniskan, sade Hans Palrastierna i en tidning . Det ären väsentlig målsättning. Även i regionalpolitiken måste vi ta hänsyn tUl attmänniskan är en biologisk varelse, en varelse med sociala behov, en varelse atthushålla med, och inte se människan som en flyttbar produktionsfaktor som skallanpassas tUl de ekonomiska krafternas koncentrationsbenägenhet. Den offentliga sektorn får allt större betydelse förraänniskornas och näringslivets lokaliseringsval. Det är med den offentligasektorn, med stat och komraun, vi bygger upp infrastruktur och basservice,sysselsätter allt fler människor, koncentrerar eller decentraliserar.Samhällets möjligheter Ökar därför att styra lokaUsering eller om man så vill ansvaret har okat för samhällets beslutsfattare att söka undvikalokaliseringseffekter, som strider mot de regionalpolitiska målsättningarna.Regionalpolitik är inte enbart att hitta nya styrmedel. I stor utsträckning ärdet fråga om att sätta upp mål, utnyttja de möjligheter som står tUl buds ochdriva en allmän politik som stämmer överens med de regionalpolitiska målsättningarna. Jag ber att få yrka bifall tillreservationerna 3, S och 9 vid inrikesutskottets betänkande nr 28, bakom vilkastår utskottets centerpartister. Regional utveckUng och hushållning med mark och vatten HerrNYGREN (s): I gårdagens förekomraerVästerbotten i flera sammanhang som Ulustration tUl den riksdagsdebatt som vinu håller på att varva in på slutspurten. TV kunde ha utökat sin skUdring avvårt lands näst största län med att också ge en redovisning av orsakerna tUldagens obalans i sysselsättning och utveckling och berättat om vad de hittUlsvidtagna stödåtgärderna har betytt för att vända en begynnande hopplöshet ochpessimism tUl en försiktig optimism och framtidstro. Låt mig i grova drag beskriva vad som hänt i dessaavseenden , då samhället satte in de förstaregionalpolitiska insatserna: lanspråktagandet av investeringsfonderna,skatteutjäraningen och lokaliseringsstödet. Inte är det några beslut i eller i 10 protokoll 1972. Regional utveckling och hushållning med mark och vatten kanslihusetsom har gjort att vårt län har förlorat mellan 10 000 och 12 000 jobb i jord-och skogsbruket . Däremot har och regeringen med enrad stödåtgärder rainskat takten i denna utveckling. Inte heller har det iriksdag eller konselj fattats några beslut ora att dra in meUan 2 000 och 3 000jobb inom handel och samfärdsel i under det senaste årtiondet. Dethar bara skett, säkert som behövliga rationaliseringsåtgärder. Däreraot kan delar av göras medansvariga tUlåtminstone en del av de meUan 4 000 och 5 000 jobb i byggverksaraheten somförsvunnit . Den borgerliga kampen mot de planeradekraftverksbyggena i innebar ju ett mycket stort bortfall avplanerade byggarbetarjobb . Där vi skulle ha haft ettsjudande liv och hög sysselsättning, har vi nu stor arbetslöshet och de störstaproblemen för fraratiden. Tillsaramans har vi på dessa tre områden - i jord-och skogsbruket, inom handeln och samfärdseln och i byggverksamheten - förloratmeUan 15 000 och 20 000 jobb . Över lag har detberott på rationaUseringar och centraUseringar som vidtagits inom ett heltdominerande privat näringsliv och en betydande bondekooperation i länet. Men dess bättre har de av regeringen och hittUlsvidtagna regionalpolitiska jämlikhetsåtgärderna - jag säger detta med adresstUl fröken , som stod här i talarstolen före mig - inte varit någotresonemang om sifferkombinationer och tänkta befolkningstal. Det har varitpraktiskt poUtiska åtgärder för att åstadkomma en jämnare fördelning av vårtlands välstånd. Riksdag och regering har, praktiskt taget genomgående, varitraed och tUlskapat i det närraaste lika stort antal nya arbeten sora de som vihar förlorat i , huvudsakligen inom denoffentliga sektorn, tUl stor del vid , och resten inomindustri, gruvor m. m. De senare med betydande statsbidrag tUl lokaliseringar,utbyggnader och drift. har staten, enbart iVästerbottens län, satsat långt utöver i statsbidrag tUlskatteutjämning, lokaliseringsstöd, sysselsättningsstöd, specielltNorrlandsstöd tUl jordbruket, fraktstöd ra. är ett bra exempel på vad statliga satsningarhar betytt för en god industriell utveckling likaväl som i fråga om utbyggd statlig verksamhet. Vi skulle aldrig sora julklapp 1972 ha fått bUaU tUl bl. a. vårt motionskrav om att få uppklassat som primärt centrum iortsstrukturen, om inte dessa insatser hade gjorts . kanriksdagen göra denna avvikelse från Kungl. Maj:ts förslag med ett starktbeslutsunderlag. TUl i vUl jag säga att viinte här bör kivas om vem som har bidragit tUl avgörande raotionerande oraSkellefteås uppklassning. Alla morionerna har säkert bidragit tUl övertygelseni inrikesutskottet. Ätt tUlhörde trossen bland motionärernabehöver inte direkt vara negativt, inte heller att , sora detheter i hans motion, "ansåg sig förpliktad" att motionera omSkellefteås uppklassning. TUl sist, herr talman! Med de nya satsningarna på en utbyggd regionalpolitUcfinns det anledning att se hoppfullt . de hittUls vidtagnastatsinsatserna kan man som en känd koraraunalraan i vår säga att demförutan skulle ha varit en slum. håller en deprimerandeutveckling på att bytas i en begynnande optiraisra och utveckhng.