prot · FV0931 · 1972-12-31 00:00:00 — Jag blev litet överraskad över utveckladekänsla för proportioner när han tror att det är en poäng då han säger;"Här påstår nu finansministern att varie krona går tillbaka tillmedborgarna. Han tänker ju inte på de administrativa kostnaderna för att skötadet hela." Den här operationen vi gjorde gäUde 4 500 miljoner, som togs utvia indirekt beskattning och som sedan tiU sista kronan fördelades på direktaskattesänkningar, bidrag till kommunerna och sociala stödåtgärder. Att detkostar några kronor att administrera det hela är alldeles uppenbart, men denkostnaden är en nuUitet i jämförelse med det totala belopp, 4,5 mUjarder, som dethär är fräga om. Sedan var angelägen om att understryka att vadhan hade sagt var en honnör och ett erkännande till socialdemokratin för dessarbete och dess medverkan i samhällsomdaningen under de här fyra decennierna.Jag tyckte att detta kom bort i rätt hög grad under det första inlägget, mendet var ju bra att det sades klarare och mera pregnant i det andra inlägget. Mitt svar till är detsamma som till herrFälldin: Det finns inte möjligheter att göra några förändringar genom någotslags lågprislinje inom nuvarande jordbmksavtal. Man skulle få bryta upp ettavtal som parterna har varit ense om och som har godtagit. SlutHgen vill jag säga tiH att när jag talarom sä beror det inte pä vare sig någon hatkärlek eller något speciellt behov att slå i huvudet med det engelska i och för sig ganska tragiska exempel, som vi alla avläser . Det är helt enkelt dikterat av att är det enda praktiska exemplet på vart det bär hän, när man omsätter den politik i verkligheten som inte bara premiärminister utan även troget gör sig till talesman för. Det är den enda jämförelsen vi har. Och tur sig friheten att kritisera regeringens politik, med denna katastrofteori som han presenterar och alla de olyckor som har kommit över det arma svenska folket på grund av regeringens politik, så må det ju vara mig tillätet att ge ett exempel från '26 det land som praktiserar herrBohmans politik, och det är sannerligen När jag citerar är det naturligtvis inteför att därmed göra gällande att svenska folket utan undantag i snabb taktlägger sig ombord med färgtelevision och nya privatbilar och reser till tUl . Men jag anförde det här såsom ett uttryck för denkonsumtionsökning som har ägt mm utan de generella stimulanser som .oppositionen var så angelägen om att slå på ytterligare. Då säger : Men vi har så många nyfattiga. Mittsvar är att det är ju dem vi skall hjälpa - det är regeringens selektiva linjeatt hjälpa dem. Men man hjälper dem inte med de här generella åtgärderna. Ochvad jag säger nu riktar sig även till : Man behöver inte göramaten bilHgare för dem som reser tUl och , för att ta det som ettexempel. Även om det råkar stå i , som tydligenogillar, finns det ingen anledning att tvivla pä uppgiften om dessa resor. Det är här fråga om skattepengar som man sannerligen fårvrida och vända på för att använda på bästa sätt för dem som behöver hjälp.Herr har då hamnat pä linjen, att han skall göra lindringar för demsom behöver och dem som inte behöver, för de rika och för de fattiga detspelar ingen roll. Jag begriper inte hur som representant fördet har hamnat på denna generella linje i principdensamma som de borgerliga oppositionsledarna har hamnat på. Sedan är det rUctigt, , att jag inte tror attmun kan göra nämnvärda förändringar i relationerna mellan vadmänniskan skall ha för egen del och vad hon skall ha från kollektivet. Men omvi båda två utgår från att detta 1970-tal karakteriseras av en fortgåendetiUväxt, så bhr det ju mer för kollektivet och mer för den enskilde, även omrelationerna är oförändrade. När det sedan gäller AK-undersökningarna, så nonchalerarjag dem inte. Men när man envisas med att ha ett materiul som representerar tvåårgångar av skolbarn och sju årgångar av folkpensionärer och låter dettarepresentativa material pä 17 000 människor multipliceras pä hela befolkningen,det vill säga 4,5 miljoner arbetsföra, så är inte detta ett riktigt adekvatuttryck för vad vi menar med arbetslöshet. Då vi talar om arbetslösa avser vifolk som har slutat skolan och inte hunnit bli folkpensionärer. Det tycker jagär ett riktigare sätt att redovisa arbetslösheten. Men AK-undersökningarna ärriktiga om man vUl redovisa sysselsättningen i samhället, vilket jag ocksåunderströk i mitt tidigare inlägg. Jag vidhåller att när viU stämpla det härsamhäUet som vi lever i såsom ett samhäUe där det signifikativa är kapitalismoch storfinans, då är ute på andra vägar än dem som leder korrekt redovisning av vad det här samhället innebär. Det här samhället harregerats av svensk arbetarklass . Det gamla Fattigsverige harnu blivit ett helt annat samhälle. Vi har en fackföreningsrörelse som under fyradecennier har vuxit sig så stark och slagkraftig att den del avproduktionskakan som tas ut den vägen är en något så när rimlig och fair del avproduktionen. Att gä ut och påstå att ettsamhälle, där arbetarrörelsen har präglat utvecklingen politiskt frånsocialdemokratins sida och fackligt från svensk fackföreningsrörelses sida, ärett samhälle som styrs av kapitalister och storfinans, är att göra våld påsanningen. Det är helt enkelt en osanning man då sprider. () kort genmäle; I grund och botten är jag förvånad överfinansministerns sätt att föra denna diskussion om livsmedelspriserna ochförsöka göra gällande att vi här i på politisk väg icke skulle hamöjligheter att påverka konsumenternas livsmedelspriser, därför att det finnsett avtal mellan staten och jordbruket. Det mäste vara en orimlig ståndpunkt.Förlängningen av det resonemanget skulle då vara, att om man under löptidengjorde något ät den indirekta beskattningen i övrigt, sä vore man förhindradatt göra någonting på Uvsmedelssektorn. Om man är bunden åt. ena hållet, så börman ju rimligen varu bunden av samma avtal också åt det andra hållet. Men såvill ju inte finansministern resonera. Visst känner jag till att själva avtalskonstmktionen äruppbyggd så att man arbetar med övre och undre prisgränser och att vi har ettskydd mot den s. k. världsmarknaden när det gäller varor som så utt säga flyteromkring där. Men det lär inte vara möjligt att med framgång hävda att helasystemet sätts ur spel om man använder en speciell metod för att justera prisetför konsumenterna i syfte att eliminera mervärdeskattens verkningar. Får jag fråga: Vad är det för specialregler inbyggda ijordbmksavtalet beträffande lammköttet? Där finns det ju ett statligt tUlskottpå ett par kronor, och även där har vi en övre och en undre prisgräns. Inteinnebär det några komplikationer i det fallet! Nej, herr finansminister, här är det inte fråga om någotannat än att så långt man orkar sänka konsumentpriset, helt eller delvis tabort momsen pä vissa livsmedel. Och det är inte en diskussion som vi har tagitupp . Jag vill hänvisa till att vi i början av årets riksdag väckteen motion, där de tre olika metoderna är redovisade. Jag har också flera gångersagt att vi inte har bundit oss för någon speciell metod. Och jag opponerar migmot att vi politiker på detta viktiga avsnitt skulle vara låsta i fråga omprisutvecklingen, därför att det finns ett avtal med jordbruket. När det gällerden skatt pä livsmedel som är prishöjande, har vi utt pä politisk väg se efterhuruvida den till alla delar skall ligga kvar. Det är det som är problemet. () kort genmäle: Jag vill ägna mina åt de tvåbesked som jag här fått av finansministern. Det första var klart redan i förramndan och är nu om möjligt ännu klurare; det blir med den nuvarande socialdemokratiskaregeringen inga förbättringar i marginaleffekterna vid beskattningen. Tvärtomkommer dessa effekter att skärpas genom att nu liksom tidigaresäger nej tUl indexreglering av skatten. Det betyder alltså utt infludonenskull få fortsätta att slumpartat höja skatten. Det andrabesked vi har fått här gäller matpriserna. Det var litet oklart i förraomgången nu förefaller även det vara helt klart: Det finns, säger herrSträng, ingen möjlighet att vidta några förändringar av matpriserna ens inomramen för gällande avtal. Jag upprepar detta: Socialdemokratin tänker inte göranågonting för att dämpa ytterligare prisstegringar på maten. Om verkligheten,frestas man säga, inte stämmer med de socialdemokratiska ritningarna, destovärre för verkligheten, enligt sätt att resonera. Ät matprisernagörs ingenting. Eftersom det är regeringens starke man som säger det här fårman väl utgå från att sista ordet nu är sagt. I så fall, fm talman, kan dethända att finansministern startade ettpolitiskt förlopp som han inte själv ser slutet på. HerrBOHMAN (m) kort genmäle: Än en gång åter tUl Storbritannien.Finansministern påstår att han åberopat eftersom det är det endapraktiska exemplet på hur det skulle gå om moderata samlingspartiet skulleomsätta sin politik i verkligheten. Jag bestrider alldeles bestämt, herrfinansminister, att man kan dra några slutsatser för vårt vidkommande av detkonservativa partiet i och dess politik. var i så nedkört lägenär det konservativa partiet kom till makten att det inte är möjligt att dranågra sådana paralleller. Över huvud taget skall man vara utomordentligtförsiktig när man gör jämförelser med utländska förhållanden. Jag har intepåstått att socialdemokraterna här i skulle arbeta efter laboursmönster och kommer inte heller att göra det. Låt därför bli att dra paralleller! Men görfinansministern det och vill lägga över något ansvar på oss för vad detkonservativa partiet i uträttar, då får ni också finna er i att jaghänvisar till den syn pä labours agerande som finns pä många håll. Då fär nibära den tunga börda som labour har att bära. Mera intressant för debatten här hemma i , frutalman, är det indirekta erkännande inför 1970-talet som finansministern gjordenär han förklarade att hun efter den utveckHng som ägt mm inte troddeatt det skulle bli någon nämnvärd förskjutning mellan den enskilda och denoffentliga sektorn. Med den fortgående tillväxt i den svenska ekonomin som finansministernsåsom obotlig optimist, som det bmkar heta, räknade med skulle var och en avdessa båda sektorer få tillräckligt mycket. Låt mig liksom StaffanBurenstam påminna om hur tUlväxttakten i svensk ekonomi successivt harsjunkit dä den var tiH andrahälften av då den var , därefter tiU och sedantill . Vi hoppas ju alla att det vänder. Vi har all anledning atträkna med att det skall börja vända , men om det inte gör det och omtillväxttakten inte blir tUlräckligt hög, hur beter sig regeringen då med deökande kraven på transfereringar och annat, hur klarar man däfördelningsproblematiken? Tvingas man då inte, herr finansminister, att göra enny avvägning för att garantera den enskUda sektorn, dvs. de enskildamänniskorna, tillräckligt mycket pengar? Om den offentliga sektorn bara skulleöka lika snabbt som bmttonationalprodukten, då 5 protokoll 1972. Nr 31 stiger ändå behovet av skatter ihögre grad än bmttonationalprodukten Onsdaeenden "' hänsyn till den lägreproduktivitet som finns pä den offentliga sidan. 1 mars1972 j"* detta som vi kan avläsai det senaste årets bokföring, den som -------------------- ärredovisad i finansplanen. rinansaeöatt yj gj emellertid är glädjande ärfinansministerns erkännande av tUlväxttaktenscentrala betydelse - det är inte alltid vi får höra det erkännandet frånregeringsbänken. Och det är också glädjande om jag får tolka finansministernmycket optimistiskt att han också medger, att den offentliga sektorn intelängre kan öka på det sätt den hittUls har gjort pä bekostnad av de enskildamänniskornas konsumtionsmöjligheter. (vpk) kort genmäle: Om det är osanning att det finns kapitalisteroch storfinans i tycker jag att skall avsättakoncentrationsutredningen, som ju också sprider dessa villoläror. Om det vidareär så att det är fel att försöka hålla nere matpriserna och hyrorna, därför attdet gynnar både fattig och rik, bör ju finansministern fortsätta på den väg somhan nu har kört , nämligen att se till att matpriser och hyror höjsså mycket som möjligt. Det måste vara logiken i hans resonemang. Jag tror inte det resonemanget går hem bland allmänheten.Jag tror att där finns en insikt om att matpriserna, de höga priserna på detsom behövs för livets nödtorft, framför allt tynger de familjer som har barnoch som har låga inkomster och det är de familjerna som vi framför allt viUoch måste hjälpa. Jag har här uppgifter som sammanstäHts av riksdagensupplysningstjänst om uttaget av omsättningsskatt och mervärdeskatt i de s. k.OECD-länderna. Listan upptar 21 stater. Av dessa har inte mindre än 14, dvs.två stater av tre, lägre skattesatser eller ingen omsättningsskatt alls påvissa viktiga livsmedel eller på alla livsmedel. Återstående sju staterförefaller inte att ha några sädana undantag. Kan finansministern förklara föross varför det som är möjligt att göra i andra länder skuUe vara alldelesomöjligt att tekniskt klara i ? Det är ju det motargumentet man bmkarfå när man ställer kravet på att avskaffa momsen på mat. Vårt parti har föreslagit att man i stället skulle ta inpengar genom att höja exempelvis den statliga bolagsskatten från 40 till 50procent. Är det omöjligt? Är de svenska aktiebolagen mycket hårt skuttetyngdajämförda med bolagen i andra jämförbara stater? Det förefaller inte så. Räknati procent av den s. k. bmttonationalprodukten hur skatterna på bolagen iSverige undan för undan kraftigt minskats. Är 1955 utgjorde de , år1969 . hade både den direkta beskattningen av enskUdaoch den indirekta beskattningen kraftigt ökat. Är 1955 var det tre stater som enligt statistikhade högre bolagsskatt än räknat på detta sätt. Är 1969 var det niostater som hade högre bolagsskatt än och bara en som hade lägre. Inte tydersådana uppgifter på att det skulle vara omöjligt att skärpa bolagsbeskattningenhos oss. För att böria med viH jagframhålla, att det inte blir några pengar att tala om om man inbUlar sig skall använda bolagsskatten såsom en finansieringskälla som skall ersättade 4 mUjarder som faller bort när man slopar momsen på livsmedel. Jag vet ocksäatt det finns en och annan nation som har gjort ett undantag för livsmedel ifråga om momsen. är en sådan nation, men jag tror inte att Frankrikekommer att fortsätta med unduntaget särdeles mycket längre, eftersom det skeren anpassning tUl ett gemensamt mönster när det gäller skattepolitiken inom denGemensamma marknaden, och det mönstret innehåller inte några undantag förlivsmedel. TUl , som kom upp i talarstolen och försöktese förvånad ut, vUl jag säga följande. Den här debatten om livsmedelsprisernasom vi för har ju baserats på om man skall ha en lågprislinje eHer enhögprislinje eller om man försiktigtvis skall ha en partiell lågprislinje attbörja med, vilket har givit en och annan antydan om att han kantänka sig. Detta går icke att förena med det gällande jordbruksavtalet. Jagkan ta ett exempel. Den svenska bonden får för en säck brödspannmål,och världsmarknadspriset ligger . Väljer man enlågprislinje skall bonden ha , och sedan skall hansubventioneras för mellanskillnaden. Jag nämner det bara som ett exempel. Lågprislinjen innebär alltså att jordbmkarna blUsubventionerade. Då säger : Men man kan tänka sig att i ställetsubventionera konsumenterna. - Ja visst kan man det, men det är en helt annanfråga. Man kan höja barnbidragen, så får konsumenterna en kompensation, man kanhöja bostadsbidragen, eller man skulle kunna införa något slags behovsprövadlivsmedelssubvention tUl varje konsument. Skall det betalas med nyaskattehöjningar? Vad de där husmödrarna var ute efter var lägrelivsmedelspriser när de är ute i butiken och handlar och om det skall kunnagenomföras mäste bonden subventioneras av statskassan. Detta är innebörden iden sä kallade lågprislinjen. Det trodde jag faktiskt att ocksåvar på det klara med. Jag skaU inte ge mig in på spörsmålet om lammkött, för jagvet att av vissa speciella skäl är mer sakkunnig på det än jag,och jag tror att det är en liten detalj i frågan om de principiella avgörandenanär man diskuterar om man skall hålla en lågprislinje eller en högprislinjeinom jordbmkspolitiken. Jag blev inte klok pä vad ville, och avsiktenvar kanske inte heller att han skulle ha nägot svar. Till vill jag bara säga att jag visst ärmedveten om vilken tillväxttakt vi har haft den var en halvprocent lägre än . Hurdan denblir vet vi ingenting om. har gjort ett antagande attden skall bli och jag har sagt, försiktig som jag är: All right,det kun stå för min räkning också. Då säger : Men, det var väl ändåbra att vi fick ett erkännande från finansministern om nödvändigheten av attha en ekonomisk tiUväxt. Ja, , så mängagånger har vi talat ekonomi och så har jag talat om ekonomisktUlväxt att uttalandet att detta skulle vara något speciellt nytt för dagen ochnågot slags erkännande från min sida helt fär skrivas pä den politiskaretorikens konto den retorik som i sina bästa ögonblick kan levaupp tUl! HerrHENNINGSSON (s); Det har talats mycket om konjunktur, bäde häri dag och tidigare, men det kan faktiskt vara intressant att nägotuppehålla sig vid frågan: Hur uppstår en konjunkturförändring? Jag vill göraden kommentaren att oppositionens företrädare har gjort det mycket lätt för siggenom att enständigt förklara att den rådande konjunkturen helt är en följd avregeringens politik. Så enkelt är det inte. En konjunkturförändringkan naturligtvis uppstå av ekonomiska orsaker, men man får inte blunda för depsykologiska aspekterna eUer, mer rakt uttryckt, för de stämningar som kanskapas med en intensiv propaganda. Ur den synpunkten kan vi inte bortse frän 1970års valrörelse. höll professor ett föredragsom blev mycket uppmärksammat; jag vill inte säga refererat, för det blev detinte. Det blev tvärtom återgivet mycket grovt förvanskat. I pressen angavs attprofessor uttalat att den svenska kronan stod inför nödvändigheten aven snar devalvering. Detta återgavs i artiklar både på och utanför tidningarnasledarsidor med en väl spelad upprördhet över vilka faror som hotade detsvenska näringslivet. Väl att märka hade professor inte sagt att vi stodinför hotet av en devalvering. Han ställde frågan om en devalvering varnödvändig och besvarade den själv med ett klart och entydigt nej. Men hansuttalande återgavs inte så, utan man menade att han sagt utt vi stod införbehovet av att snabbt genomföra en kraftig devulvering. Däremot talade professor om något som han kalladeen förtroendekris mellan regeringen och näringslivets företrädare, och hananmärkte helt riktigt att det kunde vara förödande för värt lands utveckling ominte denna förtroendekris snabbt kunde hävas. Var det någon tidning eller nägotuttalande från oppositionens sida som dä försökte att minska motsättningarnu?Nej, det kan man absolut inte påstå. Vi befann oss i begynnelsen av 1970 årsvalrörelse, som oppositionen begagnade till att underblåsa dessa stämningar sominte hade något egentligt verklighetsunderlag utan var helt politisktbetingade. Man utvecklade verkliga ödesteorier för värt näringsliv,om vi inte skapade möjligheter tiH en direkt anslutning till EEC. Jag vill fråga oppositionen; Vad väntar man sig av ensådan intensiv propaganda? Ja, det är inte svårt att räkna ut, och det manförutsåg hände ocksä. Stora delar av den svenska industrin samt alla led inomgrosshandeln ökade sina lager av såväl råvaror som färdiga produkter i enomfattning som . Nära nog allt tillgängligt lagemtrymme togs ianspråk för denna import. Detta är så mycket mer anmärkningsvärt som mantidigare givit starka uttryck för missnöje med att kapital inte stod till förfogandeför vad man kallade nödvändiga investeringar. Varifrån kom kapitalet förimporten? Denna hamstring av varor av olika slag kunde naturligtvisinte pågå utan att märkas på den svenska handelsbalansen, och oppositionen varheller inte sen att påpeka att våra valutareserver blev onormalt tömda.Finansministern svarade att han inte såg med någon större oro på detta problem,då han helt riktigt menade att kapitalutflödet berodde på en pågåendelagerökning i mycket högre grad än på en ökad komsumtion inom landet. Dåhånades han för denna, som man sade, obegripliga optimism, och man menade attdetta var ytterligare ett bevis för finansministerns bristande kompetens. Det har för övrigt gått igen i alla de valrörelser jag kanminnas, att under valår är finunsministern inkompetent, ouvsett om han råkarheta Wigforss, eller Sträng. kan man ibland få höratalas om den kloke finansministern, men det är bara mellan valen. En annan person, professor , kom också in påförtroendekrisen. Han menade att strävan tiU ökad jämlikhet var en orimlighet iett samhäHe som vårt just nu och att det var denna strävan som omöjliggjort ennormal utveckling av landets näringsliv. Om oppositionen delar denuppfattningen kan vi aldrig räkna med ett normalt utvecklande näringsliv i värtland, eftersom vi aldrig kommer att upphöra att resa kruvet på ökud jämlikhetoavsett vilka gmpper i samhället som innehar regeringsmakten. Det är inte lätt att vara oppositionen till lags i dettaavseende. hånas vi socialdemokrater för att vi inte lyckats lösauppgiften att utiämna inkomstklyftorna mellan olika gmpper. Man hänvisar tilllåginkomstutredningen och menar sig där ha fått bevis för vårt misslyckande.När vi då gör ytterligare ansträngningar för att nå längre på den vägen påståsdetta leda till stagnation inom näringshvet. Men egendomligt nog hör man aldrig att oppositionens egetagerande skulle ha någon som helst betydelse för näringslivets utveckling elleratt den borgerliga propagandan skuHe ha någon som helst styrande effekt dettror man tydligen inte på. Eller är propagandan medveten? Hude man för avsiktatt skapa arbetslöshet? Den propaganda som fördes , somfortsatte och som pågår måste få den effekten. När manuttalar tvivel om den svenska kronans värde måste detta verka hämmande på deneller dem som önskar förädla utländska råvaror för inhemsk konsumtion, och närexportindustrin möts av påståenden, att det svenska näringslivet blir förlamatom vi inte får hel anslutning till EEC, verkar det hämmande påinvesteringsvilja' och nyetablering inom denna sektor av näringslivet detbehöver man inte vara i tvivelsmål om. När man dessutom presenterat arbetsmarknadssituationen iså ogynnsamma siffror som möjligt med dagliga tidningars och massmedias hjälp,kan resultatet bara bli ett; man kan med propagandans hjälp, om de medel somstär tiU förfogande har stor omfattning, skapa precis den stämning man viU ha.Det bevisades klart och entydigt av Hitler-regimen. Bevis för detta saknas inteheller i andra diktaturstater, men det är fördenskull inte omöjligt att även ien demokrati som vår skapa en sädan stämning. Vi har ett utmärkt bevis för detta i det starkt ökadehushållssparande som förekom här , trots att man fick vara nöjdmed lön tiU priser. Den retroaktiva lönen utbetalades endasttUl en del och resten in på detta år. LUcväl varhushållssparandet större än . Detta kan endast förklaras somett resultat av den osäkerhet som delvis skapades av avtalsrörelsen som sädanmen också av den propaganda som drevs om våra framtida möjligheter tUlnäringslivets fortsatta utveckling, som i propagandan helt har fömtskickats somnegativ. Den minskade efterfrågan på tjänster och varor under 1971är således mera beroende av en minskad köplust än av en minskad köpkraft. Detklart skönjbara är att i och med valrörelse har det så att säga varit"inne" att i alla slag av nyhetsmedia söka upp och beskriva allt somkan betraktas som något negativt. Fortsätter vi i den stilen, kan vi förlamanära nog vUket näringsliv som helst. Det varnade för övrigt också professorDahmén för redan i sitt föredrag . Men den delen av hans föredraghade tydligen ingen av oppositionens talesmän lyssnat pä. Det var dock inte endast den poHtiska oppositionen somsvartmålade vår framtid. Även s. k. opolitiska organisationer somIndustriförbundet och andra företagarorganisationer deltog med liv och lust idessa svartmålningar. Jag frågar återigen: Vud väntar man sig av en sådanpropaganda?