prot · FV0989 · 1972-12-31 00:00:00 — Vi har accepterat förslaget om en förändring av förraårets beslut beträffande fortsatt giltighet av lagen om hyresreglering ochavskaffande av hyresreglering för lokaler. Jag kan också konstatera atl deberörda organisationerna - ställningstagande harredan nämnts har accepterat det föreliggande förslaget omövergångsbestämmelser som skall mildra effekten av det principbeslut vi fattadeförra året och som skulle träda i kraft . Här kan vi utan vidareförutse all den låsning på hyressilualionen som inträtt genomhyresregleringslagen skulle komma alt vålla en anhopning av uppsägningar avkontrakt med krav på hyreshöjningar, vilka säkert i många avseenden varitberättigade. Om det därvidlag skett övergrepp, vilket jag inte betvivlar harskett i åtskilliga fall, tycker jag nog atl det är fel all skära allafastighetsägare över en kam och våga göra gällande all de allesammans ägnat sigåt oskäliga kontraktsuppsägningar och oskäliga krav på hyreshöjningar. Jag troratt det är riktigt som vi uttryckt saken i reservationen 1 att"avvecklingen av hyresregleringen för lokaler på de flesta håll gått ochväntas gå lugnt". Jag bermed dessa ord, herr talman, alt få yrka bifall till reserva- 95 Hyresreglering för lokaler, m. m. tionerna Ioch 2, som är knutna till civilutskottets betänkande nr 29. Till slut vill jagbara helt kortfattat fästa uppmärksamheten på det särskilda yttrande som herrWennerfors och jag fogat till betänkandet. Vi har gjort det därför att detfinns en sak i propositionen med vilken vi inte är tillfredsställda. Även herrGrebäck berörde detta, och vi är väl helt överens om det olyckliga i att detföreliggande förslaget innebär en retroaktiv lagtillämpning på redan ingångnaavtal. Det åren princip som vi inte vill acceptera, men ändå har vi ansett detföreligga övervägande skäl att godta propositionen. I övrigt yrkar jag bifalltill utskottets hemställan. HerrÅNGSTRÖM (fp): Vi har ett organisationssamhälle i vårt landsom i fråga om omfattning och effektivitet kanske är det mest välutvecklade ihela världen. Inom arbetsmarknadens områden har vi de olika löntagarorganisationernaoch som motpol arbetsgivarnas organisationer. Dessa organisationer för tilltorgs synpunkter, bildar opinioner och förhandlar för alt uppnå bästa möjligavillkor för de anslutna medlemmarna och organisationerna. Hur välutvecklatdetta organisationssystem än är finns det grupper av människor vilkasorganisation på grund av sin litenhet och karaktär inte kan få genomslagskraftför sina berättigade anspråk på rättvisa och skydd från samhälletssida. Till de motiveringar som civilutskottets ordförandeframfört på ett mycket klargörande sätt då det gäller skälen för att behållahyresregleringen på lokaler med ett direkt besittningsskydd och med hyrespriskontrollvill jag lägga den synpunkten, att detta är en fråga som i många fall direktberör de små grupperna bland de mindre företagarna. Det är företagare som genomsitt fåtal har svaga organisationer eller i vissa fall inga alls, och det ärserviceföretag som är nödvändiga för all värt dagliga liv skall fungera på ettfriktionsfritt sätt, men som är ett litet fåtal. Det kan gälla små butiker,hantverkare av olika slag såsom skomakare, skräddare och tapetserare, delgäller kemtvättar, kaféer, frisörer och liknande. Ett utmärkande drag för dennagrupp är att dessa företagare ofta kommer i kläm när nya förordningar införsoch lagar stiftas. Reglerna slår ofta på ett orimligt hårt sätt mot dem. Fröken har sagt att den beskrivning somutskottets ordförande gav av denna grupps situation var drastisk. Jag tror attdet är ett felaktigt betyg hon ger. Den situationen stämmer mycket väl medverkligheten. För att då föra in vad jag nu har sagt i den aktuellafrågan vill jag påpeka, att den typ av småföretagsamhet som jag talat om oftahar myckel små rörelsemarginaler och begränsad betalningsförmåga. För dennagrupp är lokalhyran ofta en dyr och betydande post i rörelsekostnaderna, ochhittills har man inte bara haft skyddet av hyresregleringslagensliyressättningsregler utan också det direkta besittningsskyddet, som gett enstark ställning gentemot uthyraren. Dessa skydd, anser vi , kan inte baraslopas. Såväl propositionen som de motioner vilka behandlat dessaspörsmål utgår från uppfattningen att de krav på höjda hyror som vissa fastighetsägareframställt påfordrar en särskild reglering från statsmakternas sida så atthyreshöjningarna inte leder till onödigt svåra påfrestningar för de utsattaföretagen och indirekt för deras anställda. I likhet med utskottets ordförande vill jag notera attdepartementschefen insett den svåra situation som vissa lokalhyresgästerkommer att råka i om en dämpning av effekten inte åstadkommes. Riksdagenföreslås nu godta ett förslag som en komplettering av lag om ändring ihyresregleringslagen, enligt vilken hyresnämnd på begäran av lokalhyresgästskall kunna besluta att avtalad hyreshöjning får tas ut endast successivt genomen upptrappning av hyran under en övergångstid på högst , dvs. i högstfem etapper. Utskottets majoritet anser emellertid att skyddet mot deoskäliga hyreshöjningarna på lokaler inte bryts på ett tillräckligt effektivtsätt enbart genom de fördröjande reglerna. Den som hyr lokaler kan tvärtomkomma in i en ogynnsam förhandlingsposition så att konsekvensen av enfördröjning kan bli högre hyreskrav och en känsla av tvång på förhyraren attockså acceptera höga hyreskrav för att den här fördröjningen skall kunnagenomföras. Läget på hyresmarknaden då det gäller lokaler är i dagmycket oklart. Det skiftar från ort tiU ort, och det är även mycket olika inomolika delar av en stad. Jag anser att det behövs en utredning som klarlägger defaktiska förhållandena, så att man kan forma ett samhällsinstrument för attlösa detta problem på ett riktigt och rättvist sätt, och då är tidsfaktornmycket viktig. 1 valet mellan olika medel som kan insättas nu alltsåtills vidare har vi stannat vid den grundläggande bedömningen atthyresregleringen för lokaler måste bibehållas med ett direkt besittningsskyddoch med en hyrespriskontroll. Då det gäller hyresregleringslagenspriskontrollbestämmelser så är målet att en avveckling skall ske. Den typ avskydd mot en oskälig hyressättning för främst de små företagen av olikakaraktär som jag talat om tidigare behövs främst där efterfrågan på lokaler ärstor, dvs. lokaler skall inte bara kunna sägas upp för att t. ex. ge plats förmera bärkraftiga företagslyper. Jag vill fastslå att rätten till en arbetslokaleller rörelselokal i många fall är lika väsentlig av sociala skäl som rättentill bostaden, och rörelseidkaren bör ha samma trygghet, samma besittningsskydd,som kan anses erforderligt för bostadshyresgästen under särskilda förhållanden.Den trygghet som man avser då det gäller privatbostaden, tryggheten förfamiljen, är en lika levande realitet då det gäller arbetslokalen och den lokalsom rörelseidkaren har. Det är samma trygghet man talar om. Det är också dessa värderingar som legat till grund förvårt ställningstagande när vi vill ha en konstmktion som möjliggör ettingripande med en hyresnedsättning och detta i förening med entvångsförlängning av hyresrätten till lokalerna. Jag vill avslutningsvis understryka än engång att det ställningstagande som jag här redovisat är i första hand avsettsom ett skydd för de små företagen. De är redan förut hårt klämda på olikaområden och belastas av administrativa kostnader av olika slag som företagengenom sin litenhet har svårt att bära. Riktas också nu ett hot Hyresreglering för lokaler, m. m. 4 protokoll 1972. Hyresregleringför lokaler, m. m. mot denfundamentala trygghet som rätten till och möjligheten, att behålla den lokal dearbetar i, har frågan gått över från att vara enbart en ekonomisk fråga tUl attbli en betydande social fråga. Och det är klart att vi i ställeross på de små företagens sida i denna viktiga trygghetsfråga. Med denna deklaration vUl jag yrka bifall till utskottetsförslag utom i punkten 3 beträffande ändringar i 12 kap. jordabalken m.m.,därjag yrkar bifall till reservationen av m. fl. som är' en klarkonsekvens av ställningstagandena under punkterna 1 och 2. Jag har flera goda skäl att inte utvecklatexten härifrån talarstolen just . Det är nästan vihade uppe till behandling grundfrågan i det ärende som vi diskuterar. Det ärbara vissa jämkningar i det beslut vi då fattade som vi har att taställning till. Själva sakfrågan diskuterade vi då mycket grundligt ochingående. För ungefär diskuterade viockså frågan om dessa jämkningar i en interpellationsdebatt där statsrådetLidbom lämnade meddelande om det som sedermera kom i form av en proposition. Vidare har fröken här talat för de reservationersom gemensamt avgivits av de socialdemokratiska - med två undantag - och demoderata ledamöterna i utskottet, nämligen reservationerna 1 och 2 a. Dessa reservationer ansluter sig till propositionens förslag. Jag vet också att statsrådet står på talarlistan jag har kontroUerat det på talmannens förteckning - och jag är helt övertygadom att jag inte bättre än han skall kunna prestera några tankar, som kan ledadem som står inför att träffa ett avgörande i denna fråga till ett gottbeslut. Det är väl överflödigt att jag i det läge som vi nu befinner oss isäger saker som det är jag övertygad om skulle bli sämre framförda av migän av statsrådet som kommer att tala . Jag begränsar mig därför till att yrka bifall tillreservationerna I och 2 a vid det betänkande vi nu har att ta ställning till. Herr förste vice talmannentillkännagav att anslag utfärdats om sammanträdets fortsättande . HerrISRAELSSON (vpk): I vpk-motionen 1972 yrkas avslag påpropositionen 1972 och hemställes att för sin del beslutaranta en lagstiftning med innebörd att nuvarande hyresreglering för lokalerskall fortfara att gälla till utgången av med tillämpning även påingångna avtal. Beslutet vid riksdag att förlängahyresregleringslagen till utgången av men att från lagenstillämpningsområde undanta bl. a. lokaler innebär i praktiken, att det direktabesittningsskyddet för lokaler slopas och att en fri hyressättning införs pådetta område. Vpk:s riksdagsgrupp motsatte sig avvecklingen avhyresregleringen för lokaler. Motiveringen var att det fanns grundad anledning antaga att hyresvärdarnaskulle begagna sig av den uppkomna situationen och genom att ta ut kraftigahyreshöjningar för lokaler kompensera sig för vad de inte kunde ta ut avbostadshyresgästerna. Det anfördes också att det främst skulle bli de mindreaffärsidkarna och hantverkarna som skulle komma i kläm och att dessasmöjligheter till fortsatt förvärvsverksamhet skulle komma att äventyras. Vid ett av i anordnatmöte för innerstaden framkom, att fastighetsägare krävt hyresökningar på upptill och att två tredjedelar av lokalhyresgästerna fått hyreshöjningskravpå eller mera. Det är väl mot bakgrund av sådana förhållanden som mansäger i propositionen 1972: "Det är tydligt att lokalhyresmarknadenspartsorganisationer inte har så god kontroU över utvecklingen som man haftanledning räkna med." Slopandet av det direkta besittningsskyddet förlokalhyresgästerna för med sig att en uppsägning av hyresavtalet för en lokalalltid leder till att hyresgästen förlorar hyresrätten om parterna inte kankomma överens. Många mindre butiksägare, hantverkare och jämförliga, varom dethär är fråga, kommer inte att kunna klara de upptrissade hyreskraven utantvingas ge upp i kampen med stora varuhus och butikskedjor. Det betyder att enyrkeskategori slås ut som genom sin närhet till och personliga betjäning avkunderna utgör ett trivselskapande inslag i våra tätorter vilket är av särskildbetydelse för den växande del av svenska folket som är äldre och som harsvårigheter att ta sig till och finna sig till rätta i stora koncentreradeköpcentra. Att de farhågor som kritikerna mot slopandet avhyresregleringen för lokaler framförde hade fog för sig vet vi . Förregeringens del har detta kommit till uttryck genom att man efterdet man upphävt hyresregleringen för lokaler är beredd att partiellt återinföraden. Det förevarande regeringsförslaget innebär inte någon hel korrigering avföregående års riksdagsbeslut i frågan, utan man ligger kvar vid idén om"marknadshyror" i vad gäller lokaler. Vad som föreslås är endast atteffekterna av föregående års beslut skall kunna fördelas . kommunisterna har i likhet med en starkhyresgästopinion hårt kritiserat filosofin kring marknadshyror i fråga omsåväl bostäder som lokaler. Vi anser atl sociala aspekter måste läggas också påhyresförhållandena i fråga om lokaler. Vi betraktar förslaget om ennedtrappning, med vidhållande av det grundläggande synsättet , somcyniskt och innebärande endast att man i tiden fördelar utslagningen avsmåföretagare och hantverkare, som borde ha rätt till en fortsatt existens. Deteffektivaste medlet att hindra obilliga hyreskrav mot småföretagares ochhantverkares lokaler är att en hyresreglering av nuvarande typ får fortsättaatt gälla utan avtrappning och att frågan om hyresregleringen tas upp i sinhelhet efter utgången av . Genom bifall till reservationen 2 b av herrEngström vid civilutskottets betänkande nr 29 tillgodoses detta krav. Som anförs i reservationen 3 vid samma betänkande, avgivenav m. fl., måste lokalhyresgäster tillförsäkras ett direktbesittningsskydd genom att detta tas in i hyreslagen. Hyresreglering för lokaler, m. m. Hy resreglering för lokaler, m. m. grundad påatt ekonomiska synpunkter och affärsmässiga avgöranden får ge direkt utslag ilokalhyrorna, står i klar motsättning till det betraktelsesätt som liggerbakom beslutet om förbättrat kreditstöd till servicelokaler i äldre områden. Jag yrkar bifall till reservationerna 2 boch 3, fogade till civilutskottets betänkande nr 29. Låt mig börja med att erinra om situationendå statsmakterna fattade beslutet att hyresregleringen för lokalerskall avvecklas fr. o. m. . Man utgick då från att det inte längre finns någonpåtaglig brist på butiks- och andra affärslokaler ens i de centrala delarna avstorstäderna. Tidpunkten för en avveckling av regleringen ansågs därför i ochför sig lämplig. Det principiella önskemålet att komma bort från hyrespriskontrollenpå lokalområdet omfattades av fyra partier av fem i riksdagen.Partsorganisationerna på hyresmarknaden hade samma önskemål. Det är givet att man aldrig helt kan undvikaövergångssvårigheter när man avvecklar en reglering som bestått och som har bidragit till att på sina håll skapa en konstlad ochorealistisk hyresstruktur. Lokalhyresmarknadens organisationer var emellertiduppenbart beredda att medverka till att göra övergången så smidig som överhuvud tagel var möjligt. Regeringen å sin sida var inställd på att noga följautvecklingen och att ingripa snabbt om det skulle visa sig behövligt. Så har också skett. Steg för steg har vi följt vad som harhänt. kom det in en del uppgifter om hyresvärdar som ställdekrav på betydande hyreshöjningar för tiden efter . Det vartidningsuppgifter, det var telefonsamtal och det var brev och ibland ocksåpersonliga besök i av bekymrade lokalhyresgäster. En delav de uppgifter vi fick var rätt alarmerande. 1 det läget tog jag upp överläggningar medlokalhyresmarknadens organisationer och med ett antal större privatafastighetsföretag i . De uppgifter som kom fram vid dessaöverläggningar visade atl avvecklingen på de flesta håll skulle komma att gålugnt, men kunde det konstateras att de förväntningar som man hadehaft på en smidig övergång inte till alla delar skulle komma att infrias. Så t.ex. syntes det i centrala delar inte bli alldeles ovanligt medhyreshöjningar på , och det gick att ta fram inte så få exempel påavtal om höjningar t. o. m. på flera . Man kan visserligen säga att procentuellt storahyreshöjningar var sakligt motiverade i en del fall, eftersom det finns hyrorsom till följd av hyresregleringen kommit att ligga anmärkningsvärt långt underhyresläget för jämförliga lokaler. En del av de största hyreshöjningarna tordeockså gälla kontor och större butiker med särskilt fint affärsläge och andralokaler som inte kan anses representativa för lokalhyresmarknaden i desshelhet. Tyvärr var det emellertid uppenbart att det i alltför mänga fall skullebli fråga om abrupta hyresstegringar i strid mol vad som förutsattes för någotår sedan, inte minst då från fastighetsägarhåll. Vissa fastighetsägare tycktesockså att döma av materialet ha tagit tillfället i akt att taut hyror som knappast skulle visa sig marknadsmässiga . I det läget måste regeringen ingripa. Men frågan var hur.Skulle vi återinföra hyresregleringen? Eller skulle vi nöja oss med något slagsövergångsarrangemang som kunde klara bekymren i skarven för de hyresgäster somkunde komma att råka Ula ut? Vi vägde noga det material som vi hade tillförfogande och fann att det knappast motiverade ett så drastiskt steg som attåterinföra hyresregleringen. Som jag sade kunde man på de flesta hållvänta en lugn och smidig avveckling. Problemen är i stort sett koncentreradetill storstädernas centralare delar, och inte heller där är de genomgående på någotvis. Dessutom är det tydligt att problemen i mycket storutsträckning har ren övergångskaraktär. Med den goda tillgång på lokaler somtrots allt råder finns det knappast något skäl varför marknaden inte, när välde första svårigheterna klarats av, skulle anpassa sig hyggligt till en frihyresprissättning till fördel från både konsumenternas synpunkt och andrassynpunkter. Det principiella önskemålet att bli av med regleringen förr ellersenare när det gäUer lokaler står naturligtvis också kvar oförändrat.Hyresregleringen för lokaler har kommit att mer och mer fungera som ett skyddför företag med välbelägna och billiga lokaliteter i gamla hus. De fördelar somdessa gynnade företag har kan knappast sägas ha lett till lägre priser förkonsumenterna. Däremot har de tagit sig uttryck i ett system med högaöverlåtelseersättningar för hyreskontrakt på affärslokaler med förmånliga hyror- ett överlåtelsesystem som nog tämligen allmänt döms ut. När regeringen nu hade att väga vilka åtgärder som skullesättas in måste vi i hög grad ta hänsyn till önskemålen frän parterna själva påhyresmarknaden. Vid våra överläggningar med parisorganisationerna yrkades intefrån något håll en återgång till hyresregleringen - inte frånKöpmannaförbundet, inte från hantverks- och industriorganisation ochinte från . Tvärtom gav en och annan även frånhyresgästsidan uttryck för att de var tacksamma att slippa hyresregleringen. Mot denna bakgmnd bestämde sig regeringen för att göra ettingripande i form av ett kompletterande övergångsarrangemang, som skulle ge denlokalhyresgäst som drabbas av en kraftig hyreshöjning en möjlighet att antingensuccessivt växa in i den nya hyran eller i lugn och ro se sig om efter en annanlokal. Det system vi valde i propositionen innebär atthyresgästen får möjlighet att gå till hyresnämnden. Denna kan pröva inteskäligheten av hyran i och för sig men om den hyra som är avtalad mellanparterna är avsevärt högre än den gamla hyran och innebär en påfrestning avbetydande mått för hyresgästen. I så fall kan hyresnämnden besluta om enprutning under en övergångstid, som är satt till maximalt . Den 1oktober 1976 skall alltså den avtalade hyran vara uppnådd. Därmed klarar vi välproblemet med att dämpa stöten vid övergången den . Kvar stårnaturiigtvis ett annat problem, nämligen att i detta osäkra läge, när man förförsta gängen skall gå över från en reglerad till en avtalsfrimarknad, finna ut vad som är en rimlig marknadshyra. Helt naturligt harparterna ofta stora svårigheteratt söka Hyresreglering för lokaler, tn. Nr 89 sig fram tiU den vettiga hyran. Detskall väl medges att med de regler vi Fredaeen den '" ''" hyresgästen en och annan gång hamna i en dåligförhandlings- 26 mai1972 situation. Det har vi anledning attförsöka bättra på. ----------------- - Det finns skäl att tro att en delfastighetsägare har lyckats att i avtalen Hv resreslerins för ° °' roffa åt sig hyror som är högre änvad som kommer att visa sig Då måste vi -utöver att genast kunna pruta ha möjlighet att ordna så att hyresgästen kan komma nedtill rätt hyresnivå eller rättare sagt ordna så att han slipper attnågonsin betala den för höga hyran. Vi har därför i propositionen aviseratatt vi återkommer med förslag om ändring i reglerna om indirekt besittningsskydd, ett förslag som kommer att innebära att hyresgästen på eget initiativ kan påkalla skyddet och få till stånd en förhandlingom sänkning av hyran. är läget det alt hyreslagens regler om indirekt besittningsskydd bara fungerar när hyresvärden tar initiativet.Det skyddet skall alltså byggas ut. Jag tror att vi med dessa regler i huvudsak kommer attklara de praktiska svårigheterna. Svårigheterna hänför sig i princip till trekategorier av lokalhyresgäster. Det finns de som vid detta laget redan harträffat sina avtal - de är ganska många. De kommer i de fall då hyrorna är förhöga att få en chans att få en prutning till stånd hos hyresnämnden. Det finnsde som fortfarande befinner sig i förhandlingar om hyran efter den 1 oktober1972. De kommer med de nya reglerna att hamna i en väsentligt bättreförhandlingsposition . Slutligen finns naturligtvis också en delfall där uppsägningar har skett och godtagits och parterna redan har inrättatsig efter det faktum att hyresförhållandet skall vara slut den 1 oktober 1972.De fallen är det väl knappast fråga om här. Det är svårt att se hur man med enlagstiftning skulle kunna aktualisera några arrangemang för deras räkning. Jag har velat lämna den här anspråkslösa redogörelsen förhur vi har resonerat utan att söka någon polemik med meningsmotståndare. Låtmig bara göra ett par korta kommentarer till utskottets förslag. Propositionen har inte funnit nåd i utskottet. Utskottetbefinner sig emellertid inte på någon drastiskt annan linje än regeringen. Manföreslår ingalunda återinförande av den gamla formen av hyresreglering. Dethade i så fall varit en stor principiell klyfta mellan regeringen ipropositionsförslaget och utskottsmajoriteten. Men det är det inte fråga om.Utskottsmajoriteten föreslår vad man kan kalla en form av mjuk hyresreglering.I realiteten är det inte mycket till hyresreglering. Det är ett direktbesittningsskydd för lokalhyresgäster, men knutet tUl regler om hyressättningsom i princip innebär alt det råder avtalsfrihet beträffande hyran mellanhyresvärd och hyresgäst och att hyresnämnd ges möjlighet att ingripa endast omdet är en avsevärt för hög hyra. Då kan hyresnämnden efter skälighetsprövningsätta ned hyran. Det kan låta som om detta förslag med direktbesittningsskydd och skälighetsprövning hos hyresnämnd innebar något bättre, säkrare och tryggare för hyresgästen. Jag tror emellertid att det är rätt mycket av ett illusionsnummer, beroende på alt det här med hyreskontroll via 6 § hyresregleringslagen, som utskottet velat knyta an till, inte är någon 102 effektiv anordning. Det sannolikaär väl, om hyresnämnderna far hantera detta, attde tvingas vara mycket försiktiga med att underkänna de avtalade hyrorna, ochdå blir det bara i undantagsfall som de kommer att ingripa och säga att en hyraär oskälig och skall sättas ned. Om hyresnämnderna skulle ge sig på att ingripa ofta motavtalade hyror hamnar man i en annan svårighet, eftersom man då rimligen måsteutarbeta några normer att gå efter. Men vilka normer skaU man ha för attbestämma skälig hyra när det gäller affärslokaler? Förhållandena är så oerhörtvarierande, beroende på läget, beroende på vad det är för slags rörelsevederbörande driver osv. Det är inte första gången som idén att klaralokalhyresgästernas bekymmer med direkt besittningsskydd och enskälighetsprövning av något slag har kommit upp. 1 själva verket'har tvåutredningar prövat den här frågan utomordentligt noga och bäggehar kommit till slutsatsen att ett sådant system inte kan fungera hyggligt. Ochsedan dess har det inte inträffat någonting som ger anledning till en annanslutsats.