prot · FV09122 · 1972-12-31 00:00:00 — Förhandlingarna leddes av herr tredje vice talmannen. Automobilskatt, m. m. § 1Automobilskatt, m. m. Föredrogs skatteutskottetsbetänkande nr 59 i anledning av Kungl. Maj;ts proposifion 1972:115 med förslagtill förordning om ändring i förordningen (1922:260) om automobilskatt, m. m.jämte motioner. Genom en den 6 oktober 1972dagtecknad proposition, nr 1 15, hade Kungl. Maj:t, under åberopande av utdragav statsrådsprotokollet över finansärenden för , föreslagit attriksdagen skulle dels anta vid propositionen fogat förslag till förordningom ändring i förordningen (1922:260) om automobilskatt, dels godkänna vad departementschefen förordat omkilometerskattens omfattning, om skyldighet att utrusta brännoljedrivna fordonmed godkänd kilometerräknarapparatur samt om bestridande av kostnaderna förkilometerräknarapparatur. Beträffande propositionens huvudsakliga innehåll anfördesföljande: "I propositionen föreslås, att andra etappen genomförs av denreform av den åriiga fordonsskatten som inleddes enligt beslut av 1970års riksdag (prop. 1970:138, BeU 1970:58, rskr 1970:377, SFS 1970:630).Förslaget berör, i likhet med den första etappen, endast fordon med entotalvikt om . Det innebär inom ramen för ett oförändrat totaltskatteuttag en omfördelning av skatten som betyder skattesänkningar förflertalet bussar och bensindrivna lastbilar samt för lättare brännoljedrivnalastbilar. För tyngre brännoljedrivna lastbilar och för släpvagnar innebärförslaget i allmänhet högre skatt. Vid utformningen av skatteskalorna harbeaktats resultatet av en undersökning som gjorts om verkningarna av den förstaetappen av reformen. Vidare föreslås i propositionen, att Kungl. Maj;tbemyndigas att utfärda föreskrifter om inmontering av stämplandekilometerräknare i fordon, för vilka kilometerskatt skall utgå från ingången avår 1974 i enlighet med principbeslut av riksdag (prop. 1971:153, SkU1971:67, rskr 1971:339). Kostnaderna för räknarna föreslås tas ut av berördafordonsägare." I detta sammanhang hade behandlats dels de med anledning av propositionen väckta motionerna 1972:1726av herrar Rosqvist (s) och () samt 1972:1744 av m. fl. (c, fp, m) vari hemställts att Automobilskatt, m. m 1. att ickegodkänna vad i propositionen 1972:115 förordats om bestridande av kostnadernaför kilometerräknarapparatur utan att dessa kostnader i samband med övergångtill nytt skattesystem i stället skulle bestridas av staten samt 2. att i skrivelsetill Kungl. Maj:t ge till känna vad i motionen i övrigt anförts. dels den vid början väckta motionen 1972:305 avherr i Gäddvik m. fl. (m) vari hemställts att hos Kungl.Maj:t, med beaktande av vad i motionen anförts angående avstängning av vägarvid fiällossning tn. m., skulle anhålla om förslag till lättnader av fordonsbeskattningenav lastbilar och släpvagnar då fordonen var sysslolösa. 1. med avslag påmotionen 1972:1726 och med bifall till propositionen 1972:115 skulle anta detvid propositionen fogade förslaget till förordning om ändring i förordningen(1922:260) om automobilskatt, 2. med avslag pämotionen 1972:1744 godkände vad i propositionen förordats om kilometerskattensomfattning, om skyldighet att utrusta brännoljedrivna fordon med godkänd kilometerräknarapparatursamt om bestridande av kostnaderna för sådan apparatur, B. attriksdagen skulle avslå motionen 1972:305. 1. beträffande bestridande av kostnaderna förkilometerräknare av herrar Josefson i Arrie (c), (), i Trobro (m), (). i (c) och (), som ansett att utskottet under A 2 bort hemställa, dels godkände vad i propositionen förordats omkilometerskattens omfattning och om skyldighet att utrusta brännoljedrivnafordon med godkänd kilometerräknarapparatur, dels med avslag på propositionen i vad avsåg bestridandeav kostnaderna för kilometerräknarapparatur och med anledning av motionen1972:1744 begärde förslag till vårriksdag i denna fråga i enlighet medde synpunkter som anförts i reservationen, 2. beträffande skattelättnader föroutnyttjade fordon av herrar i Trobro (m) och (), vilka ansett att utskottet under B bort hemstäUa, att med bifaU till motionen 1972:305 hos Kungl.Maj:t begärde förslag till lättnader i fordonsskatten för lastbilar ochsläpvagnar då fordonen inte kunde utnytfias. HerrJOSEFSON i Arrie (c): I skatteutskottets betänkande nr 59 behandlasbl. a. frågan om vem som skall bestrida kostnaderna för kUometerräknarna vidden övergång tUl kUometerbeskattning som riksdag fattade principbeslutom. Principbeslutet innebar att övergång tiU kUometerbeskattning skall ske förbrännoljedrivna motorfordon fr. o. m. och att dessförinnankUometerräknare skall vara inmonterade i berörda fordon. Frågan om vem som skall bestrida kostnaderna förkUometerräknare var föremål för behandling i i samband medprincipbeslutet. uttalade då bl. a. att man förutsatte attbUskatleutred-ningen i sUt slutbetänkande skulle ta ställning tUl frågan hurövergångskostnaderna skulle bestridas. Så har också skett, och i propositionen115, som ligger till grund för det utskottsbetänkande som behandlas, harlämnats en utförlig redovisning av utredningsmajoritetens, reservanternas ochremissinstansernas uppfattningar i frågan. Av denna redovisning framgår att uppfattningarna i fråganär delade. Fem av remissinstanserna slöt upp kring utredningsmajoritetensförslag, innebärande att fordonsägarna skulle stå för kostnaderna, medan 14remissinstanser gav sitt stöd för den uppfattning som framkom i den tillutredningen fogade reservationen att kostnadsansvaret skulle ligga på staten.Trots detta följde regeringen i sin framlagda proposition den uppfattning sominnebär att kostnadsansvaret lägges pä fordonsägarna. Även i skatteutskottet har meningarna varit delade i dennafråga. I den till utskottsbetänkandet fogade reservationen 1 har vi reservanteryrkat avslag på propositionen i vad avser bestridande av kostnaderna förkUometerräknarapparaturen, och med anledning av motionen 1744 begär vi förslagtill riksdag i denna fråga i enlighet med de synpunkter som framförtsi reservationen. Av rent praktiska skäl anser jag, vilket också framhållesi reservationen 1, att staten bör stå för kostnaderna för kUometerräknarna.Skall kostnadsansvaret läggas på fordonsägarna blir de berörda speciellt hårtbelastade vid övergången till kilometerbeskattning. Dels blir monteringskostnadernaväsentligt mycket större vid montering på en använd bil än vad kostnaderna blirom montering kan ske i samband med tUlverkning, dels kommer fordonsägarna attvidkännas förluster genom att motorfordonen tas ur drift den tid som åtgår förmontering av mätarna. Enligt min uppfattning är det inte rimligt att på dettasätt belasta en grupp, som vid övergången till ett nytt bilskattesystem ärfordonsägare, med en högre kostnad än vad man tar ut både före och efterövergångstillfället. Jag anser, herr talman, att staten under alla förhållandenbör bära denna del av kostnaderna. I reservationen 1 yrkas avslag på propositionen i vadavser bestridande av kostnader för kUometerräknarapparaturen, och vidare begärsett nytt förslag i denna fråga till vårriksdag. Jag ber att få yrka bifall till den vidutskottsbetänkandet fogade reservationen 1 och i övrigt till utskottsmajoritetensförslag. Automobilskatt, m. m. Automobilskatt, m. m. Den del av Kungl. Maj;ts proposition nr 115som gäller en omfördelning av fordonsskatten inom ramen för ett totalt settoförändrat skatteuttag har inte varit kontroversiell vid behandlingen istatsutskottet. Däremot har rått delade meningar om Kungl. Maj:ts förslag attde s. k. kilometerräknarna skall betalas av fordonsägarna. Regeringspartietsutskottsledamöter har i denna delfråga ställt sig bakom departementschefen,medan de tre oppositionspartiernas samtliga representanter förenat sig om dentill betänkandet fogade reservationen 1, till vilken jag i likhet med herrJosefson i Arrie ber att få yrka bifall. Jag skall , herr talman, kortfattatmotivera detta ställningstagande. Redan i principbetänkandet"Kilometerbeskattning" som bilskalteut-redningen presenterade år 1970gjordes ett försök att något så när precisera kostnaden för den erforderligatekniska apparaturen och dess montering i fordonet. Då bUskatteutredningenunder förberedde slutbetänkandets avlämnande till finansministernstod det klart, att kostnaderna skulle bli betydligt högre än man räknat lidigare, och åtminstone de borgerliga ledamöterna i utredningen ansågsig kunna utgå ifrån att ytterUgare kostnadsstegringar vore att vänta. Underdessa hade nämligen priset stigit med inte mindre än . Avpropositionen framgår nu att priset har ökat med ytterligare drygt 20 procentsedan i våras vartill kommer moms och enligt finansministern även räntor. Detta föranleder mig att till statsutskottets äradeordförande - eller varför inte till finansministern själv, som hedrar den tiUträngseln fyllda kammaren med sin närvaro - rikta en direkt fråga; Hur mycketberäknas fordonsägaren därutöver behöva betala för inmonteringen av apparaternaoch enligt vilka principer skall den prissättningen äga rum? Denna bedömning av kostnadsutvecklingen föranledde engemensam borgerlig reservation, som emellertid även vilade på den rentprincipiella uppfattningen att en teknisk anordning, vars syfte uteslutande äratt fastställa bilägarens skatt - vilket innebär att den är ett fiskalisktinstrument bör ägas av samhället, som även i konsekvens därmed bör taansvaret för att apparaten fungerar, repareras då fel uppstår och utbytes dåden bhr försliten. Denna principiella uppfattning ansågs ha så mycket mer fogför sig som samhällets organ i delvis liknande fall - t. ex. i fråga om entelefonapparat, som dock ger abonnenten en önskad service - vid behovunderhåller och reparerar kostnadsfritt. Majoritetens argumentering för att övervältra kostnadernapå fordonsägarna, vilken departementschefen beklagligtvis också har gjorl tillsin, är enligt min uppfattning ganska torftig. Som exempel kan nämnas att manuppger den s. k. transportstatistiken vara av oskattbart värde för bl. a.taxinäringen, något som självt envist vägrat att inse, och attdet nya systemets effektivitet skulle resultera i lägre skattesatser. Tro detden som vill! Detta om den reservation som avgavs inombilskatteutredningen. Reservanterna i skatteutskottet har naturligtvis i alltväsentligt grundat också sin ståndpunkt på nyssnämnda resonemang. Vi har fördet första reageratmot kostnaderna, om vUka vi egentligen ingenting vet med säkerhet mer än attfordonsägarna måste betala en högre summa än formuleringarna på s. 22 ipropositionen ger ett intryck av. Vi har för det andra reagerat mot detprincipieUt orimliga i att ett fiskaliskt instrument skall betalas av denskattskyldige, vUket inte endast vore en helt omotiverad ändring i jämförelsemed nuläget utan också en ny princip för det svenska uppbördssystemet. Dennuvarande brännoljeskattekontrol-len, som drar stora kostnader, går ju över denallmänna budgeten. Vi har för det tredje, herr talman, reagerat mot attfordonsägarna, såvitt framgår av propositionen, skall ta hela det storakostnadsansvar som kan visa sig vara förenat med reparationskostnader, utbyteav apparater och inte minst med det körförbud som kommer att råda dåkilometerräknaren inte fungerar. Man har som vanligt en känsla av attregeringen har formulerat sitt förslag enbart med hänsyn till de stora bolagensom kan förmodas tåla dessa bördor, medan den lille mannen helt lämnas åt sittöde. Realbehandlingen i skatteutskottet av dennaproposition tog . Jag yrkade på att utskottet skulle ta del av deolika kommersiella avtal som omnämns i propositionen, eftersom jag förmodadeatt de skulle kunna ge en del kompletterande och för bedömning av ärendetvUctiga upplysningar. TUl min förvåning visade majoriteten dock inget intresseför dessa avtal utan förklarade sig så gott som genast beredd att godtagafinansministerns proposition. "Vi vet för litet om det här för att kunna göranågon ändring", yttrade nägon, och därmed var saken klar. Genom utskottets sekreterare har jag fått ta del avavtalen i efterhand. Huruvida de övriga ledamöterna känner till vad som står idem, vet jag inte. Detta avtal mellan å ena sidan staten och å andra sidanstaten saknar emellertid ingalunda intresse, vilket jag påpekade redan den 17december i en liten debatt med skatteutskottets ärade herrordförande, då stod i begrepp att fatta principbeslutet om övergångtill kilometerskatt. Jag tUlät mig den gången bl. a. att till kammarensprotokoll notera atl departementschefen i sin proposition 153 klart hadeunderstrukit nödvändigheten av att höga krav ställs på den tekniskautrustningens kvalitet, att komplikationer dock inte kunde uteslutas och attjag därför fann det angeläget med en redogörelse för avtalen. helt kort att han på grund av sjukdom inte deltagit iutskottsbehandlingen och därför inte kände till avtalen men att han voreinformerad om att det rörde sig om helt vanliga affärsavtal som ej föranleddenågon anmärkning. Från den utgångspunkten kan jag delvis om ändå inte heltförstå . Vi har ingen anledning att diskutera avtalenskommersiella aspekter eller det monopoltänkande som enligt mitt förmenandeskymtar i bakgrunden och som för mig är något olustigt. Vi får kanske anledningatt dryfta den sidan av saken längre fram, men låt oss tills vidare hoppas attvi slipper. Däremot har vi anledning att undersöka de bestämmelser i avtalen, somkan få betydelse för tredje man, dvs. i detta fall fordonsägarna. Vi kan dåkonstatera att vi inte vet något över huvud taget om vilka skyldigheter somåvilar det privata företag, som med Automobilskatt, m. m. Automobilskatt, rn. betydandestatligt stöd skall tUlverka kilometerräknarna. Därav drar jag den slutsatsen,och jag vore tacksam om utskottets ordförande viU respektive kan bekräfta den,att fordonsägarna inte kommer att i något avseende bli beroende av hur denneleverantör fullgör respektive åsidosätter sina förpliktelser. Kontraktet mellan kilometerskattenämnden och Svenskautvecklingsbolaget av stadgar att det sistnämnda under viss tidskall tillhandahålla apparaten på den svenska marknaden, och en speciellparagraf slår fast att Utvecklingsbolaget skall marknadsföra den "påändamålsenligt sätt". Vad därmed närmare skall förstås framgår inte alldelesklart av texten. Kontrahenterna har också enats om att Utvecklingsbolaget skallse till att reservdelar, utbytesenheter och underhållsresurser skall finnas ierforderlig omfattning tUlgängliga fr. o. m. . Dessabestämmelser, tolkningen av dem och deras efterlevnad kommer enligt min meningatt bli av den allra största betydelse för den skattebetalande bUägaren. Det ärdärför inte alls likgiltigt för honom hur marknadsföringen sker. Vad menas då, , med "ändamålsenlig" idetta sammanhang? Propositionen anger att apparaturen kommer atl distribuerastiU fordonsägarna enligt ett mellan kilometerskattenämnden och Utvecklingsbolagetavtalat system. Går man nu tUl avtalet för att ta reda på hur detta system serut, blir man något konfunderad. I ett avtal dagtecknat sägs i § 1att Utvecklingsbolaget distribuerar kUometer-räknarsatserna enligt en särskildleveransplan tiU fordonsägarna. I § 2 talas om att monteringsanvisningarnaskall tillställas av kUometerskatte-nämnden godkända företag och i § 3 stadgasatt Utvecklingsbolaget därmed skall lämna de godkända verkstädernaupplysningar om beställningsförfarandet. Detta kan möjligen tolkas så, att vihar att räkna med en mellanhand, en återförsäljare. Det vore värdefullt att fåveta om så är fallet och i vilken utsträckning därigenom kostnaden ytterligarestiger. Självfallet är, herr talman, bestämmelserna om reservdelaro. d. utomordentligt viktiga. Som jag framhöll skall serviceorganisationenvara klar . Man hade kanske därför haft anledning vänta sigatt propositionen skulle innehålla för fordonsägarna intressanta upplysningarom hur hithörande problem har lösts. Om nu finansministerns förslag fårmajoritet vid den kommande voteringen, och det är väl inte osannolikt, lärbilägarna ställa sig dessa frågor: Hur långt har jag till närmasteauktoriserade verkstad? Vilka priser får dessa verkstäder debilera oss, då vibehöver en reparation utförd på kilometerräknaren? Har verkstaden avtalsenligskyldighet att med förtur ta hand om just reparationer av denna typ, ellerriskerar vi att få vänta eller veckor och därmed förlora pengar varendaminut som bilen står stilla osv. Har möjligtvis utskottets herr ordförande något besked attge på den punkten? 1 så fall vore jag tacksam för det. , herr talman! Vilken kvalitetsgaranti bjudersamhället bilägaren? Enligt § 6 i det tidigare åberopade avtalet ansvararUtvecklingsbolaget gentemot kilometerskattenämnden, märk väl inte gentemot denfordonsägare som skall betala apparaten, för att utrustningen är "lämpligför sitt ändamål". Det är ju ett minimikrav. Men vad innebär detta förfordonets ägare? Om utrustningen nu inte är lämplig, får han då någonersättning för att han inte kan använda bilen? Det tycks inte vara avsikten.Den enda ersättning han kan få, såvitt jag kunnat finna, är för de eventuellaextra monteringskostnader som kan uppstå, om den levererade utrustningen fränbörjan är behäftad med fel men inte ens det är helt reservationslöst. TUlsammantaget visar det anförda att bUägaren blir i detnärmaste rättslös i de avseenden som jag har berört. Den av samhälletauktoriserade verkstaden tycks få rätt att reparera när den anser sig ha tidoch att debitera vUket pris som helst. De stora kostnader som uppstår då bUen,tiU följd av att skatteregistratorn är ur funktion, inte får gå i trafik, skallbilägaren ensam tvingas bära. Och han har ingen som helst garanti för attapparaten är fullgod, vilket är minst sagt betänkligt, eftersom det rör sig omen ny, outprovad instrumentering, som staten själv har konstruerat och låtitproducera. Det är fullt naturligt, herr talman, att undertecknarna avmotionen 1744 vädjat till att inte godkänna denna del avpropositionen. Med hänsyn till de punkter som är oklara och den enligt mittförmenande uppenbara orättvisa, som förslaget innebär, instämmer jag i dennavädjan. Automobilskatt, m. m. HerrSÖDERSTRÖM (m); Det är bilskatteutredningens betänkande somligger till grund för den proposition som skatteutskottet har behandlat i sittbetänkande nr 59. Den utredningen skulle klara ut hur den årligafordonsbeskattningen borde utformas . I direktiven ingick att ramenför det totala skatteuttaget skulle vara oförändrat. De väsentligasteändringarna enligt förslaget är att vi får ett system med beskattning efterkörd vägsträcka och dessutom att fordonets totalvikt i stället förtjänstevikten blir normgivande i fortsättningen. I propositionen 115 kan man läsa att enligt en gjordberäkning har det blivit ett överuttag pä skatten med ca 21,3 miljoner kronoroch att detta har drabbat av lastbilsägarna, som fåttskattehöjningar, medan fått lättnader. Detta förhållande harföranlett departementschefen atl ändra på skatteskalorna. Humvida därmed riskenför överuttag elimineras är svårt att uttala sig om . Man kan juuttrycka förhoppningen att så skall ske eftersom, vilket skatteutskottetframhåller i sitt betänkande, reformen syftar till en mera rättvisskatlefördelning. Då är det ju angeläget att inte några fordonskategorier blirgynnade eller missgynnade i beskattningen, eftersom detta sedan i sin tur måsteleda till snedvridningar i förhållande tUl andra grupper. Om detta har utskottet varit enigt. Däremot har utskottetinte kunnat ena sig om departementschefens uppfattning när det gäller i brukvarande motorfordon. Departementschefen anser att det är naturligt att fordonsägarnaskall betala räkneapparaturen för de brännoljedrivna fordon som redan är i brukoch att det är uteslutet att staten skulle bestrida kostnaderna härför. Automobilskatt, m. m. Jag tycker det är elt mycket kategoriskt uttalande, ochdet har inte heller fått stå oemotsagt. Vad som sker är att riksdagenålägger fordonsägare en ny form av uttaxering av skatt . För att man skall kunna genomföra det nya systemet skallalltså en grupp medborgare tvingas betala kostnaden för ett hjälpmedel som deti första hand måste ligga i myndigheternas intresse att få inmonterat. Varför har exempelvis inte departementschefen lyssnat tillde många remissinstanser vilka förordat att kostnaderna med fördel kunde tagasur fonderade bUskattemedel, där det finns ett belopp av 530miljoner kronor? Ett förslag i den riktningen tror jag skulle ha mötts medallmän uppslutning därför att det är ett rättvist system. Jag delar helt denuppfattningen att övergången till kilometerskatt är en fiskal åtgärd, avseddatt medverka till en förbättrad uppbörd. Därför skall inte de kostnader somuppstår i samband med övergången övervältras på en grupp fordonsägare, utan deskall betalas av staten. Vad sedan utskottet anför om att åkeribranschen främst vinnerpå en övergång och om att relativt blygsamma kostnader uppstår m. m. finner jaginte relevant i sammanhanget. Det saknar helt betydelse vid en bedömning av enövergång från ett system till ett annat. Utskottet kan ej heller bestrida attden uppfattning som reservanterna har framfört har fog för sig, speciellt somkostnaderna för montering på gamla fordon torde komma att variera mycketkraftigt från plats till plats något som fordonsägarna över huvud taget intekan råda över. Jag ber, herr talman, att med hänvisning tUl vad jaganfört få yrka bifall till reservationen 1 i utskottets betänkande. TUl samma utskottsbetänkande har också fogatsreservationen 2, föranledd av en motion av i Gäddvik. Varfördenna motion skulle behandlas i det här sammanhanget kan inte jag bedöma, mensä har skett. Motionen gäller befrielse från fordonsskatt för lastbilar ochsläpvagnar då fordonen inte kan utnyttjas på grund av bristandesysselsättning, främst beroende på klimatförhållanden i . Även omsåväl bevillningsutskottet som skatteutskottet har avstyrkt liknandemotioner borde dagens arbetsmarknadssituation kunna föranleda en omprövning.Ett bifall till reservationen 2 skulle, som jag ser det, kanske innebära attett antal dagsverken kunde räddas och inte behöva gå till spillo på grund avalt en byråkratisk ordning, som oftast, medför tidsspillan. Jag ber, herr talman, att med det senast anförda få yrkabifall även tUl re.servationen 2 i utskottets betänkande. HerrBRANDT (s): Jag skall bara i några korta satser rekapitulera vad somhänt. beslutade att acceptera den s. k.kostnadsan-svarighetsprincipen i fråga om de ekonomiska krav som borde ställaspå olika trafikgrenar. Varje trafikgren skall i princip svara för de kostnaderden orsakar samhället, heter det. Den utredning som skall penetrera problemet om kostnaderär ännu inte färdig med sitt arbete, så det finns inga närmare uppgifter om Men man har ändå ansett att kostnadsan-svarighetsprincipen bör varavägledande för vägtrafikbeskattningen. 1970 beslöts att automobUskatten skuUe höjas för detyngsta lastbilarna och släpvagnarna men sänkas för övriga lastbilar ochbussar. , 1971, antog ett principbeslut om övergång tiUbeskattning efter körsträcka det vi kallar kilometerbeskattning. Det systemetskulle gälla från för brännoljedrivna motorfordon och senareför tyngre släpvagnar, som dras av sådana fordon. Omläggningen skulle ske i femetapper . Den första etappen, som utgjorde avhela omläggningen, skulle genomföras från ingången av . Helaomläggningen skulle vara färdig . I den proposition som vi nu diskuterar föreslås ettgenomförande av den andra etappen. Förslaget berör endast fordon med entotalvikt om . Inom ramen för - lägg märke tUl detta ettoförändrat totalt skatteuttag sänks skatten för flertalet bussar ochbensindrivna lastbilar samt för lättare brännoljedrivna lastbilar, medan tyngrebrännoljedrivna lastbilar och släpvagnar i aUmänhet får en högre skatt. Eftersom det numera finns kUometerräknare i marknaden kanvi alltså sätta i gång genast och få en övergång tiU kUometerskatt. Detta harreservanterna ingenting emot det hälsar de med tUlfredsställelse, och det göråkeriägarna också. Frågan gäller då vem som skall betala räknarapparaturen.SkaU staten eller åkeriägarna själva göra det?