prot · FV0916 · 1972-12-31 00:00:00 — Det gäUer i huvudsak redan de utrikespohtiska bedömningarna. den 3 febmari 1972 den 3 febmari 1972 Utredningenmenar att vi även i fortsättningen kommer att leva i en bipolär värld, därbUden alltjämt kommer att domineras av terrorbalansen mellan de tvåsupermakterna och . Även framgent kommer enligtförsvarsutredningen de två huvudmotståndarna trots möjligen växandeintressemotsättningar inom mänga områden att inrikta ansträngningarna på attundvika en direktkonfrontation som skuUe kunna göra slut på freden och utlösaett kärnvapenkrig. Utredningen utesluter inte att utveckhngen kan medföra attnya supermakter kan börja framträda och komplicera bilden. Man räknaremellertid inte på allvar med att världsläget kommer att undergå någon drastiskförändring som perspektivplanenomfattar. Metoderna för den fredliga samlevnaden mellan de två stormaktsblockenkommer troligen att förbättras också i fortsättningen på grundval av gångnaerfarenheter. Det är såvitt jag kunnat se en enstämmig uppfattning inomutredningen. Det har också rått enighet om att inte har någotegenvärde för supermaktema. Mot ett massivt angrepp från en stormakt skuUe vårtförsvar komma tUl korta. Vi har dess bättre ingen anledning att på allvar fmktanågot sådant. Inför en förestående öppen konflikt mellan stormaktsblocken kandäremot det nordiska territoriet vara av intresse som ett led i strävandena attflytta fram positionerna eller hindra motståndarna från att göra det. Dettaresonemang bUdar utgångspunkten för det angreppsfaU utredningen redovisat ochsom tjänar som styrinstrument i försvarsplaneringen. Ätt krigsriskerna inteförsvunnit även om de tonats ned är alla i utredningen också ense om. Vikonstaterar att fömtsättningarna för betryggande kollektiv säkerhet inom ramenför en universeU och internationell organisation och rättsordning alltjämt äravlägsna. Slutsatsen, som utredningen i sin helhet står bakom, blir då attvarje nation i sista hand själv måste ta ansvaret för sin säkerhet. I sina analyser av nulägets olika utvecklingstrender harförsvarsutredningen fäst stort avseende vid de tecken på avspänning somframträtt särskUt starkt . Vissa framsteg, låt varabegränsade, har gjorts i nedmstningssträvandena inom FN:s ram. Man kan hänvisatill provstoppsavtalet, icke-spridningsavtalet, avtalen om havsbottnen ochrymden samt den ökade anslutningen till konventionen om förbud mot biologiskaoch kemiska krigsmedel. SALT-förhandlingarna mellan de två supermaktema hörockså tiU bUden i detta sammanhang. SärskUt glädjande är fredssträvandena i . Närmandetmellan öst och väst har medfört att Berlin- och Tysklandsfrågan förts närmarelösningen. Dödläget har i varje fall tills vidare bmtits och en normaliseringav förhållandet mellan och ligger inom räckhåU. Intresset fören europeisk säkerhetskonferens har också ökat. Det är mot denna bakgrund som försvarsutredningen bedömtriskerna för krig i vår omvärld som mindre . Helt samstämmiga ärinte ledamöterna härvidlag det finns nyanser i uppfattningarna. HerrHernelius menar att den bUd som utredningen har tecknat är föroptimistisk och knappast kan tas som utgångspunkt för att minskaförsvarsansträngningarna. efterlyser vissa kompletteringar; i ettsärskilt yttrande pekar han på att begreppet fredlig samlevnad tolkas på annatsätt i öst än i väst, och det ger enhgt hans mening anledning att talaförsiktigt om avspänningen. Om den grundläggande utrikes- och säkerhetspolitiskabedömningen råder dock full enighet. Neutralitetspohtiken med aUiansfrihet ifred vUl alla håUa fast vid. AUa är också överens om att vi skall ha ettförsvar som verkar krigsavhällande och fredsbevarande. Jag instämmer gärna ivad framhöU i sitt debattinlägg i går. Det är en styrka förSverige att det visar sig att utrymmet för meningsskUjaktigheter meUan dedemokratiska poUtiska partierna i om vår säkerhetspolitik är mycketsnävt. Syftet med försvarspohtiken bör enhgt utredningen främstvara att försvaret vid en konflikt i skaU ha en sådan styrka ochsammansättning att ett angrepp mot vårt land inte kan bedömas som lönsamt förnågon. Det är egentligen ingen nyhet, det har sagts fömt. Om likvälangrips skaU hela landet kunna försvaras. Det militära försvaret skall i detlängsta förhindra att angriparen får fast fot på svensk mark. I varje del avlandet skall kunna bjudas segt motstånd, om så erfordras även i det friakrigets form. Varken gerillakrig eUer civilmotstånd kan ersätta detmilitära försvaret, om vår neutralitetspolitik skaU uppfattas som trovärdigoch tas på aUvar i utlandet. Ingetdera kan utgöra alternativ däremot i vissasituationer möjligen komplement - till det reguljära försvaret. I den här uppräkningen av punkter som utredningen enats omvill jag vidare nämna principerna liksom metoderna för planeringssystemet. Dethar godtagits av alla. Eftersom alla menat att totalförsvaret är en hela folketsangelägenhet, vUl utredningen bibehålla värnphkten som grund för rekryteringentUl det mUitära försvaret. att endast en del avårsklasserna inkaUas tUl värnpliktstjänstgöring - avvisas bestämt. Däremot kanvissa av utredningens ledamöter tänka sig en avkortning av utbUdningstiden. JagskaU emellertid inte uppehåUa mig vid de här frågorna, eftersom jag vet attherr i EskUstuna kommer att belysa dem i sitt anförande. Som jag redan påpekat har utredningen inte kunnat samlasig kring ett gemensamt förslag i fråga om det mUitära försvaretssammansättning, uppbyggnad och omfattning. Tre olika ståndpunkter redovisas. Deskiljer sig från varandra i fråga om stmkturer för krigsmakten och denekonomiska nivå som skall ligga tUl gmnd för försvarets planeringsverksamhetunder den framförliggande femåriga programperioden. Vi som företrätt utredningens socialdemokratiska majoritethar utgått från att vi har ett starkt försvar i dagens läge. MUitärledningenerkänner det oförbehåUsamt. Vi lägger också ned mera pengar på försvaret än deflesta andra länder. Det gäUer även de nationer som står obundna avstormakterna. Det finns tre, möjligen fyra länder i världen som i förhållandetill folkmängden uppvisar högre försvarskostnader än vi. Med en betydande orohar vi observerat att dessa kostnader tenderar att stiga, delvis sammanhängandemed kostnadsutvecklingen för försvarsmateriel. Kostnaderna för t. ex.stridsvagnar, fartyg och flygplan har på gmnd av tekniska förbättringar stigitväsentligt snabbare än den aUmänna prisut- den 3 febmari 1972 den 3 febmari 1972 vecklingen.Det finns exempel på vapensystem som är sex tiU sju gånger dyrare än1955. Vi har stäUt oss frågan: Finns det några möjligheter attförhindra eller i varje fall begränsa stegringen av försvarsutgifterna? HärtUlkommer ju också att de samhäUsekonomiska framtidsperspektiven framtvingar enstark återhåUsamhet, inte minst på den offentliga sektorn, under de närmasteåren. Konkurrensen om resurserna hårdnar. Vi vet ju att inte är det enda landet i världensom brottas med problemet stigande försvarskostnader. Det gör alla nationer. rapport från en av FN:s generalsekreterare utsedd expertgrupp kanutläsas att militärutgifterna efter en tioårig stegring flackat ut och under desenaste åren t.o. m. gått något tillbaka. SärskUt gäller det den ländergruppsom har de största mUitämtgifterna nämhgen , , , ,och . Man bör också observera att oförändradeförsvarsutgifter i fast penningvärde med hänsyn tUl den mUitärtekniskautvecklingen de facto innebär en nedskärning av de militära resurserna. Detbetyder att vissa program och planer, bl. a. för materielanskaffningen, intefuUföljs, åtminstone i den takt man hälht tidigare. För att hindra en stegring och om möjligt åstadkomma enbegränsning av försvarsutgifterna i fast penningvärde har utredningensmajoritet föreslagit vissa förändringar i försvarets sammansättning ochuppbyggnad. Tiden medger inte att jag nu närmare går in på de av oss föreslagnaförsvarsstmkturerna. Avvägningen medför emellertid att ett större antaltekniskt mindre högtstående vapensystem ibland hellre anskaffas än ett fåtaltekniskt mycket avancerade. Den prioriteringen får man göra. 1 denna bemärkelsesatsar man på kvantitet framför kvalitet. Enligt vår mening bör även med dennaprincip det militära försvaret kunna byggas upp för att i allt väsentligt varabalanserat och möjliggöra djupförsvar med kraftsamhng tiU gräns och kust. Avvägningen måste pä sikt medföra att uthållighet gesföreträde framför initialstyrka, om man tvingas välja. En annan konsekvens bliratt man satsar mindre på fjärrstridsförband, på ubåtar, attackflyg och störreövervattensfartyg. Vårt förslag skall uppfattas som bestämda riktlinjer förplaneringen av försvarets framtida utformning. Det är däremot inte avsett attvara ett detaljerat och preciserat program för sammansättningen av det militäraförsvaret. Vi har inte ansett det vara utredningens uppgift att framlägga ettdylikt program; något underlag härför har ju heUer inte förelegat. Utredningens majoritet erkänner att de föreslagnariktlinjerna kan betyda en viss begränsning av försvarets operativa styrka iett kortare perspektiv. De risker som är förknippade med detta är vi emellertidberedda att ta med hänsyn till läget i omvärlden och den säkerhetspolitiskabedömning som utredningen själv gjort. Vi har funnit att vårt förslag om det mUitära försvaretsuppbyggnad kan förverkhgas inom en kostnadsram som ligger något över denhorisontella M 1-nivån och icke överstiger halva avståndet mellan M 2 och M 3 iöverbefälhavarens programplaner. I anslutning till det utgiftsbelopp somfastställs bör också planeringsnivån anges. förslag har i debatten invänts att handlingsfriheten SkuUe blikraftigt beskuren . Det är ovedersäghgt att handlingsfriheten blirstörre ju högre försvarsutgifter man är beredd att acceptera - det äregentligen en självklarhet. Men det lär knappast heUer kunna bestridas att dethär som på alla andra områden är betydligt lättare och går snabbare att anpassaverksamheten tUl ökade anslagsbelopp och resurstUldelningar än tUl minskade.Det är just därför som rätt litet av de kostnadsbesparande effekterna kommer attmaterialiseras . Slutligen,herr talman, viU jag understryka en sak. Jag finner det utomordentligtväsentligt att den ekonomiska planeringsnivån för försvarets framtidainriktning så nära som möjligt ansluter sig tUl den utgiftsram somstatsmakterna beslutar. Överstiger den ekonomiska nivå, på vUken planeringensker de faktiska anslagen, väcker det falska förhoppningar hos myndigheterna.Man skjuter svära ställningstaganden framför sig i förhoppningen att de aktuellaanslagen skall höjas och att därför annars besvärligabesparingsåtgärder inte skaU behöva vidtas. Vi har nog ganska lätt att finnaexempel på många gmsade förhoppningar i vad som skett efter 1968 årsförsvarsbeslut i det här hänseendet. Det är också mycket av detta som liggerbakom talet om urholkningen av försvaret. Man har inte fått vad man räknat medi planerna. För att man skaU få rätsida pä det och få en rimhg ordning iframtiden måste planeringsnivå och utgiftsramar överensstämma med varandra -inte nödvändigtvis varje budgetår men i varje faU . DetvUl jag tiU sist starkt understryka. Torsdagenden 3 febmari 1972 Underdetta anförande övertog herr förste vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar. Av de uttalandensom försvarsutredningen är helt överens om - och det finns många sådana, dethar utredningens ordförande alldeles rätt i står ett pä s. 225 i betänkandet:"För att neutralitetspolitik skall respekteras och landetsoberoende i längden bevaras erfordras som stöd ett starkt försvar." Detstämmer också mycket väl med vad utrikesminister sade i ilördags, då han yttrade ; "Regeringens uppfattning är att neutralitetspolitikenmåste kompletteras med ett försvar av sådan styrka att det kan bidra att getrovärdighet åt vår neutralitetsvilja och åt vår förmåga att upprätthåUarespekten för och skydda våra gränseri händelse av krig. En nedmstning skulleskapa en farlig osäkerhet om våra politiska avsikter." Statsministerntalade i går om "ett förhåUandevis starkt försvar" men det tror jagmer var en glidning i hastigheten och inte så allvarligt menat i sammanhanget. Mentrots dessa deklarationer i princip innebär majoritetsförslaget iförsvarsutredningen en fortsatt kraftig urholkning. Jag föredrar det ordet.Herr talade om begränsning, och andra har talat om nedmstning. Och visstär det en nedmstning, som professor framhöll , men att jag inteanvänder det ordet beror närmast på att det lätt den 3 febmari 1972 kanmissuppfattas om det inte närmare preciseras, icke minst i vår nära omgivning,i våra grannländer. Ätt vi är på flykt års målsättning är däremotaUdeles uppenbart. Vad motiveras dä detta av? Har det stöd i säkerhetspolitiskaskäl? antyddes i socialdemokratisk press att detväntade förslaget i försvarsfrågan skulle innebära en begränsning, som detsades, av annat än säkerhetspolitiska skäl. Vad man dä syftade på var välnärmast samhällsekonomiska synpunkter men kanske också vissa internapartipolitiska överväganden. Det finns nämligen en del tendenser mom det storasocialdemokratiska partiet att diskutera målsättningen, och detta tog sitt bl.a. uttryck i en formulering i av följande lydelse;"Försvarspolitiken är endast ett medel bland flera, och viktigare, för attuppfyUa den utrikespolitiska målsättningen i ett litet alliansfritt land." Vad syftar man med ett sådant uttalande på? Tror man på diplomatisk väg skall kunna vinna respekt för vår neutrahtet? Syftar manpå ett nytt paktsystem? I så fall borde vad som skedde pä varavarnande nog. slöt ett nonagressionsavtal medTyskland, men det hindrade icke ett för . Det mUitära försvaretsmöjligheter att avhålla från angrepp är nog även i fortsättningen detviktigaste medlet för att uppfylla vår utrikespolitiska målsättning. Hur står det dä till med den avspänning som det så oftatalas om? Ja, har rätt i att ingen utredning har bestritt att detfinns vissa avspänningstendenser, men om vikten och värdet av dessa tendenserhar det rått delade meningar inom utredningen. Först och främst är att märkaatt det inte ännu är fråga om något borttagande av mUitära styrkor i Europa.Tvärtom är den dag som är ett härläger som aldrig fömt. I detsammanhanget måste jag tyvärr säga att citerade uppgifterna omförsvarsutgiftema på ett ganska märkligt sätt. Han uppgav att den ländergmppsom visade minskning bl. a. inrymde och vilket äraUdeles riktigt - men därav får man inte dra den slutsatsen att Sovjetunionenhar minskat sina rastningar. Det är en ren tillfäUighet att Sovjetunionenbefinner sig i samma ländergrupp i denna statistiska utredning, ochSovjetunionen är ju inte ensam där utan står tUlsammans med , ochStorbritannien. Hela den gruppen svarar för mer än fyra femtedelar av de totalamilitärutgifterna i världen . Och anledningen tiU att dennaländergmpps mUitämtgifter har gått ned är minskade kostnaderi samband med nedtrappningen av kriget i . Det är inte fråga om någonsänkning av övriga länders mUitämtgifter. Det finns en tabell på s. 119 sombelyser detta och som vittnar om att i varje fall inte har sänktsina militärutgifter. På den punkten var alltså citat en smulavUseledande. Men låt mig fortsätta med avspänningen. Att märka är attjust nu finns det hos alla engagerade ett intresse av att dämpa oro.Sovjetunionen arbetar på att få tUl stånd en säkerhetskonferens, uppenbarligenmed det främsta syftet att slå vakt om status quo i . Förenta staternatvingas av ekonomiska och andra skäl att dra hem trupper inte bara frän viU ge mänskligare viUkor åt de landsmän somfinns utanför den västtyska , alltså i , i Berlinoch även i . Och NÄTO-staterna i övrigt är ganska ovUliga att ta pä sig dekostnader som en amerikansk nedskärning av eller kanske helt borttagande avstyrkorna i kommer att medföra. Men hur länge kommer dessa tendenser att vara hållfasta?Utanför möter vi oroskällor inte bara i utan också istora delar av . Tron på att tUlkomsten av skuUe medföra enfredens period i detta hårt drabbade område är väl ganska fåvitsk, och redandagens telegram visar att nya källor till dödande har uppstått. Den globala upprustningen fortsätter. I Indiska oceanenhar rustat upp sina krafter och har också genom krigetPakistanIndien uppenbarligen lyckats förvärva vissa hamnmöjligheter. För vårt eget vidkommande kan vi notera den militäraaktiviteten i norr, som har diskuterats så mycket i norska men knappasti riksdag. Vi möter även där en kraftig sovjetisk uppmstning och enstark vUja från NÄTO-staterna att vara med och bevaka sina intressen. har vi oss väl bekant humsom stormakternas spaning och övervakning avrörelser pågår, och vi vet också att utrustningen av för transporter lämpadefarkoster i luften och tUl sjöss är påfallande. Men den största risken för vårt vidkommande liggernaturligtvis i en ändring av balanssituationen i , och en sådan är jutänkbar om de konventionella styrkorna på västsidan minskas. Det är något somvållar huvudvärk hos många strateger . Jag såg att utrikesminister i ett uttalandehäromdagen förklarat att för de närmaste upp till 20 åren måste vi räkna medtvå mot varandra stående maktblock i . Jag tror att man skall varaförsiktig med profetior av denna tidsmässiga karaktär. Allting i världen kanförändras, sade vid ett bekant tillfälle under de finsk-sovjetiskaförhandlingarna , då var ingången, och han fickju rätt. säger någon att alla som vill ha ett starkt försvaranlägger pliktskyldigast en pessimistisk syn på utvecklingen i världen. Ändrasom vUl reducera försvarsutgifterna är så att säga lika säkert optimistiska.Ja, det ligger väl något i detta. Jag skaU inte fästa uppmärksamheten på detbeklagliga faktum att pessimisterna oftast har fått rätt, både före det förstavärldskriget, före det och efter vapenstilleståndet1945. Det utgör ju i och för sig ingen garanti för att pessimisterna får rättäven 1980 eller rörande utvecklingen . Men vad jag däremot vUl fästa uppmärksamheten på är att des. k. pessimisterna i detta sammanhang, de som bedömer utvecklingen mindre irosenrött, naturligtvis är lika angelägna som aUa andra att vi inte får onödigtstora mihtämtgifter. Även dessa meningsriktningar har ju många som klappar påderas dörr med anspråk på samhällsekonomin, med anspråk på de allmännaresurserna, och det utgör i och för sig en anledning till återhåUsamhet fördessa. SkiUnadenligger väsentligen i bedömandet av risktagandet. den 3 febmari 1972 denmeningsriktning som jag tillhör att försvarsutredningens majoritetsförslaginnebär ett alltför stort risktagande. Det framkommer inte enbart i fråga om dedirekta siffror som antyds utredningen hade ju inte som uppgift att framlägganågot detaljerat förslag om kostnaderna. Det ligger inte minst i det faktum attdessa siffror endast täcker en del av verkligheten, eftersom förekomsten av etts, k. nettoprisindex har gjort siffermaterialet delvis fiktivt. Genom detta nettoprisindex har försvaret icke erhållitkompensation för löne- och prisstegringar i tUlräcklig utsträckning, och dethar uppstått en obalans. Jag skuUe vUja ifrågasätta om det på något annatområde i statsförvaltningen finns ett sådant förhåUande som att en i ettarbetsavtal fastställd löneförbättring automatiskt som när det gäUer försvaret,om icke kompensation ges, skall medföra inskränkningar i verksamheten. Så tordeinte vara fallet inom exempelvis eller . Jag skuUe vUja som första punkt föreslå att man, när mangår tiU att bedöma de verkhga utgifterna , först söker städa i dennaavdelning av försvaret, söker få fram vad som är underlåten kompensation ochicke, och mot den bakgrunden samlar sig tUl överväganden om den nyaförsvarsbudgetens storlek och innebörd. StabUiteten i har med rätta prisats,och samtliga i försvarsutredningen det har också rätt i är enigaom att den har gagnats av den utrikespohtik som fört och som allademokratiska partier står bakom. Denna stabUitet och denna balans i kanrubbas utifrån på olika sätt, men den kan också mbbas inifrån. Om vi ensidigtförsämrar vårt försvar, drar ned vår handUngsfrihet för framriden, åstadkommervi av fri vilja en sådan mbbning av denna stabihtet. En av de svårastemissräkningarna i försvarsutredningen har för mitt vidkommande varit att denuppdragna perspektivplaneringen har lämnats åt sidan av majoriteten.Majoritetens förslag innebär för programperioden icke täckning ens för de lägreperpektivnivåerna och mäste medföra att kostnaderna, om man skaU återställaperspektivet efter den svacka som förutses, måste bh betydande eller rent avoöverstigliga. Jag vädjar till den i kammaren närvarandeförsvarsministern att försöka se till att perspektivet uppnås första gången manskall pröva detta nya system. HertGUSTAFSSON i Stenkyrka (c): Det svenska försvaret ingår som en del ilandets säkerhetspolitik syftande tUl alliansfrihet i fred och neutralitet ikrig. Vi vUl därmed trygga en nationeU handhngsfrihet för att utveckla vårtland enligt våra egna värderingar. Försvaret skall genom sin inriktning ochuppbyggnad verka fredsbevarande och utgöra ett stöd för trovärdigheten i vårutrikespolitik. KrigstUlstånd i vår omvärld har aUtmer utvecklats iriktning mot det totala kriget. Debatten hittUls har rört endast det militäraförsvaret, och jag vill anföra några synpunkter på totalförsvaret. HerrHernelius berörde i sitt anförande också frågan om stabUiteten inåt, och detkan förtjäna påpekas att det är av vikt att försvarsviljan inom landetupprätthåUes. etttotalförsvar är varje medborgares vUja tUl samhällsinsats nödvändig. Motfolkets vilja kan det inte finnas något försvar i ett demokratiskt land. Enfredsperiod omfattande mer än ett och ett halvt sekel kan naturligtvis verkaavtrubbande på ett folks förmåga att leva sig in i vad ofred innebär, hksom påviljan till uppoffringar i försvarsfrågan. En debatt om försvaret kan därförvara både nödvändig och nyttig, även om jag för min del pä denna frågasnuvarande stadium skulle vilja varna för en aUtför skärpt ton i debatten. försvarsutredning har inte haft tUl uppgift attfå tiU stånd en uppgörelse meUan de politiska partierna om försvarsutgiftemasstorlek . Den har i stäUet haft att övervägagrunderna för den svenska säkerhetspolitiken och den långsiktiga inriktningenav våra totalförsvarsansträngningar. Utredningen har i sitt utlåtandeunderstrukit svårigheterna att bedöma den säkerhetspolitiska utvecklingen ivärlden , som omfattar . Detta säger oss emellertid att beredskap måste finnas gentemot olikatänkbara utveckhngsalternativ. Några slutsatser av detta är bl. a. attförsvaret snabbt måste kunna öka sin styrka om så krävs, att den svenskaförsvarsindustrin bör hållas intakt, att utbUdningskapacitet måste finnas ochatt den ekonomiska beredskapen och civUförsvaret bör ägnas ökad uppmärksamhet. Några ord om det ekonomiska försvaret! Välståndet ökar ivårt land -men tyvärr också sårbarheten, Strukturomvandhngen går hårt fram,specialisering och koncentration inom industri, handel, jordbmk ochtransportväsen ökar alltmer. Minskad lagerhållning och ökad utrikeshandelmedför aUt större importberoende. Koncentration sker alltmer av näringsliv ochbebyggelse till några få punkter av den geografiska ytan. Större uppmärksamhetbör ägnas dessa frågor, Decentrahseringspolitik sammanfaller här medförsvarsintresset, Folkförsörjningsfrågorna i vid mening måste uppmärksammas. Sedannågra ord om civilförsvaret. Uppgifterna för civUförsvaret är i ofred i första hand atträdda människoliv och i andra hand att begränsa materiella skador. Det ärangeläget att denna del av totalförsvaret tUldelas resurser så att ursprungligamålsättningar kan uppnås. Det gäller lednings- och undsättningsorganisationensfortsatta uppbyggnad, förmågan tUl beredskap och uthållighet, tillgång tUlnödvändiga anläggningar, anskaffning av skyddsmasker, etc. Det kan införproposition 110 finnas anledning att framföra dessa synpunkter. Vi har ett balanserat mihtärt försvar, varigenommöjligheterna föreligger att bekämpa en eventuell angripare, dä han är som mestsårbar. Detta fömtsätter tUlgång tUl kvalificerade vapensystem, s, k,fjärrstridsförband. Vårt land har stor yta och begränsad folkmängd, men vi harrillgång tUl god teknologi.