prot · FV09143 · 1972-12-31 00:00:00 — Vi tycker att ett avskaffande nuäven bör gälla framtiden. På en punkt har utskottet stannat i olika uppfattning. Detgäller frågan om arreststraffet. Jag har blivit alldeles ensam på denreservation som är fogad till utskottets betänkande. Det kan kanske tyckas Utetförmätet av den som inte gjort någon värnpliktstjänstgöring och än mindresuttit i miUtärarrest att ha någon så bestämd mening i det här ärendet. Men jaghar ändå kommit fram till den uppfattningen att det är nödvändigt att ha enviss skillnad i bedömningen mellan den railitära och den civilastrafflagstiftningen. Skillnaden skulle raotiveras av att försvaret i krigskulle fullgöra extraordinära uppgifter och att försvarets effektivitet i höggrad beror på hur pass väl utvecklad disciplinen och ordningen är. Det äralldeles klart att raan inte kan spara raed en sådan utbildning, tUls manbefinner sig i krigstUlstånd. Hela den militära utbildningen i fredstid måstejust inrUctas på att försöka skärpa kraven på disciplin och ordning. Detta äranledningen tUl att brott raot ordning liksora indisciplinärt beteende inom det mUitära beivras på ett sätt som väsentligtskiljer sig från civUa förhållanden. Till grund för propositionen Ugger railitärstraffsakkunnigasbetänkande, som vägt för och emot i detta ärende. Till slut stannadekoramittén för att behålla arreststraffet och underströk att det har en ickeobetydlig brottsavhållande och disciplinfrämjande effekt. Såvitt jag kunnatfinna har det alldeles övervägande antalet remissinstanser som yttrat sig överdetta betänkande delat den här uppfattningen. Jag vill då särskilt närana RÅ,vars ord väl väger ganska tungt i detta sararaanhang, och kanske ävenraiUtärpsykologiska institutet sora ju lägger andra synpunkter på frågan mensom ändå komrait till sarama slutsats. Jag vill också nämna att samtUga länder, vilkasrättsordningar raöjligen kan tjäna sora ledning för vår bedömning, fortfarandehar bibehållit arreststraffet. Enbart dessa omständigheter kan leda den icke såväl invigde till den ståndpunkten att vissa skäl ändå måste tala för att manbibehåller arreststraffet. kan sägas att tillämpningen av arreststraffetsuccessivt har minskat. Det är ju också riktigt. Men det betyder i och för sig inteatt man kan utgå från att det inte längre behövs. Tvärtora kan det vara så attförekomsten av ett arreststraff ändå har en psykologisk effekt, sora gör har lättare att klara discipUnproblernen i försvaret. Som jag ser det måste man väl även i fortsättningen räknamed att krigsmän begår brott, sora rent railitärt och även civilt sett är såpass kvaUficerade, att om man inte hade arreststraff, skulle fängelse kunnatänkas som påföljd. Vissa grövre lydnadsbrott och våldsbrott samt rymningar avallvarUgare slag förekomraer ju fortfarande, och rent allmänt har jag ingenkänsla av att ordningen i försvaret bhvit så pass raycket bättre, att raan nuraed den raotiveringen skulle kunna säga att tiden är mogen att avskaffaarreststraffet. Har man inget arreststraff, är enda alternativet att låtavederbörande bh dömd av civil domstol och få fängelsestraff. Jag har bedömtsaken så att fängelsestraff i alla fall är ett sämre alternativ för devärnpliktiga än arreststraffet. Det är näraUgen en fördel med utdömandet avarreststraff så till vida, att man i alla fall stannar inom krigsmakten; raanfår inte för framtiden någon prick på sig som ett fängelsestraff i alla fallraedför. Dessutom innebär ju fängelsestraffet att man som regel raåstehemförlovas och riskerar ett avbrott i den miUtära utbildningen sora raan sedanfår återuppta vid ett senare riUfälle. Det fritidsstraff sora departementschefen föreslår ärmaxiraerat till i regel . Jag tycker att det bUr ett ganska stort glappmellan det fritidsstraffet och fängelsestraff, som i alla fall har ettrainiraura . De skäl jag här anfört tycker jag talar för att raanbehöver ett raellanting raellan fritidsstraffet och fängelsestraffet, enstrafform som bibehålles inom den miUtära straffordningen. Både i propositionen och i utskottsbetänkandet tar manavstånd från tanken att ett avskaffande av det miUtära arreststraffet skulleleda till någon påtagUg ökning av antalet fängelsestraff. Det är alltså ingetalternativ som man viU ta med i bilden. säger både departeraentschefen och utskottetsraajoritet att raan ändå har vissa alternativ ifall det skulle bli förbesvärUgt. redovisas.Det ena är villkorlig dora eller skyddstillsyn. Jag måste fråga mig: Kan enskyddstillsyn ha någon särskilt brottsavhållande effekt? Det betvivlar jag. Det andra alternativet är att man skall i ökad omfattninghemförlova de värnphktiga. Det tycker jag förefaller ännu mera tveksamt sompåföljd betraktat. Jag vet ju inte hur det fungerar, men jag skulle föreställamig att mänga tycker att det egentligen är ganska bra att bU hemförlovad.FörraodUgen kommer det synpunkter på detta från dem sora är raera sakkunniga änvad jag är. Jag uppfattar det i varje fall inte sora någon påföljd sora skullege den effekt man är ute efter. Jag raenar alltså att ett avskaffande av arreststraffetkan leda till att man får ökade disciplinproblera inora försvaret, attförsvarets effektivitet kommer att lida ytterUgare, Jag menar att vi inte kanta en sådan ordning på vårt ansvar. Min konklusion blir alltså att jag skulle vilja biträdaförslaget i raotionen 1904 av , där han föreslår att raan skallminska maximitiden för arreststraff från 30 . Jag vill också säga att jag delar den uppfattningen attarreststraff endast bör förekomma när det verkligen är påkallat. Jag trorpersonligen att bara vetskapen ora att den möjUgheten finns kan ha enverkningsfuU brottsavhållande effekt. Med det jag nu har sagt, herr talman, vill jag yrka bifallUll den reservation sora är fogad rill betänkandet. I detta anförande instämde herrar Korastedt (ra) ochMagnusson i (m). HerrSTRINDBERG (m): Några kommentarer rill det betänkande somjust nu är aktueUt. Det är ingen tvekan om att går att fattaett raycket viktigt beslut, som kommer att beröra, förraodar jag, rätt raångaårsklasser av vårt lands manliga ungdom. Arreststraffet föresläs avskaffat, ochdet föreslås införande av en ny strafform, det s. k. friridsstraffet. Jag vill gärna erkänna och det fraragår också avmUitärstraffsakkun-nigas resoneraang - att det här gäller svåraavvägningsfrågor. Jag tror ändå att när raan i propositionen har föreslagitavskaffande av arreststraffet, kommer det att leda till att vi i den militärastrafflagstiftningen kommer att sakna ett straff som står i rimlig relationtill vissa brott som ändå kan tänkas bU begångna. Låt mig emellertid först göra några koramentarer av enspeciell art. I motionen 1904 som jag tillsaramans med ett par raedraotionärerväckt har vi tagit upp vissa problem som speciellt berör hemvärnet. Vi pekar på att i hemvärnskungörelsen 1970:304 står det i43 §: "I ärenden om discipUnär bestraffning eller tillrättavisning avhemvämsman skall yttrande inhämtas från hemvärnsområdets förtroendenämnd. Yttrandebehöver dock ej inhämtas under krig." Vi föreslår i raotionen att dennabestäranielse skall intagas i raiUtära rättegångslagens 8 §. Utskottet säger: "Enhgt utskottets raening kan i och för sig skäl anförasför en sådan ståndpunkt. Bestämmelsen ora inhämtande av yttrande i de fall soraavses är emellertid intagen under 8 § miUtära rättegångslagen i densammanställning av bestämmelser för den raiUtära rättsvården (Rättvärds B) sora utges av överbefälhavaren och allmänt används avde rättstillämpande befattningshavarna. synesnågon åtgärd i anledning av yrkandet inte erforderUg." Jag skall inte ställa något yrkande underdenna punkt. Jag kan nöja mig med utskottets skrivning, även ora jag anser attdet i och för sig hade varit bra att få stadgandet i 43 § hemvärnskungörelseninfört i d(m miUtära rättegångslagen. Mera betänksam är jag raot utskottets skrivning när detgäller begreppet heravärnsrekryt. 1 motionen 1904 har vi framhållit attbegreppet hemvärnsrekryt numera är borttaget och ersatt med hemvärns-ungdora.Utskottet säger på s. 20 i betänkandet; "Benämningen hemvärnsrekrytinfördes i strafflagens definition av begreppet krigsman . a. att raarkera att häri inte inbegreps hemvärnspojkar, vilka kundeantas redan och inte avsågs fullgöra vapentjänst. Ordenhemvärnsrekryter och heravärnspojkar i en äldre hemvärnskungörelse ersattes i1970 års hemvärnskungörelse raed ordet hemvärnsungdoni. Enligt samraakungörelse kan till hemvärnsungdora alltjärat antas den sora fyllt . Enjustering i enlighet raed raotionärernas önskeraål av 21 kap. 20 § brottsbalken- vilket lagrura för övrigt inte berörs av propositionen - skulle således kunnainnebära en till sina verkningar inte närraare utredd saklig ändring, sora intelämpligen bör vidtagas i nu förevarande sammanhang. Icke heller i denna del bördärför raotionen föranleda någon åtgärd." Jag är helt införstådd rned de tankegångarsora ligger bakora utskottets ställningstagande, men i sak kan jag inte finnadet riktigt att i använda benämningar som nuraera inte finns inomhemvärnet. Om beslutar ändringar i hemvärnskungörelsen, bör välriksdagen rimligtvis följa upp det beslutet på de andra områden sora kan varaberörda av förändringen. Jag villockså säga några ord om arreststraffet. Vi motionärer föreslår - och jag vill starkt understrykadet betydande förändringar i nu gällande bestämraelser. Vi understryker attarreststraffet är en nödlösning; även raiUtärstraffsakkunniga har i ettenhälUgt betänkande kommit till sararaa uppfattning. Vi motionärer vill inteavskaffa arreststraffet, men vi vill mildra det. Vi föreslår att vid arreststraff minimitiden skall vara 3dagar och maximitiden . är minimitiden ochmaximitiden . Som sade tror vi inte att detför den brottsavhållande effekten har någon betydelse om det är 15 eller 30dagar. Vi motionärer föreslår att arreststraffet skall vara maximerat till 8dagar utan tjänstgöring. Det skall vara maximerat utan lön. Förnärvarande utgår inte lön när en till arrest dömd värnpUktig får fullgöratjänstgöring. Vi pekar också på behovet av förbättrade arrestlokaler,läkarkontroll före intagande i arrest osv. och understryker att det skall varaen stark begränsning vid tillärapning av arreststraff. Bakgrunden till våra yrkanden är att vi raotionärerbetraktar ett bevarande av arreststraffet sora mera humant än att nu avskaffadet. Ett avskaffande av straffet skulle raöjUgen kunna få till konsekvens i stället tvingas att i ökad utsträckning tillärapa fängelsestraff. I propositionen 138 och i justitieutskottetsbetänkande nr 28 har förslag framlagts om dödsstraffets avskaffande även underkrig. Det är en åtgärd, som det skulle finnas anledning att ägna rätt myckettid åt. Denna fråga behandlades av den socialdemokratiskapartikongressen , där enligt protokollet en enhällig partistyrelse avstyrkten motion från om avskaffande av dödsstraff även under krig. Motionenvann över parristyrelsen, vilket inte är så förvånansvärt. Dödsstraffet ärnågot, sora vi väl alla reagerar emot raed avsky och som vi raed kraft raåstevända oss emot, då det - globalt sett - börjar få en allt större rillämpning. Att jag nu tar upp frågan beror uteslutande på att jagkraftigt reagerar mot det resonemang sora går igen i justitieministernsformulering i propositionen. På s. 61 i denna säger han bl. a. följande;"Ställningstagandet till frågan om dödsstraff bör ske på grundval av devärderingar sora är rådande ." I det uttalandet kan jag heltinstämraa. Men departementschefen fortsätter på följande sätt; "Det kantänkas att dessa värderingar kan förändras under påverkan av förhållanden somuppkoramer i ett krisläge. Frågan om dödsstraff får då bedömas på grundval avden situation som dä råder. Det kan därvid inte helt uteslutas att man i ettsådant läge kan bli tvungen att återinföra dödsstraffet." Med tillfredsställelse konstaterar jag att utskottet i sinskrivning inte accepterar detta resoneraang. Det är näraligen ett ganskaraärkligt resoneraang. Vi skall alltså besluta ora avskaffande avdödsstraffet under krig. Blir det krig - ja, låt oss då uppta resoneraanget omvi skall återinföra det! Jag skall inte ställa något yrkande underdenna punkt, men jag tror att det finns anledning att återkoraraa till frågan.Jag vill näraligen bestämt deklarera, att en nation sora vill vara en rättsstat även i ett krisläge skall stifta sina lagar för krisläget under normalaförhållanden och inte under tryck av det hat och de aggressioner vilka lättuppkommer under krig. Dä riskerar man verkligen rättssamhällets grundvalar.Riksdagen måste därför under fredstid ta ställning och en klar ställning till de lagar som skall gälla under krig. Jag skall för min del inte opponeramig, ora det ställningstagandet gör klart att någon som helst förändring ej fårinträffa under ett krigsläge. Jag vill gärna åberopa försvarsministerns inläggvid . Han yttrade enligt protokollet bl. a. följande jagtycker att det är utomordentUgt värdefullt att detta blir utsagt: "Vi" - alltså partistyrelsen - "har sagtoss att visst kan den nuvarande lagen tas bort. Om den olyckan inträffar att vikoramer i krig, med de stämningar som kan uppstå under och framför allt efterkrig om vi haft brottslingar i av typ, koraraer raan dock attkräva dödsstraff, och raan tvingas då ta en lag med retroaktiv verkan. I denstämning som råder under sådana förhållanden kan man riskera att lagen intekomraer att ge medborgarna det skydd - även den som vi nu talar ora- som vi ändå håller på enligt våra rättsprinciper. Det rör sig alltså om ett metodiskt försök att slippaifrån den för svenska riittsprinciper omöjUga situationen att i händelse avkrig tvingas därest den nuvarande lagen avskaffas - att döma människor tilldöden enUgt en lagstiftning som tas raed retroaktiv verkan. Detta striderfullkoraligt raot våra rättsprinciper." I detuttalandet vill jag helt instämma. Med detta ber jag att få yrka bifall rill reservationenvid justitieutskottets betänkande nr 28. i (s): I justitieutskottets betänkande nr 28behandlas propositionsförslag och motionsyrkanden gällande dels ändradlagstiftning om militära straff och discipUnmedel, dels förslag till upphävandeav den särskilda lagstiftningen om dödsstraff i vissa fall dä riket är i krig. Sora framgått av anförande är utskottetenigt i sitt bifall rill flertalet av de förslag som läggs fram i propositionen138 medan det däremot uppstått meningsskiljaktigheter inora utskottet vad avserarreststraffets avskaffande. En kraftig utskottsmajoritet från samtliga fempartier har enats om arreststraffets avskaffande, såsom föreslås ipropositionen och sora yrkats i tre av de föreUggande fyra motionerna. fru ordförande själv sade, är hon ensam reservant på basis avmoderatmotionen 1904 av ra. med begäran om arreststraffetsbibehållande. Jag skall därför fortsättningsvis uppehålla mig vidarreststraffet och utskottsmajoritetens syn på denna straffpå-föUd. Jag vill Uksom utskottet till en början understryka denskiUnad som föreUgger mellan den miUtära verksamheten och annan samhällsverksamhetmen vill samridigt anföra att en särlagstiftning inte bör avvika från allmänlag raer än vad som är nödvändigt med hänsyn till dess ändamål att säkerställaförsvarsmaktens effektivitet, och för detta ändamål anser vi inomutskottsmajoriteten att det inte är nödvändigt att ha kvar den otidsenligastrafform som arreststraffet utgör. Det har riktats kritik raot arreststraffet, vilket bl. a.fraragår av de föreUggande motionerna. Kritik har också framförts från flerahåll vid remissbehandUngen, som redovisas i propositionen 138. Här har man bl.a. pekat på risken för psykiska skador i samband med avtjänande av straffet ochpå det avbräck som uppstår i utbildningen som följd av att straffet i storutsträckning verkställs utan att arrestanten deltar i utbildningen. Vidare harstrafforraen betecknats sora förnedrande och föga överensstämraande raedmoderna tankegångar inom kriminalpolitiken. Utskottsraajoriteten har den uppfattningen att dennakritik inte är oberättigad utan väger mycket tungt. Jag skulle därutöver imotsats till vad sade personligen vilja tillfoga att enligt deminnesbilder jag har från rain egen miUtärtjänst hade arreststraffet intenågon positiv inverkan på de kamrater som drabbades av detta straff. Jag villminnas att deras negativa inställning och aggression till militärtjänsten ochdet militära tvärtom förstärktes Experter i railitärstraffsakkunnigas utredning och någraav reraissin-stanserna har ansett det lärapligt att avskaffa arreststraffet förden fast anställda militära personalen. Såväl i utredningen som i flera avremissvaren har framhållits att som en konsekvens därav bör arreststraffetavskaffas även för de värnpUktiga. Utskottsraajoriteten delar dennauppfattning, bl. a. av de skäl som departementschefen framhåller ipropositionen. Ordningen med två skilda påföljdssystem skulle för många framståsom omotiverad och oderaokratisk och ytterst kunna få verkningar av negativ artpå krigsmaktens effektivitet. Vidare pekar utskottsmajoriteten på att möjhgheten attavskaffa arreststraffet bör vara en logisk följd av att behovet att tillgripaarrest som påföljd ur discipUnär synpunkt minskat. Är 1948 utdömdes 5 500arreststraff, uppgick antalet rill 4 000 , 1970 riU2 500 och l97ltUl 2 000.Under första halvåret i år har utdömts 750arreststraff. Detta är utvecklingen då antalet värnpliktiga perår ökat. Det bör, vilket också framhålles i propositionen, därförvara lämpligt att för en rainskande grupp av krigsmän raed anpassningsproblerasatsa på personalvårdande åtgärder särat i vissa fall ytterst hemförlovavederbörande. Med anledning av vad sagt vill jag emellertidunderstryka att det inte är utskottsmajoritetens raening att frikallelse frånraiUtärtjänst skall bU något som normalt följer vid brott i miUtärasararaanhang. Utvecklingen har ju hitintills gått raot ett ökat antalfrikallelser. Det gör det lättare att undvara arreststraffet. Det är så raanskall tolka utskottsraajoritetens skrivning på denna punkt. Härav följer att de av i reservationen ochi hennes inlägg här befarade riskerna att fängelsestraffskulle bh en ökad påföljd som konsekvens av att arreststraffet avskaffas inteheller riraligen koramer att bli verklighet. Utskottsmajoriteten understryker ibetänkandet att så icke får bU faUet utan menar i Ukhet raeddeparteraentschefen att raed de sanktionsraedel sora koramer att stå rill buds,efter den reformering som vi hoppas komraer att beslutas om bl. a. medtUlkomsten av det nya fritidsstraffet och möjligheten att kombinera detta meddisciplinbot föreligger ett väl avpassat påföljdssystem. Utskottet delardepartementschefens synpunkter beträffande de kontroll- och särskildaövervakningsinslag som raåste till för dera sora ålagts fritidsstraff. Vidare har inte heller från utskottet satts i fråga attavskaffa gällande tvångsraedel, förvarsarrest och tagande i förvar, om det ärav synnerlig vikt för krigslydnadens upprätthållande, respektive ora någonuppträder ordningsstörande t. ex. på grund av onykterhet. vill jag på utskottsraajoritetens vägnar raedtacksamUet notera att möjUgheterna att avskriva s. k. bagatellärenden ökargenora proposi-rionens förslag. Härigenora hoppas vi shppa uppleva dessa s. "smörklicksärenden" inora försvaret. Vidare föreslås i proposirionen att dentillrättavisningsrätt som tUlkoraraer militära chefer inskränks på så sätt attden inte längre skall omfatta överfurirer. Sammanfattningsvis innebär utskottsmajoritetens ståndpunktatt vi är medvetna om att vissa nackdelar kan vara förbundna med ettavskaffande av arreststraffet raen att fördelarna väger över i den grad attraan inte bör tveka att nu ta steget fullt ut och helt göra sig fri från denotidsenliga kvarleva av ett auktoritärt tänkesätt som arreststraffet utgör. Allra sist, bara några ord också om dödsstraffetsavskaffande under krig. TUl min glädje har utskottet enigt slutU upp kringdepartementschefens förslag härom. Skälen har redovisats av utskottets fruordförande och framgår av utskottets skrivning, och jag skall nöja mig med atthänvisa till dem. Med hänvisning till vad jag här anfört ber jagatt få yrka bifall till justitieutskottets förslag i dess betänkande nr 28 påsamtUga punkter. Under detta anförande övertog fruandre vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. () kort genmäle: i Malraö åberopar någraskäl för ett avskaffande av arreststraffet. Han säger att det kan åstadkoramapsykiska skador, att det kan åstadkoraraa avbräck i utbildningen och att detinte stämraer med raoderna tankegångar i kriminalpolitiken. Vad beträffar det första skälet är det så, såvitt jag vet,att värnpliktig på grundval av läkares utlåtande kan shppa arreststraff, ifalldet skulle vålla psykiska skador. Men när det gäller avbräck i utbildningen harvi i den motion som behandlats i utskottets betänkande tagit hänsyn till detgenora att säga att tjänstgöring skall kunna fullgöras . Beträffande de raoderna tankegångarna i krirainalpolirikenär det väl ändå så att även en modern kriminalpolitik förutsätter att givnaregler skall respekteras. Då kommer man in på frågan om ett avskaffande avarreststraffet kommer att leda till en minskad disciplin inom försvaret.Därvidlag har vi litet olika uppfattning, och jag. utgår nämligen ifrån att antaletfängelsestraff inte skall öka. Då frågar jag; Hur skall raan på annat sättupprätthålla lydnaden? man tänker sig att någon bryter det fritidsstraffsom är tänkt - kontrollmöjligheterna är ju där inte hundraprocentiga, utan mankan göra så vid upprepade tillfällen - vad har man då för någonting att sättaemot om inte just ett arreststraff, såvida raan inte skall tillärapa ettfängelsestraff, som i alla fall är betydligt raera inhumant? kallararreststraffet för en otidsenlig kvarleva från ett auktoritärt tänkesätt, ellerhur orden föll. Så upplever jag det inte alls; min motivering är tvärtora attett bibehållande av arreststraffet fungerar mera humant än om man låterfängelset bli det enda alternativet. För ora inte fängelset skall varaalternativet raåste slutsatsen bU rainskad disciplin och effektivitet inoraförsvaret, och det skulle jag inte vilja raedverka till. HerrSTRINDBERG (ra) kort genmäle: När vi diskuterar strafflagstiftning skallvi inte ta upp frågan om förvarsarrest. Den har inte med straff att göra, ochdet Ugger ingenstraffraätning bakora den. Den är ett tillfälligt omhändertagande för attundvika ytterligare olyckor. Det är givet att raan kan ha delade meningar oraarreststraffet och oUka erfarenheter av det från de år raan har gjortmilitärtjänst. Jag vill bara hänvisa tUl mUitärstraffsakkunniga som gjortundersökningar såväl inora landet som utomlands och kommit fram till denenhälliga uppfattningen, att arreststraffet har en ingalunda oväsenthgbrottsförebyggande effekt. Här står naturligtvis uppgift mot uppgift. Jag troremellertid att raan får tillraäta den raiUtära sakkunskapen en viss betydelse. Detta med hemförlovningen är ju intressant. Jag vill intepå något sätt upphöja rill domare, raen jag skulle viljaframlägga för honom det rent teoretiska fallet att en värnpliktig på kvällenkommer till förläggningen kraftigt berusad, han gör motstånd, är otidig motbefäl, han kanske t. o. m. slår ned befäl. Skall han hemförlovas, eller vadskall han få för straff? Skall han få fritidsstraff i kombination raeddisciplinbot? Nej, , jag tror att konsekvensen för honomblir fängelse, och det anser jag är inhumant jämfört med den strafflagstiftningvi har på det militära området. Därför anser jag att arreststraffet börbevaras. i (s) kort genraäle: Disciplinraedlen och straffpåföljderna inomdet militära är inte till för ett stort antal värnpliktiga - de är till för enminoritet av personer som inte kan anpassa sig till de militära reglerna ochbestäraraelserna. Sora jag redovisade i raitt huvudanförande rainskar den gruppsora ådrar sig arreststraff. Utskottet bedöraer det så att de alternativ sora föreslåsi propositionen, bl. a. ett fritidsstraff på - vilket alltsåkoraraer att orafatta två veckoslut - har den psykologiska effekt sora fruKristensson efterlyser.