prot · FV09145 · 1972-12-31 00:00:00 — I och för sig måste vi väl ändå konstateraatt på de här områdena är vårt land mera gynnat än de flesta andra länder ifråga om resurser. Vi är ju ett till arealen stort land och befolkningen ärliten. Gör raan en enkel beräkning av hur raycket raark soraegentligen finns till varje svensk medborgare, så finner man att det inteprecis är några föraktliga arealer. Man kommer frara till att det är eller, i gammalt mått mätt, för var och en, och tiU varjenormalfarailj blir det en areal . Det är klart att en stor del avdenna areal inte är tillgänglig i vanlig raening. Den regionala obalansen görju att det blir ett hårt tryck på vissa områden. I andra, mycket stora områdenfinns det utomordentligt gott om högklas- Regional utveckling och hushållning med mark och vatten Regional utveckling och hushållning med mark och vatten sig raarkför olika ändamål. I och för sig borde ju bekymren i vårt land jämfört medbekymren på många andra håll vara relativt lätta att tUlfredsställa. Det bordeinte vara så oraöjligt att finna lösningar där raan även i ett starktindustrialiserat samhälle ändå kan bemästra raycket av det sora teknikenåstadkoraraer i form av föroreningar, buller osv. Vi får hoppas att tekniken ifraratiden raera skall kunna användas till förbättringar även på denmiljömässiga sidan än till så pass mycket förstörelse sora den haråstadkorarait sora gått. Jag tänkte egentligen bara göra några reflexioner ianslutning tUl vad sora står under rubriken på s. 34 i civilutskottets betänkande.Vi i utskottet har funnit att Kungl. Maj:ts förslag förefaller vara i stortsett tillfredsställande. Vi har gjort vissa skrivningar sora vi raenar skulleytterligare förstärka propositionsskrivningen, och vi har besvarat motioner påett sätt sora enligt vår uppfattning skulle ytterligare klara ut vad sora börgälla. Jag tror det är mycket väsentligt att understryka detta, och jag hälsarmed tillfredsställelse vissa förklaringar sora statsrådet har läranathär tidigare under debatten när det gäller glesbebyggelseraöjligheterna. De lagar och stadgor sora skall reglera förhåUandena pådet här området är ju utformade på det sättet att väldigt raycket till sistkoraraer att hänga på uttolkarna av dessa lagar och stadgor. Många har tyvärrtolkat det beslut som fattades som en raycket hård begränsning avraöjUgheterna tUl glesbebyggelse. Jag avser då inte ersättningen för förloradrätt till glesbebyggelse utan själva raöjligheten att över huvud taget byggaglest, oavsett ora det gäller fritidsUus eller årsbostäder. Jag vUl eraellertidunderstryka att så sora utskottet och jag har tolkat skrivningarna ipropositionen är detta inte avsikten. Givetvis är det också raycket väsentligtatt den bebyggelsen inte stannar upp i avvaktan på översiktsplaner o. d. Det ärviktigt dels därför att det finns ett så stort intresse att skaffa sig sådanastugor, dels och inte rainst därför att det är raycket väsentligt att vi sålångt som möjligt utnyttjar aUa sysselsättningsobjekt. Sedan skall jag också göra några reflexioner kringersättningsfrågorna, närmast därför att de togs upp raed sådan skärpa av debåda statsråden sora har deltagit i denna debatt. I och för sig kan jag i någonraän förstå de raycket hårda angreppen raot uppfattningarna i raoderatasaralingspartiet, raen det förvånade raig ganska mycket att statsrådetLundkvist så hårt kritiserade de försök som vi i och reservationsvisockså från sida gjort för att finna möjligheter att fä ersättningi sådana fall där det synes uppenbart obilligt att ersättningen inte utgår, oradet allraänna genora avstyckningsbeslut fråntar någon obestridliga värden sorat. o. m. fastställts taxeringsmässigt. När regeringens talesmän här betonade att det inte harnågot intresse för svenskt jordbruk att markvärdena i vissa områden i landetstiger till raycket höga nivåer, så ansluter jag mig helt tUl den synpunkten.Det är uppenbart att höga markvärden kan intressera bara ett fåtal. Men det kanju också bli fråga om att beröva en raindre jordbrukare värdet på hansegendora. Låt raig sora exempel ta att vi har en liten gård sora jordbruketsrationaliseringsrayndigheter har klassificerat som en gård sora inte skaU beståsora jordbruk. Den är då utestängd från alla raöjligheter tUl lån och bidrag,som en jordbruksegendom som skall bestå kan få del av. då den gröna eUerskall vi säga den röda handen lägger sig över denna gård vid planeringen,innebär det att det inte går att avstycka någon tomt. Det intrång som detallmänna gör är kanske inte större än att marken i fortsättningen kan användaspå samma sätt sora . Detta hindras eraellertid av bestäraraelser ochkungörelser från andra myndigheter. I själva verket innebär ju en vägran attinlösa egendomen att värdet är borta. Om avstyckning för glesbebyggelse påvissa områden av fastigheten förbjuds under det att detta tUlåts på andraområden, är naturligtvis problemen annorlunda. Det är inte detta vi syftar på imotionsyrkandena och i vår reservation, utan just den situation som jag härbeskrev och som utan tvivel komraer att uppstå på åtskilliga håll. Det är uppenbart och jag är angelägen om att understrykadetta att mycket beror på dels hur tUlämpningsföreskrifterna utforraas, delshur den fortsatta planeringen bedrivs då raan reserverar stora saraman-hängandeområden för det s. k. rörliga friluftslivet och gör ingrepp i raöjUgheterna attförfoga över marken dock inte i sådan omfattning att man enligt lagen blirskyldig att lösa in fastigheten. I det senare replikskiftet verkade statsrådet försiktigare i sina uttalanden, och jag vUl gärna uttrycka den förhoppningenatt det på detta område skaU bU raöjligt att komma fram till lösningar somfrarastår sora rimliga för båda parter. Det är ju här fråga om ett fortsattutveckhngsarbete, och det bhr väl fråga ora ett fortsatt lagstiftningsarbete.Men det blir fraraför allt fråga ora en fortsatt tillärapning av de lagar soravi nu skall anta. Det är utan tvivel raycket väsentligt att det skapas bästamöjliga förhållanden mellan den bofasta befolkningen, alltså markägarna, ochdem som skall utöva det rörliga friluftslivet. Ifrån sida viU vi alldeles bestämt försäkra attvi inte har något behov av att slå vakt om raarkspekulanter. Men raan bör intestämpla varje markägare som eventuellt anser att det är rimligt att fä någonersättning för det intrång sora görs på raarken såsora raarkspekulant. Jaganser att man bör vara rätt försiktig över huvud taget med att användauttrycket "markspekulant". Jag vill vidare säga att det är uppenbart att det i vissafall förekommer att markpriserna inverkar på den höga hyresnivån. Jag tror jagvågar säga att raarkkostnaderna utgör en mindre del av de saralade kostnadernaför bostäderna än . Men regeringen är naturligtvis djuptbekyrarad över den hårda kritik som riktas mot regering, riksdag och andrainstanser för de höga bostadskostnaderna. Det frarastår då för regeringen soraenklast att skylla på raarkkostnaderna dera sora därvid kommer i kläm harregeringen ett svagt intresse för. Jag vill än en gång understryka att jag hoppas att detskaU gå att i bästa möjliga samförstånd lösa i varje fall en raycket väsentligdel av de utoraordentligt viktiga frågor som rör dispositionen av våraraarktill-gångar. Regional utveckling och hushållning med mark och vatten Regional utveckling och hushållning med mark och vatten HerrULLSTEN (fp): Jag skall be att få ta upp två frågor sorainte har någonting raed varandra att göra, men genom att ta upp dem samtidigthoppas jag att kunna ge mitt anförande den regionala balans som vi alla i dagär så ense om att åstadkomma. Jag skall tala om Storstockholra ochMellanljusnan. Hur klart är sarabandet raellan storstädernas kraftigaexpansion och avfolkningsprobleraen i andra delar av landet? Att döraa av ivarje fall en del av dsn regionalpoUtiska debatten är sambandet ganska givet;suget från storstadsorarådena - framför allt är avfolkningsproblemetsandra sida. Men sä enkel är inte bilden. Vi kan ta 1970 som åskådningsexempel. Då var det interaindre än 740 000 människor i det här landet som flyttade, vilket i andel avtotalbefolkningen inom parentes sagt innebär samraa rörUghet sora vi hade på1930-talet. Av dera sora flyttade det året bytte uppehållsort inorasararaa koraraun - det har ni sett i propositionen. flyttade överkommungränserna men höll sig inom samma län. flyttade till någotangränsande län, och bara 1/4 flyttade till avlägsna län. Resten var emigration. Suraman av dessa siffror blir att av de här 740 000människorna som bytte hemort 1970 var det bara 14 000, alltså , somflyttade från ett län tiU ett annat. Av dessa 14 000 var det ungefär 1/3 somflyttade ifrån andra delar av landet till . Av denna 1/3 var detbara något raer än hälften sora kora från de s. k. skogslänen. Med andra ord:Av den totala omflyttningen svarar flyttningsvinst det häråret genteraot de egentliga avfolkningsorarådena för mindre än en procent. Det är riktigt att under 1960-taletstått för en ganska stor del av folkökningen i landet. Men den folkökningenberor rill mycket mindre del än man föreställer sig på flyttning till Stockholmfrån andra delar av landet utan i stor och stigande omfattning på ett högtfödelsetal i och på en i varje fall hög invandringfrån utlandet. Jag kan fortsätta med exerapel frän 1970. Av de 22 000raänniskor sora ökade sin befolkning med detta år kom 17 000 viafödelsenetto och invandring från utlandet. Jag har inte närant dessa siffror för att bevisa att detär fel att säga att under haft en starkbefolkningstillväxt. Det gäller ju storstäderna över huvud taget. Jag har inteheller velat ifrågasätta att det är en riktig och viktig del i denregionalpolitiska målsättningen att dämpa storstadstiUväxten, om den nu efterden nedgång i expansionstakten som vi förraärkt under de senaste ett och etthalvt åren skulle koraraa i gång igen. Jag har bara velat sätta in folkökningeni i sitt riktiga sararaanhang och visa hur felaktig denbeskrivning är sora försöker göra gällande att ökningen i ihuvudsak sker på bekostnad av avfolkningslänen. Jag sade att vi måste vara beredda att därapastorstadstillväxten, om den skjuter fart igen. Alla tror vi väl attlågkonjunkturen så sraåningom skaU vända i en högkonjunktur - en uppgång ivarje fall. Men det är långt- ifrånsäkert, såvitt jag kan förstå, att vi därför automatiskt får en ny och snabbbefolkningstillväxt i storstadsorarådena. skedde en mindre utflyttningfrån Stockholras län, och hade länet enflyttningsförlust på närmare 8 000 personer. Den totala folkökningen när åretär slut kommer möjligen att bli lägre än länets födelsenetto. Denna utveckling innebär ett. brant avsteg från tidigareutveckling, men tendensen är inte alldeles ny. Den har faktiskt funnits, om äninte så väldigt märkbar, . hade vi tidvisen mycket stor utländsk invandring, ett högt födelsetal och en ganska storinflyttning från övriga delar av landet. var bilden delvis enannan. Invandringen utifrån var extremt hög, i varje fall under vissa av åren,men födelsetalet och inflyttningen från övriga gick ned. Vad som komraer att hända bUr naturUgtvisdelvis beroende på hur många av de regionalpolitiska paroller, som vi skallbesluta ora efter denna debatt, som kommer att omsättas i praktisk handUng. Menväldigt mycket komraer också att hänga på vad sora händer med invandringen. Omden vet vi faktiskt inte särskilt mycket. Den kan vi inte heller påverka isärskild stor utsträckning. Den beror i mycket hög grad på faktorer som vi intebestämmer, inte minst givetvis av den internationella konjunkturen både i deländer invandrarna komraer ifrån och i de länder, frarnför allt i ,sora så att säga konkurrerar med om dessa invandrare. Det är högst osannolikt och inte alls troligt attStockholrasregionen koraraer att öka raed de 200 000 raänniskor som raan harhotat med i denna debatt. Det vore direkt oansvarigt, såvitt jag kan förstå,att såsom grund för den kommunala planeringen utgå från den låga tillväxttaktsora vi hade under det extreraa . Men det är precis vadman skulle tvingas göra, ora raan accepterade den målsättning som förts fram päsina håll att i bara tillåta en folkökning som motsvarar länetsfödelsenetto. Det kan raan inte göra utan att det i så fall får konsekvenserför de sociala och ekonomiska villkoren för människorna i detta oraråde. Menar raan något allvar raed detta, raåste man t. ex.rekommendera en drastisk nedskärning av bostadsbyggandet samt en ganskadrastisk uppbrorasning av trafikbyggandet och av sjukvården. Man raåsteförraod-Ugen sätta in den etableringskontroll som har diskuterats ganskamycket. Följderna av dessa åtgärder blir en återgång till den bostadsbrist vikänner alltför väl igen . Det komraer att innebära en säraretrafikmiljö för de människor sora bor här. Det koramer att innebära nyavårdköer och en fortsatt snedvridning av den arbetsraarknad som idetta oraråde kännetecknas av att raan har en alltför stor och växande andel avförvaltningstjänster och en väldigt Uten och minskande andel arbetstillfällen iden egentliga industrin. Jag skulle därefter vilja övergå till detandra ämnet -Mellanljusnan och dess samband med riksplaneringen. Det mestcentrala i riksplaneringen är att bevara särskilt värdefulla naturområden.Tillväxtkrav, rationaliseringar och befolkningsflyttningar tar ju inteautoraatiskt Regional utveckling och hushållning med mark och vatten Regional utveckling och hushållning med mark och vatten någonhänsyn till miljön och till människornas berättigade krav på oraråden där raankan uppleva skönhetsvärden och orörd natur, där raan kan tillbringa sin fritidutan att störas av buller och föroreningar. Vi har haft en stark betoning på den ekonomiska tillväxteni det här landet, och vi har haft det med rätta. Den har varit förutsättningenför vårt välstånd. Levnadsstandarden har ökat, raen vi har också fått betalaett pris för den snabba ekonomiska och tekniska utvecklingen; ett pris i formav miljöförstöring och exploatering av värdefulla naturområden, ökad stress ochnya sociala problera. Men denna raotsättning raellan tillväxt och railjö behöversjälvfallet inte vara total. Genom en raålraedveten social styrning avraarknadsekonorain är det möjUgt att undvika åtskilliga av de negativaverkningar på miljön som skulle uppstå i en helt fri ekonomi. För detta krävsen klar viljeinriktning och en raålraedveten satsning på railjöpolitiken. Finnsden viljan kan riksplaneringen bU ett raycket värdefullt medel. I huvudsak tycker vi väl att regeringsförslaget speglar ensådan vilja, men på vissa oraråden andas det tveksamhet. De föreslagna skyddsområdenabör, menar vi, betraktas sora minimikrav. Inventerings- och utredningsarbetetmåste gå vidare och leda fram till att ytterUgare värdefulla naturområden längskusterna i fjällvärlden och i inlandet kan skyddas. De ekologiska principernaraåste vidareutvecklas, all tänkbar hänsyn måste tas till de risker frånekologisk synpunkt som yppas när det gäller t. ex. rillåtUgheten av utsläpp avföroreningar. Det går inte att nöja sig med vad civilministern säger ipropositionen, att hänsynstaganden till ekologiska faktorer bara kan blibegränsade. De ekologiska principerna måste bU, menar vi, ett övergripanderaål, där den ekonomiska poUtiken måste föras inom de ramar som våra kunskaperom ekologins lagar tUlåter. Tveksamheten i inriktningen kanske är mest framträdandenär det gäller den fortsatta utbyggnaden av våra älvar. Vi är alla överens omatt , Piteälv och älv skall sparas. Men det är intetillräckligt. Vi har nått så långt att endast några få älv- och sjösystem äroutbyggda, och måste vi vara beredda att sätta en gräns. Det uttrycker vi pådet viset att orörda älv- och sjösystera raåste skyddas raotutbyggnad. Det innebär att vi inte kan acceptera en utbyggnad av KaUx älv elleren utbyggnad av oexploaterade källflöden och biflöden och längresaramanhängande outbyggda delar av i övrigt utbyggda älvar. Mellanljusnan är just ett sådant fall, sora faller inomden senare kategorin, alltså en älv där raan i och för sig redan byggt ut mendär det finns ett långt samraanhängande orört oraråde raellan två sådanautbyggnadsområden. Vi anser att den här principen bör slås fast som enriktUnje för det fortsatta riksplanearbetet på samma sätt som det slås fast attkraftigt nedsmutsande industrier inte skall tillåtas i vissa kustområden.RUcsplaneringen ger metoder och raöjligheter att skydda de här orarådena, t.ex. genom att komraunerna kan upprätta generalplaner för de områden som berörsav tänkta kraftverksutbyggnader. Vår reservation innebär alltså ett klartställningstagande i fråga om just den typen av utbyggnader. innebär,om raan som en planeringsriktlinje antar att de här älvarna skall lämnasorörda, att anger en målsättning sora regeringen då givetvis raåstefölja upp och som i de konkreta fall vi diskuterar innebär att Mellanljusnanoch och andra aktuella älvar kan skyddas. Utskottsmajoriteten berör märkligt nog inte detta viktigaoraråde. Man tar egentUgen inte alls upp sakfrågan - frågan om att etablerasådana planeringsriktUnjer. Det enda man har att säga är att regeringen skallges raöjlighet att pröva vattenraål sora påbörjats på basis av den garalavattenlagen. Det är såvitt vi kan förstå en rent forraell historia.Utskottsraajoriteten lovar ingenting, vare sig ora Ljusnan eller om andravärdefulla älv- och sjösystem. Ätt ställa den av utskottet föreslagnalagändringen mot vår reservation, som innebär ett ställningstagande isakfrågan, verkar också på sitt sätt ganska ologiskt. Om det nu är en uträkningeller ett olycksfall det kan ju diskuteras, men kvar står attutskottsraajoriteten faktiskt inte tar någon ställning i den sakfråga, somengagerat så många raänniskor. Vi som har lyssnat till den här debatten i daghar funnit att det gör raan heller inte där, trots att tre prorainenta representanterför regeringen varit uppe och även diskuterat Ljusnan, har raaninte kunnat belägga det raed fel som framför allt har utvecklat,nämligen att ora man fattar ett beslut om att målsättningen att skydda deoexploaterade älv- och sjösystemen skall vara planeringsgmnd förriksplaneringen, så tar det över eventuella beslut i annan riktning frånvattendomstolen. har visat detta, bl. a. genom att hänvisa till vadsora står i den proposition som togs i anslutning tUl expropriationslagen förraåret. Det finns raycket starka arguraent för ettställningstagande ora stopp för utbyggnad av orörda älv- och sjösystera ochmycket starka arguraent också i de här konkreta fallen.Vattenkraftbyggnadsepoken Uder mot sitt slut. Det är de flesta numera överensom. Visst går det att bygga ut ytterUgare också där lönsamheten, om man ser detrent företagsekonomiskt, är ganska Uten eller inte finns alls. Det går attbygga ut det lilla vi har, men man kan fråga sig om det verkligen är nödvändigt.Pä den frågan verkar svaret kunna vara ett entydigt nej. Vattenkraften haruppenbarligen spelat ut sin dorainerande roll sora central källa förenergitillskott. Det har fraragätt av uppgifter att de fyra kärnkraftsaggregatsom nu är i gång eller under byggnad kommer att kunna producera Uka mycketström som Mellanljusnan och de kraftverk som planeras skullekunna prestera under . De fyra planerade kraftverken i Mellanljusnanberäknas få en effekt av 115 MW. Den totala disponibla elkraften i vårakraftverk beräknas 1975 vara 20 000 MW och 1990 ca 48 000. Det visar ändåganska klart hur betydelselös den här utbyggnaden är urkraftförsörjningssynpunkt. Ser raan till de andra outbyggda älv- ochsjösystera, sora vi vill inbegripa i vår planeringsrikt-Unje, så är det saramasak där. Tillskottet skulle där bU ytterst marginellt, nästan mer eller mindrenegUgeabelt. Lönsamheten är också tvivelaktig, även om man bortser frände railjövården som är svåra att uttrycka i kronor. De aktuella utbyggnadernai älv skulle kräva extra statsbidrag för att ge normal förräntning, 15 protokoll 1972. Regional utveckUng och hushållning med mark och vatten Regional utveckling och hushållning med mark och vatten ochdetsararaa gäller saratliga de projekt sora redovisas till Vattenfallsutredning ora 1970-talets vattenkraftsutbyggnad i . Utbyggnaden avVästerdalälven, som skulle göras i enskild regi, skulle också enUgt Vattenfallstidigare utredningar bU klart olönsamma. Man förlorar också ganska mycket på att göra dessautbyggnader. De betyder raycket för forskningen och för friluftsliv, de betydermycket för fiske och rekreation och de betyder mycket för de människor, somupplever de älvdalar det är fråga ora som omistliga värden. Riksplanering är att se långsiktigt. I ett långsiktigtperspektiv bUr som jag just har utvecklat krafttillskottet från de orörda älv-och sjösystemen raycket obetydligt. Vad det handlar ora är att fastställariktUnjer för det fortsatta utnyttjandet av mark och vatten, inte bara attjustera lagar och bygga upp planeringsformer. I fraratiden komraer värderingenav orörd natur att öka ytterUgare. Det är också alla raer eller raindre överensora . Då menar vi att vi inte kan ta på oss ansvaret att framstå som desnikna materialister, vilka spolierar våra sista fria vatten. har att välja raellan två slags beslut idenna fråga. Det ena är utskottsraajoritetens förslag, sora gäller enprocedurfråga om hur Mellanljusnanfallet och andra sådana här utbyggnadsfall,som är under prövning av någon vattendomstol, skall handläggas, och det andraär reservationen, som innebär ett klart och entydigt nej till exploatering avvåra kvar/arande ännu orörda älv- och sjösystem. För min del, herr talraan, ärdet valet raycket lätt, och jag ber att få yrka bifall till reservationen nr 15 vid civilutskottets betänkande nr 35. HerrHÖGSTRÖM (s): Jag hade inte i detta anförande avsett attspeciellt behandla frågan ora , utan i stället en fråga sora bådecivilutskottet och inrikesutskottet haft att handlägga i anslutning tillarbetet med propositionen. Men eftersom i sitt anförande tog uppsituationen i på det sätt som han gjorde finner jag det nödvändigt attnågot komraentera det. Jag har sagt det tidigare i och vill gärnaunderstryka det, att utan statens medverkan hade situationen i , liksorai en rad andra områden i vårt land som har drabbats av industrinedläggningar,tett sig oändligt raycket mörkare för framtiden än den gör. Jag tillåtermig och jag är inte ensara ora det - att hysa den bestämda uppfattningen attÅdalen trots allt kan leva vidare. Det är ingen sora har sagt att de insatsersora har gjorts har varit tillräckliga -det är alla medvetna om. Men det ärockså alldeles uppenbart att flera av de företag sora har lagts ned eller variti färd att läggas ned har kunnat rädda sin sysselsättning genomstatens raedverkan. Det bör också uppmärksammas att genom denna raedverkan iförra av lokalise-ringspolirik har näringslivet i betydande grad förändrats idenna bygd. Man har inte enbart skogsindustri. Metall- ochverkstadsindustri har en helt annan ställning . Den nedläggning i det aktuella fallet sora skall ske oranågra år har varit väl känd. Både inora inrikes- och industrideparteraentet harraan därför varit i full färd med att vidtaga åtgärder för att raöta de konsekvenserdenna nedläggning koraraer att få. Det bör också sägas att den härnedläggningen har raeddelats under helt andra forraer än ridigare och i så godtid att det finns förutsättningar för sarahället och företaget i fråga attraedverka till att de människor sora berörs får raöjUgheter till annansysselsättning på orten det blir aktuellt att lägga ned industrin. Detär något av sararaa bedöraning här som när den senaste Stekenjokksutredningenredovisades, dvs. en rent samhällsekonomisk bedömning. Så skall jag, herr talman, övergå till det jag hade föravsikt att säga. Det är raed den allra största tillfredsställelse jag hälsardet förslag sora nu ligger på bord. Man får, som statsrainisternsade, en reell raöjlighet att påverka beslutsprocessen. har sarahälletofta kommit in för sent för att påverka beslutsprocessen. Det har i allrahögsta grad gällt den tunga industrin och därmed också den raestrailjöpåver-kande.