prot · FV09118 · 1972-12-31 00:00:00 — Förhandhngarnaleddes tUl en början av herr förste vice talmannen. § 1 Justeradesprotokollen för den 8 innevarande månad. Om åtgärder mot den ökade målbalansen vid de allmännaunderdomstolarna § 2 Omåtgärder mot den ökade målbalansen vid de allmänna under-domstolarna Herr justitieministern ordet för att besvara () i kammarens protokoll för den 31oktober intagna fråga, nr 282, och anförde; har frågat mig om jag har föravsikt att vidta några åtgärder för att motverka den pågåendeökningen av målbalansen vid de allmänna underdomstolarna. Om med sin fråga avser åtgärder av processuellart vill jag erinra om att det vidtagits flera åtgärder sominnebär att de allmänna domstolarna inte längre i samma utsträckning somtidigare tillförs brottmål av mindre allvarlig art. Ytterligare åtgärder idenna riktning övervägs alltid, men några reformer är inte förestående. Om avser åtgärder för att öka personalen påtingsrätterna vill jag framhålla att den frågan prövas ibudgetarbetet. Detta är fallet även i är, och kommer alltså att i vårfå ta ställning i frågan. En avslutande anmärkning. synes utgå från attdet skulle vara ett faktum att målbalansema vid tingsrätterna ökar. TUlgängligastatistiska uppgifter visar emellertid att antalet balanserade mål itingsrätterna var ungefär 40000. En uppgång kunde iakttas då tingsrätternas arbete påverkades aven arbetskonflikt. Antalet balanserade mål uppgick till ungefär49 000. Det har visat sig att ökningen delvis består av tvistemål, men tillövervägande delen består balansökningen av mindre brottmål, s. k. bötesmål.Däremot tyder de statistiska uppgifterna på att antalet balanserade brottmål avgrövre eller medelsvår art är lägre numera än . Jag får tacka justitieministern för svaret på min fråga,även om jag nog tycker att läget är allvarligare än vad man kan utläsa avsvaret. I årets statsverksproposition finns en uppgift attmålbalansen, alltså antalet oavgjorda mål, vid de allmänna underdomstolarna vidslutet av var omkring 37 500 brottmål och allmänna tvistemål. Om åtgärder mot den ökade målbalansen vid de allmännaunderdomstolarna var siffrannära 45 000. Äv justitieministerns svar framgår att antalet fortsatt att stiga,till 49 000 . Den utvecklingen måste väl anses oroande och ge anledningtill motåtgärder. Läget är nu t. ex. att ett brottmål som inte har någonsärskild förtur utan tas i sin ordning kan få vänta idomstol, innan det kommer till förhandling och dom. Av uppgifter som jag fåttfrån domstolsväsendets organisationsnämnd förefaller detta gällaöver 11 000 brottmål och över 5 000 tvistemål. Vad är då resultatet av att en person som står under åtalvid en domstol på detta sätt kan få vänta på sin dom? Kanskegäller frågan i målet om han skall få fängelse eller inte. Risken är då storatt han bryts ned av den långa ovissheten. 1 värsta fall kan det hända att hangriper till sprit eller narkotika och blir förstörd på det sättet. I varje fallförsvårar ovissheten möjligheterna att reda upp hans sociala situation och attåteranpassa honom till samhället. Kanske har han i samband med upptäckten avbrottet avskedats från sin anställning och vill inte börja något nytt arbeteinnan han får veta om han skall in i fängelse eller inte. En del mera tuffamänniskor reagerar på ett annat sätt. De fortsätter att begå brott när de ändåskall få alltihop bedömt i ett sammanhang. En lång väntetid vid domstol är både inhuman mot dentilltalade och olycklig ur kriminalpolitisk synpunkt. Också i tvistemålen kanväntetiden få olyckliga följder. Jag tänker då på skilsmässomål, där frågan ärvem som skall ta hand om barnen, eller på skadeståndsmål där en skadad personmåste vänta på domen innan han kan få sin ersättning. Jag vädjar därför tUl justitieministern att försöka att fåtill stånd åtgärder för att minska målbalansen vid domstolarna. Det kostarförhållandevis litet i förhållande tUl de stora skadeverkningar som denuvarande långa väntetiderna medför. jag håUer med herrErnulf om att det är olyckligt, särskilt i brottmål av allvarlig beskaffenhet,om tidsutdräkten blir lång. Jag skall väl beakta vad har sagt. Jagvill emellertid på denna punkt understryka mitt uttalande i svaret att balanseni varje fall när det gäller de grövre och medelsvåra brottmålen är vikande. HerrERNULF (fp): Ja, det må vara riktigt, men bland bötesmålen har vi grupp trafikmål, där påföljden för brottet visserligen bara är böter ochmöjligen körkortsindragning men där tidpunkten för utbetalningen aversättningen till de skadade personerna är beroende av avgörandet.Försäkringsbolagen väntar nämligen med att betala ut skadeståndet, möjligen medundantag av vissa förskott, tills domen är klar. Det är olägligt för denskadade att vänta halvårsvis på besked om vilken ersättning han skaU få. Dessutom är detta tämligen lätt att avhjälpa, eftersom vihar tillgång på juris kandidater, som skulle kunna döma i dessa mål. Det ärnotarierna som jag syftar på. Vi har också tillgång till biträden som skullekunna Jag viU fråga justitieministern om han inte kan tänka sigatt anhålla om en del AMS-medel för att relativt enkeltundvika skadeverkningarna på detta område. Överläggningen var härmed slutad. Ang. antalet flygplanskapare i , m. m. § 3 Ang. antalet flygplanskapare i , m. m. Herr justitieministern erhöUordet för att i ett sammanhang besvara () i kammarens protokoUför intagna frågor, nr 292 och 293, och anförde: har frågat mig dels varförSverige inte har undertecknat Montrealkonventionen av , dels hur mångaflygplanskapare som uppehåller sig i med svenskamyndigheters medgivande. Jag beratt få besvara dessa båda frågor i ett sammanhang. tillkom vid en regeringskonferens iMontreal en konvention för bekämpande av sabotage och liknande brott mot dencivila luftfartens säkerhet. undertecknade inte konventionen vidkonferensen, eftersom det då ännu var oklart om den stod i sådanöverensstämmelse med den svenska rättsordningen, att det fanns förutsättningarför ett svenskt tillträde till konventionen. Efter en närmare granskning avkonventionen har jag numera kommit till uppfattningen att bör tillträdaden. I samband därmed måste emellertid vissa ändringar ske i svensklagstiftning. Förslag till sådana lagändringar är under utarbetande inomjustitiedepartementet. En proposition i ämnet kan väntas bh framlagd undervåren 1973. Såvitt jag vet uppehåller sig i fyraflygplanskapare. HerrADOLFSSON (m); Jag tackar statsrådet för svaret och konstaterarmed tillfredsställelse följande ordvändning i hans svar: "Efter en närmaregranskning av konventionen har jag numera kommit till uppfattningen att Sverigebör tillträda den." Jag fäste mig också vid en annan formulering, som avserden andra fräga jag har ställt. Statsrådet svarar med anledning av den: "Såvittjag vet uppehåller sig i fyra flygplanskapare." Jag har ställt denna fråga bl. a. därför att jagförutsatte att jag, när jag vände mig till statsrådet som ansvarig pådetta område, skulle få ett bestämt besked. Det finns nämligen orsak attmisstänka, enligt uppgifter som cirkulerar i vårt land, att det är fråga om ettbetydligt större antal. a. lär en gmpp sydamerikaner, som tagit sig in iSverige, inom gruppen hysa en eller flera kapare. Den uppgiften har jag intekontrollerat, och det var därför jag hade satt värde på om statsrådet kunnatkomma med korrekta uppgifter. De frågorjag ställt har följande bakgrund. Vi riskerar att håller Ang. antalet flygplanskapare i , m. m. på att blien för flygplanskapare tUl följd av generös slraffutmät-ning ochSveriges vägran att utlämna kapare. Nödvändigheten av att vi i sådanasammanhang uppträder solidariskt med omvärlden och undertecknarinternationella konventioner, exempelvis Mortrealkonventionen, framstår somuppenbar vid en närmare granskning av de kapare som vi omhändertagit i ,alltså de fyra kända fallen. Ett exempel är den sydamerikan som kapade ett plan iBogotä och tvingade planet att flyga tiU . På varhan inte välkommen utan togs i fängsligt förvar till att börja med ochförpassades därifrån till . Inte heller i vUle manveta av kaparen. utrustades han med enkel biljett ochskickades tUl . I utrustades han med främlingspass, giltigttUl , aUtså . De svenska myndigheterna försåg honommed pengar, och ordnades även anställning vid en allmäninrättning. Först dömdes han av , jag skullevilja säga mera symboliskt, till och för olaga hot. I ettannat land, hade han med stor säkerhet fått livstidsstraff för sitt brott ochdärtill utvisning efter straffets avtjänande. Det är uppenbart att underlåtenhet att handla ienlighet med internationell praxis rhedför risker för flygpassagerare ochbesättningar, och för omvärlden måste vårt handlingssätt framstå somoförsvarligt. Jag skall gärna lämna närmare upplysningar omde flygkapare som vi känner tiU. Av de fyra flygplanskapare som jag syftade på i mitt svarär tre dömda i för utomlands genomförda flygplanskapningar. De avtjänarför närvarande fängelsestraff. Den fjärde är en egyptisk medborgare, som komhit och som enligt vissa pressuppgifter skulle ha kapat ettegyptiskt passagerarplan. Någon framställning från om att han skaUutlämnas dit har inte gjorts. Enligt uppgift har han i dömts förbrottet. I har han inte åtalats för kapningen, sannolikt beroende påatt det inte finns annan utredning om händelsen än vad han själv har berättat.Görs begäran om Kungl. Maj:ts tillstånd att väcka åtal i för detta brott,kommer den givetvis att prövas av regeringen i vanlig ordning. harsådant tUlstånd alltid beviljats när det gäller åtal för flygplanskapning. En av de flygplanskapare somavtjänar fängelsestraff är också ådömd förvisning. Frågan om tillstånd för deandra flygplanskaparna att fortfarande uppehålla sig i kommer att bliföremål för prövning på vanligt sätt enligt utlämningslagen. HerrADOLFSSON (m); Jag tycker ändå att vår behandling av förbrytare av dethär slaget är rätt anmärkningsvärd. Colombianen som jag talade om har fåttfrämUngspass som politisk flykting här i . Han har över huvud tagetaldrig sysslat med politik i sitt hemland, enligt hans egna uppgifter som ståratt finna i domen från tingsrätten där han är dömd. Han var pohs i sitt hemlandoch hade som sagt inte sysslat med politik. Flygplanskapningarna har fått en sådan omfattning att detsjälvfallet vill tUl krafttag. Det vill självfallet också till att vi uppträdersolidariskt med omvärlden. HittUls har det pressats ut 430 miljoner kronorgenom flygplanskapningar. Det inträffade inte mindre än 180 kapningar - SAS berördes av 42 av dessa. 2 890 bombhot har dessaförbrytare åstadkommit - SAS har råkat ut för 79. förekomuppgifter om att mellan 400 och 500 människor har fått sätta livet tiU i sådanahär sammanhang . Det här är inte platsen att kritiseradomstols domar. Jag vUl emellertid säga att den ifrågavarande flygplanskaparendömdes enligt tidigare gällande straffbestämmelser. Vi har den regeln att viinte tillämpar genomförda straffskärpningar retroaktivt. Jag har inte kritiserat domstolarna i . Jagbeklagar verkUgen om det inte har gått fram tiU statsrådet att detta ären form av kritik som riktar sig direkt till statsrådet för den släpphäntaattityd som regeringen intar på detta område och som går igen i alla sammanhangsom berör rättstrygghet och rättssäkerhet i landet. Överläggningen var härmed slutad. § 4 Ang. placeringen av det femte av de för bibliotek avsedda exemplaren av tryckt skrift Ang. placeringen av det femte av de för bibliotek avseddaexemplaren av tryckt skrift Herr justitieministern erhöU ordet för att besvaraherr () i kammarens protokoll för intagna fråga, nr303, och anförde: har frågat om jag överväger någraytterligare åtgärder för att tillförsäkra universitetsbiblioteket i det s.k. femte exemplaret av böcker och trycksaker. Med sin fråga torde avse det s. k.granskningsexemplar av tryckt skrift som enligt tryckfrihetsförordningen skallöverlämnas till chefen för eller tryckfrihetsombud. Maj:t förordnade attgranskningsexemplaret fr. o. m. skall överlämnas tilluniversitetsbiblioteket i . Genom beslut uppdrog Kungl.Maj:t åt statskontoret att utreda frågan om de vetenskapliga bibliotekens inreorganisation m. m. Vidare överlämnades tiU statskontoretför att beaktas i samband med utredningen en skrivelse tilljustitiedepartementet från i medbegäran om biblioteksexemplar av tryckt svensk skrift. Statskontoret har i en rapport den 22 september 1972lämnat förslag om bl. a. utnyttjandet av granskningsexemplaret och omlitteraturförsörjningen vid i . Rapporten remissbehandlasför närvarande genom försorg. Jag är medveten om att universitetsbiblioteket i intehar tillställts granskningsexemplar i full utsträckning. Det beror på att detär Ang. placeringen av det femte av de för bibliotek avseddaexemplaren av tryckt skrift svårt atteffektivt kontrollera att granskningsexemplar verkUgen avlämnas. Frågan om hur behov av svenskt tryck skalltillgodoses får emeUertid avgöras i samband med att Kungl. M,ij;t tar ställningtill statskontorets förslag. I avvaktan på detta ställningstagande kommerliksom de granskningsexemplar som tillställs attvidarebefordras tiU universitetsbiblioteket i . Jag ber att få tacka för justitieministerns positiva svarpå min fråga. Man kan förstå om universitetsbiblioteket i ställerfrågan; Vart tar de böcker vägen som vi enligt beslut skaU ha?Alltsedan fick det s. k. femte exemplaret eUer granskningsexemplarethar av undersökningar att döma knappt hälften av böckerna, och då särskilt dedyraste och mest sällsynta, kommit på avvägar. Ännu har ingen lyckats utrönavarför leveranserna inte är kompletta. Gången vid leveranser är den att tryckerierna levererartill de olika tryckfrihetsombuden. Dessa skall granska exemplaren och skickadem vidare till , som har att svara för den slutligaleveransen till i . gjorde man inom en kontroll avvad som inkommit av svenska bokproduktion. Resultatet var mycketnedslående. Av 1 956 undersökta periodiska publikationer hade endast 891levererats i fullständigt skick. Man granskade gruppen H och fann att 85utgivna arbeten hade inkommit medan 88 saknades. Under klassifika-tionsgruppenKonst och Musik etc. hade 30 inkommit medan 47 saknades. Av monografier ursamtliga grupper, som kostade eller däröver, hade 39 inkommit medan60 saknades. gjordes en liknande undersökning; då var svinnet ännustörre än vid undersökning i de tre nämnda grupperna. Vad man från universitetsbiblioteket i önskat är skall tillerkännas ett fullständigt biblioteksexemplar att levereras direktfrån tryckerier och förlag enligt samma villkor som gäller för universitetsbibliotekeni , och och för kungl. Jag noterar med tillfredsställelse det besked somstatsrådet har givit, att statskontoret har utfört det uppdrag som det fick1969 och tydligen har lämnat en rapport som remissbehandlas. Jaghoppas att den skall ge ett positivt resultat för . Men detskulle ha varit önskvärt, herr statsråd, att det hade funnits möjligheter attför den tid som återstår tills resultatet av uppdraget föreligger ge universiteteti ett kompletterande anslag för bokinköp eller för en kontroll som skullekunna ge en mera komplett biblioteksuppsättning. Överläggningenvar härmed slutad. lån för bostadsbyggande utanför s. k. hälsovårdstätort Herr finansministern erhöUordet för att besvara () i kammarens protokoll för den 9 novemberintagna fråga, nr 304, och anförde: har frågat mig om jag ämnar vidtaåtgärder för atl förbättra möjligheterna för stadshypoteksinstitut ochbostadsfinan-sierande kreditaktiebolag att lämna och förmedla lån för bostadsbyggandeäven utanför s, k, hälsovårdstätort. Enligt gällande ordning kan stadshypoteksföreningar ochbostads-finansierande kreditaktiebolag lämna lån inom orter där hälsovårdsstadganssärskUda bestämmelser för hälsovårdstätort gäller. Långivning även i andratätare bebyggda områden får beträffande stadshypoteksförening-arna ske i denmån Kungl. Maj;t bestämmer. Erfarenheterna har inte påvisat att behovav sådan utvidgning föreligger. Jag anser därför att nuvarande ordning är tillfyllest. Ang. lån för bostadsbyggande utanför s. k.hälsovårdstätort Jag tackar finansministern för svaret på min fråga. Att bo i småhus utanför de större tätorterna är enboendeform som har fått ökad efterfrågan. Det är också naturligt från skildasynpunkter. Samhället bör enligt min uppfattning så långt som möjligtunderlätta för människorna att skaffa sig den bostadsmiljö som de önskar. regleras här berört bostadsbyggande överbyggnadslagens m. fl. förordningar på planeringssidan dessa lagar är just nuaktuella i debatten. Därutöver görs ytterligare en prövning av egnahemsbyggandetutanför planerat område genom kreditgivningen. Det är just den frågan som jaghar tagit upp här; det är ytterst värdefullt att den belyses. Här sker således en gränsdragning, som den enskilde frånmånga synpunkter finner svårförståeUg. Han anser det också felaktigt att detskaU behöva göras två bedömningar - dels en i enhghet med byggnadslagen, delsen över kreditgivningen. Det är beklagligt att finansministern inte genom sinakontakter med organisationer och banker, som har att förmedla dessa lån, harfått en uppfattning om att det behövs en översyn av bestämmelserna. Mångaledamöter av kammaren hade tillfälle att sammanträffa medrepresentanter för . Vid den sammankomstenframgick det med all önskvärd tydlighet att bestämmelserna även av bankernabetraktas som onödiga och kanske svårhanterliga. Om inte bankerna kan flyttaöver dessa egnahemslån i de särskilda instituten, kan bankerna inte heller låsapengar i dessa långfristiga lån. Det betyder självfallet också att det blir enmycket restriktiv bedömning av ansökningar för egnahemsbebyggelse i områden somligger utanför hälsovårdstätorter. Därtill kommer ett lån utanöverflyttningsmöjlighet att i ränteavseende blir dyrare för den enskilde. Jag beklagar således att finansministern inte är bereddatt vidta åtgärder; jag tror ändå att det här är ett område som snart måstereformeras. Ang handläggningen av ärenden om näringshjälp tiUhandikappade Det här senaste inlägget tarvar kanskeytterligare någon kommentar. Lånegivningen ute på den rena glesbygden medförväl ändå vissa risker. Vi har bevittnat detta, när vi via arbetsmarknadsverkethar varit tvingade att realisera egnahem ute i glesbygderna där all arbetsmöjlighethar saknats. I sista hand är det ju risker som drabbar de obligationshavare somfinansierar den här kreditgivningen. Det är väl alltså ganska naturligt att man måste sätta uppvissa gränser, och de gränserna har varit fixerade i två kriterier. För detförsta lämnar stadshypoteksföreningarna sina lån i de s. k.hälsovärdstätorterna; det har man ansett är sådana orter där det harfastställts stadsplan och byggnadsplan. För det andra lämnas krediterna ävenutanför dessa stadsplane- och byggnadsplanelagda områden, om kommunen har isärskUd ordning fixerat vissa speciella bestämmelser som ligger i närheten avhälsovårdstätorternas bestämmelser. Även där finns alltså möjligheter att lämnakrediterna. I sista hand kan man göra en ansökan hos Kungl. Maj:t om dispensatt få gå längre. Någon sådan dispensansökan har emellertid ännu inte kommit. När det gäUer sparbankernas attityd är det klart att defår bedöma saken ungefär som hypoteksinstituten. Jag kan emellertid säga tiUfrågeställaren, att skulle det vara ett absolut intresse från sparbankshåll attdetta ses över, så får man väl komma in till Kungl. Maj:t med en framställningi den riktningen. Finansministerns senaste ord ingav ändå enförhoppning. Sparbankerna kan från sitt håll fullfölja de synpunkter som de harredovisat för en del av kammarens ledamöter. Beträffande den nuvarande gränsdragningen vill jag säga,att det inte är något tvivel om att man i vissa fall kommer tillsvårförståeliga resultat när det gäller på vilken sida om en eventuell gränsbostadsbyggandet skall ske. Kreditmöjligheten prövas väl ur bankens synpunkt påvanligt sätt, och därför bör inte de kriterier som finns i det här fallet varautsatta. Jag tror, herr talman, att det är ytterst angeläget attden här frågan ses över. Det kan inte finnas nägon anledning att i dubblaomgångar pröva lånefinansieringen för byggandet av småhus ute i glesbygd. Överläggningen var härmed slutad. §6 Ang. handläggningen av ärenden om näringshjälp till handikappade Herr inrikesministern erhöll ordet för attbesvara () i kammarens protokoll för intagnafråga, nr 309, och anförde: har frågat mig om jag avser attta initiativ till sådana ändringar i arbetsmarknadskungörelsen attlänsarbetsnämnderna får ökade befogenheter att fatta beslut i ärenden omnäringshjälp till handikappade. fattar länsarbetsnämnderna beslut i allaärenden rörande näringshjälp för att börja verksamhet som egen företagare.Däremot skall fatta beslut i ärenden rörandenäringshjälp för fortsatt verksamhet som egen företagare. Prövningen av dessaärenden innebär mestadels svåra avvägningar. För att säkerställa en enhetligbedömning har prövningen föriagts tiU . Någon anledningatt ändra på gällande beslutsordning föreligger enligt min mening inte. Ang. handläggningen av ärenden om näringshjälp tillhandikappade HerrHAMRIN (fp): Det finns en gammal god regel, att besluten inte skallföriäggas längre från de berörda människorna än som är nödvändigt, och denregeln försöker vi ju hålla på i olika sammanhang. I detta fall sägerdepartementschefen att "fattar länsarbetsnämnderna beslut ialla ärenden rörande näringshjälp för att börja verksamhet som egenföretagare". Jag ställer frågan om inte detta gäller bidragen, medanlånefrågan däremot inte är delegerad till länsarbetsnämnderna. Man borde vara särskilt mån om att höra de handikappadesuppfattning och ge dem tillfälle att så enkelt som möjligt komma i kontakt medden myndighet som beslutar. När det gäller näringshjälp finner man att det ären skUlnad beträffande bidrag och lån exempelvis till bUar. Både bidrag och låndelegeras till länsarbetsnämnden. I båda fallen är också summorna ungefärdesamma; det rör sig om 1,1 eUer . Det är alltså inte urbudgetsynpunkt några stora belopp. När säger att man här har fått göra dennaskUlnad därför att man vUl ha en enhetlig praxis ärendena är svårbedömda - såsätter jag också ett frågetecken. Kan verkligen det fåtal ärenden det härgällervara så betydelsefuUa att man behöver kvarhålla dem i AMS? Därtill kommer ytterUgare en sak. Är det inte så att viskall försöka delegera så många ärenden vi kan från de centrala ämbetsverken uttill de regionala instanserna för att få den avlastning som kanske många gångerär nödvändig pä det centrala planet? Erfarenheterna har visat att ärenden somgäller framställningar om fortsatt näringshjälp ofta är komplicerade, eftersomdet då har gått snett med företaget; man har inte lyckats med vad man harföresatt sig. Det är inte så ovanligt att det dä finns anspråk på resterandeskatter. Det kan också i övrigt vara komplicerade frågor. Vi har funnit att det är lämpligt att ha en centralbedömning av den typen av ärenden, och jag tror att det ligger en viss fördel idetta. Det kan ju ofta röra sig om mycket betydande belopp när man lägger ihopbidragen och de lån som kan förekomma, exempelvis när det gäller att anordnasådana ting som gatukök och kiosker. Några väsentliga olägenheter finns enligtmin mening inte med den ordning som vi har, och jag tror det vore felaktigt attbortse från att det i detta sammanhang tyvärr gäller åtskilliga ärenden som ärkomplicerade. Ang. utbyggnaden av Ljusnan HerrHAMRIN (fp): Jag känner mig långt ifrån övertygad av , men det är kanske min skepsis som här tar överhanden. Jag tyckernog att denna fråga är värd att undersöka, och storleken och mångfalden avärendena imponerar inte på mig. Jag tycker också att det är ganska naturligt att man görjämförelsen med lån och bidrag till bUar åt handikappade. Där bör väl ocksåfinnas svårigheter - aUtså samma skäl som departementschefen åberopar för attlyfta upp ärendena till centrala ämbetsverk. Men jag påstår än en gång att vibör delegera ner till regionalt plan så mycket vi kan, icke minst då det gällersådana människor som vi kanske behöver nå kontakt med innan beslut fattas ochsom har svårt att komma till de centrala instanserna.