prot · FV09103 · 1972-12-31 00:00:00 — Men alla de som vill arbeta förbättre folkhälsa och bättre miljö längtar efter det aktionsprogram somsocialstyrelsen skall lägga fram, och de vill över huvud taget ha ett meraktivt stöd från statsmakterna. Det är braatt regeringen nu har övergivit den attityd som ledde till att man nonchalerade beslut personifierad kanske avfinansdepartementet och dess chef men ännu har vi sett alltför litet avpraktiska resultat, och det har vållat oro hos människor som är intresserade avden här frågan. säger socialministern att ett förslag kommer att läggas framfrän . Jag ber att få tacka för detta klarabesked. Jag vill bara fråga socialministern, om han vill göra en kontroll avatt utredningen verkligen har sädana resurser att det här tidsprogrammet kanhäUas och annars ge ökade resurser till utredningen. Jag vill ställa ytterligare en fråga: Vad har hänt medanledning av beslut , som bl. a. gick ut pä attregeringarna skulle åstadkomma en effektiv information om de skadligaverkningarna av tobaken och fä till stånd bestämmelser om varudeklaration påtobakspaketen? Jag vet att man frän har föreslagit att en arbetsgruppskall tillsättas för detta ändamål, och jag ber att få fråga: Har det skett,och vad har den i så fall gjort ? Till att börja med vill jag påpeka för herrRomanus att ingalunda dröjde med att sätta i gång det härarbetet. Tvärtom sattes det i gång , och ficksärskilda resurser för ändamålet. Självfallet kommer jag att med-stort intressefölja det här arbetet, och jag har redan i mitt svar deklarerat att vi har attmotse resultatet . Vad slutligen gäller frågan om Nordiska rådetsrekommendation vill jag meddela att frågan berörs av det arbetesocialstyrelsen har sig förelagt - det är alltså integrerat i den häruppgiften. För att det inte skall uppstå någotmissförstånd vill jag understryka att den kritik jag framförde för senfärdighetriktade sig mot regeringens behandling av 1968 och riksdagsbeslut,inte mot handläggning . Jag vill också upprepa min andra fråga: har inbjuditSverige, såvitt jag vet, att tillsätta en representant i en gemensam nordiskarbetsgrupp, och det skedde ; har tillsatt någonrepresentant i denna arbetsgrupp, och vad har arbetsgruppen i så fall gjort?Jag förstår att detta arbete sker i samråd med . Det ärnaturligtvis värdefullt, men vi skall väl ändå inte ställa oss utanför detnordiska samarbetet i avvaktan pä att blir färdig? Självfallet skall vi lika litet på det härområdet som på andra områden ställa oss utanför det nordiska samarbetet. Det ärangeläget att vi häller kontakterna med våra nordiska grannar och vänner. Jag vill gärna säga att vad det här gäller är att skaffafram ett underlag, och det är det nu gör. Det är ganskanaturligt att man därigenom vidgar förutsättningarna för att i praktiskt arbeteföra in de nordiska aspekterna. Ang. begärd utredning om åtgärder mot tobaksrökningen Överläggningen var härmed slutad. Ang. råd och anvisningar beträffande narkomanvården råd och anvisningar beträffande narkomanvården Herr socialministern erhöllordet för att besvara () i kammarens protokoll för den 20oktober intagna fråga, nr 263, tiU herr statsrådet , och anförde: har frägat statsrådet kan väntas ge ut "råd och anvisningar beträffandenarkomanvården". Frågan har överlämnats till mig för besvarande. Arbetet med vägledande informationbeträffande narkomanvärden är i det närmaste slutfört. Det bygger pä enomfattande inventering av erfarenheter och resultat av det praktiskavårdarbetet. Skriften bhr omfattande med ett tjugotal kapitelrubriker ochbilagor. Efter granskning av bl. a. ett antal ledamöter av socialstyrelsensvetenskapliga råd kommer skriften att för slutlig fastställelse föreläggassocialstyrelsens styrelse vid sammanträde . FruKRISTENSSON (m): Jag tackar socialministern för svaret. När vii våras diskuterade frågan om information till sjukvårdshuvudmännenbeträffande narkomanvården, uttalade en ganska amper kriuk mot attingenting hade skett . Jäg levde dä i den föreställningenatt verkligen skulle ta itu med detta problem på allvar. färjag av socialministern svaret att man'först kan vänta attanvisningarna blir klara. Denna fråga är verkligen inte ny. Vi har i detta land haftnarkotikaproblem ända låt vara att de inte blevmera omfattande förrän . Enligt min mening åligger det ioch för sig att komma med råd och anvisningar. Det skall intebehövas några påpekanden om detta. Men jag vill erinra om attnarkomanvårdskommittén i sitt betänkande underströk att den förutsatteatt nu skulle utge sädana anvisningar. har deemellertid inte kommit. När jag interpellerade socialministern i dettaämne, fick jag till svar att dä hade fått fram underlag, somskulle göra det möjligt att komma med anvisningar. När jag senareställer samma fråga, får jag höra att nu har fått fram sådantmaterial, att den skall kunna lämna information . Jag tycker att denna viktiga fråga skötts päett ganska nonchalant och oengagerat sätt, vilket med tanke på frågans viktförvånar mig. Med ledning av vad herr statsrådet konkret har sagt skullejag vilja fråga om det som vi har att vänta verkligen är - precis somriksdagens socialutskott förutsatte råd och anvisningar tillsjukvårdshuvudmännen om hur vården skall bedrivas eller om det som vi har attvänta närmast är en policyskrift, där man litet allmänt talar om problematikenutan att ange några direkta råd och anvisningar. Statsrådets formulering attskriften skall bli omfattande med ett tjugotal kapitelrubriker och bilagortyder enligt min uppfattning på att man närmast siktar till någon allmänpolicyskrift. Sådana har vi nog av. Vad vi behöver är konkreta råd till vårasjukvårdshuvudmän om hur de skall bära sig ät. Vi vet väl alla, , attnarkomanvård är ett såväl nytt som omfattande och framför allt ytterstkomplicerat värdområde. Det rör sig över ett fält som omfattar bl. a. öppenoch sluten socialvård, såväl öppen som sluten psykiatri, somatisk sjukvård ochungdomsvårdskolor. Låt mig påpeka att olika huvudmannaskap utgör en ytterligarekomplikation. Med hänsyn till osäkerheten om värdet och effektivitetenav olika behandlingsmetoder har tidigare bedömt det som olämpligtatt genom detaljerade anvisningar läsa utvecklingen. När nuanser det möjligt att lämna mera konkreta, vägledande informationerbeträffande värdens utformning, har styrelsen haft ambitionen lät mig strykaunder detta att ta till vara de erfarenheter man nätt av olika värdinsatserför att ge en omfattande och bred, så långt som möjligt konkret vägledning överhela området. Det har med andra ord varit ett mycket stort arbete. Resultatetkommer säkerligen också att utvisa detta. Detta är vad jag vill svara . Det rör sigom ett arbete som pågått , och det har sannerligen icke varitoengagerat. Till socialministern vill jag bara säga attjag inte delar uppfattningen att det skulle röra sig om ett nytt värdområde. 1relation tiU många andra sjukdomar och specialiteter är det klart att man kansäga att det är nytt, men vi har som sagt - haft problematiken under ett pardecennier. Jag häller med om att det är ett komplicerat vårdområde, men justdet motiverar väl inte att man inte gör någonting. Tvärtom borde det verkligenleda till att man anstränger sig för att hitta lösningar som leder framåt. Jagtvivlar inte på att kanske har utfört ett omfattande arbete,men jag efterlyser fortfarande konkreta resultat, och det gör mångasjukvårdshuvudmän också. Jag kan säga att vissa sjukvårdshuvudmän kanske själva harkunnat klara upp problemen pä ett sätt som har varit någorlundatillfredsställande. Men jag vill påstå, herr talman, att som förhållandena ärjust här i på mänga häll är de oefterrättliga. Att man låter ungamänniskor knarka ner sig, så att de tar livet av sig, utan att någon ingriperför att rädda dem, kan inte accepteras. Vi vet ju dessutom att de, som inte gåren för tidig död till mötes, fär framtida men. Detta sker mitt framför ögonenpå oss utan att någonting händer. Jag har sagt det mänga gånger här, herrtalman, och jag mäste säga det än en gång, att jag förstår inte att man kanvara sä sangvinisk i den här situationen som socialministern är. Ang. råd och anvisningar beträffande narkomanvården Först vill jag påpeka att jag inte skall gåin i någon debatt om de svära narkotikaproblemen, därför att jag vet att det ärväckt en interpellation här i kammaren som kommer att besvaras ,och då ges det ju tillfälle att på ett kanske mera vidgat sätt diskutera de härfrågorna. Jag skaU bara knyta an till den fråga har riktat tillmig beträffande den uppgift har sig förelagd. Ang. planerad avkriminalisering av gatufyUeriet Det är klart att man kan säga, , att dethär är inget nytt område. Det är riktigt. Men vet mycket välatt det är ett komplicerat område. Det har hon också erkänt här. Frågan ominsatser, metoder, åtgärder och resultat, allt detta är mycket komplicerat. Vadambitionen nu går ut pä är att göra en summering, att ta vara på erfarenheternaav olika vårdinsatser och föra ut de erfarenheterna på ett mera konkret sätt.Jag tror att hela uppgiften har vunnit pä att man inriktar sig på detta, istället för att kanske, som sade, fä fram en mera övergripandepolicyskrift. Det är inte en sådan skrift som ambitionen gäller, utan det äratt verkligen komma ut med en skrift , konkreta råd kan preciseras. Överläggningen var härmed slutad. §12 Ang. planerad avkriminalisering av gatufylleriet Herr justitieministern ordet för att besvara i (fp) i kammarensprotokoll för intagna fråga, nr 233, och anförde: har frägat mig om detidningsuppgifter är korrekta, som anger att jag har för avsikt att inom kortföreslå gatufyUeriets avkriminalisering utan att initiera åtgärderför att förverkliga fylleristraffutredningens förslag om omhändertagande ochvärd i sjukvårdens regi av akut berusade som anträffas på offentliga platser. Jag anser i likhet medfylleristraffutredningen att flera skäl talar för att avkriminalisera fylleri.Utredningens förslag till omhändertagande av akut berusade personer äremellertid mycket kostnadskrävande. Det är inte möjligt att nu genomföra dettaförslag. Inom undersöks därför om vid ett slopande avfylleristraffet berusade personer kan omhändertas under andra former än dem somfyUeristraffutred-ningen har avsett. HerrWIKLUND i (fp): Först ber jag att till justitieministern fäframföra mitt tack för svaret pä frågan. Ställningstagandet till spörsmålet om avkriminalisering avgatufylleriet har enligt min mening tagit onödigt . Förslaget kom juredan i juni 1968, och vi är nu uppenbart efter i utvecklingen vad beträffarden här saken jämfört med och . Svaret innebär en bekräftelse pä tidningsuppgifterna omatt det tydligen inte blir några upptagningsstationer för fyllerister ianslutning till de större sjukhusen, även om formuleringen i svaret är någotoklar på den punkten. Om det är sä som jag har tolkat svaret, alltså att detinte blir några upptagningsstationer, är det säkert många som tycker att svaretinger besvikelse. Huvudvikten i betänkandet "Bot eller böter" lågju inte bara pä avkriminalisering utan också på att omhändertagandet avgatufylleris- ter skulleske i ett klart vårdsammanhang och i ett vårdsyfte. Detta är angeläget avhumana skäl redan därför att det i princip här rör sig om förgiftningsfall medoklara yttre tecken på omtöckningens orsaker. Det kan för övrigt röra sig omnågot helt annat än en förgiftning. Den grupp människor, som hamnar hos polisensom fyllerister, är oftast vårdbehövande även bortsett frän det akutaomtöckningstillständet. Det kan röra sig om gravt alkoholiserade,narkotikaberoende eller kroppsligen skadade eller sjuka, och dessutom utgördessa personer ofta en risk ur trafiksynpunkt. De kan också vara potentiellalagöverträdare med tanke på den brottsbenägenhet, som är så vanlig hos depersoner, som är omtöcknade av ett eller annat rusmedel. Vi kan baraexemplifiera med gruppen rattfyllerister, som är mera alkoholberoende än manofta föreställt sig. Ett framsteg är det om vi får en avkriminalisering, mendet fär inte, herr justitieminister, i trafiksamhället leda till en mera passivhållning tiU behovet av gatufylleristers omhändertagande. Det finns de som görgällande att det skulle finnas tendenser till en mera överseende inställninghos polisen som en följd av det förslag om avkriminalisering av gatufylleriet,som har legat . Vad det bhr för form av omhändertagande vet vialltså inte något säkert om . Jag tycker att det är märkligt att vi inte skulle ha rådmed en ordentlig reform på detta område, när man i och troligen i ettflertal andra öststater för länge sedan har genomfört en värdreform av det slagsom fylleristraffutredningen föreslog. Visserligen tar man ut avgifter av deomhändertagna, men något sådant tycker jag inte att man skall plottra med idylika sammanhang. Jag tycker att man tämligen lätt och med stortberättigande skulle kunna skapa det behövliga utrymmet i budgeten, om man någothöjde alkoholbeskattningen. Dessutom kunde man väl först pröva sig fram i ettlän eller i någon större kommun, t. ex. eller , för att sedanbygga vidare, givetvis med statsbidrag till sjukvårdshuvudmännen. Ang. planerad avkriminalisering av gatufylleriet i säger att det bordekunna finnas utrymme i budgeten för att fullfölja fylleristraffutredningensförslag, och ingen skulle önska det heUre än jag. Men jag vill ändå nämna, ävenom det möjligen är bekant för , att en beräkning har visat attkostnaderna för ett upprättande av sådana akutkhniker som har föreslagits, omman skulle begränsa sig till att täcka av omhändertagandena alltsåde mest behövande fallen - grovt kan uppskattas till perär prisnivå. förstår nog att det inte är sä lätt attpressa in en sådan kostnad i budgeten. Vi undersöker, som jag nämnde, idepartementet möjligheterna att finna någon annan form för ett omhändertagandefram till den tidpunkt dä vi kanske kan ha råd till sådana akutkliniker som härhar nämnts. Med anledning av att hänvisar tillförhållandena i andra länder vill jag bara beträffande säga, att jagtror att det är htet 7 protokoU 1972. Om upphävande av lagen om dödsstraff i krig för tidigtatt ännu dra några bestämda slutsatser om huruvida verksamheten där har varitlyckad eller ej. Hert i (fp): Jag vUl göra gäUande att det är ett framstegredan om vi avkriminaliserar fyUeriet utan andra åtgärder än ett lämpligt slagav omhändertagande, ty någon avhållande effekt kan väl bötespåföljden förfylleri inte ha. Det är bara ett pyssel med att driva in dessa böter. Jag trorinte att det har någon större betydelse, om det finns en fyUeripåföljd ellerinte, utan arten av omhändertagande är det viktiga, när man skall bekämpafylleriet. I vad sedan gäller kostnaden så är jag väl medveten om attdet var ett dyrt förslag fylleristraffutredningen kom med det var vi iutredningen alldeles på det klara med. Men vi måste ju tänka oss att det blirkostnader, om man skall fä en bättre tingens ordning. Det är för övrigt möjligtatt kostnaderna på skuUe kunna minska pä andra häll, t. ex. inomsjukvård och kriminalvård, om vi fick en effektiv form för omhändertagande avgatufyllerister och en uppföljning av omhändertagandet på ett annat och merakvalificerat sätt än vad som sker. Jag upprepar att man borde ta ett steg i taget och vUl dähänvisa till , där man påbörjade ett experiment med entiUnyktringsstation. Från den 1 juh finns det en permanenttillnyktringsstation i med 20 platser plus 20 platser i en väntavdel-ning.Det finns också ett program för hur man skaU bygga upp sådana stationer i andradelar av landet. Där har man alltså börjat genom att sätta i gång pä ettställe, och jag tycker att vi kanske kunde göra på samma sätt i . Det är klart att i och för sig är det ju enytterst enkel sak att lägga fram en proposition om att avskaffa bötesstraffetför fyUeri. Men då mäste vi komma ihåg att om man inte gör något annat så blirfrågan: Vem skaU då ta hand om dessa människor? är pohsen ändock skyldigatt göra detta. Det är därför vi söker en möjlighet att både ta bortbötesstraffet och ändå fä någon form av omhändertagande. Överläggningen var härmed slutad. §13 Om upphävande av lagen om dödsstraff i krig Herr justitieministern ordet för att besvara () i kammarens protokoll för den17 oktober intagna fråga, nr 234, och anförde: har frågat mig om regeringenkommer att föreslå att avskaffa lagen om dödsstraff ivissa fall då rUcet är i krig. HertAHLMARK (fp): Dödsstraff är alltid en plåga och en psykisktortyr för den som hotas av en avrättning, är alltid en förnedring för det landoch det rättsväsende som dödar i legala former. Därför är det glädjande attavrättningarna snabbt har minskat i antal i många demokratier. Mendet är också beklämmande att se hur dödsstraffen ökar i andra stater därdUctatoriska regimer försöker håUa auktoriteten uppe genom att ta livet avbrottslingar och pohtiska motståndare. I har vi inte haft dödsstraff i fred . Menlagen om dödsstraff i krig är kvar, och gång på gång har ansvariga myndigheterförsökt förklara för oss att man behöver möjligheten tUl avrättning i sådana lägen.Men skälen också mot dödsstraff i krig är överväldigande. Risken för godtyckeoch slarv är dä ännu större än i fredstid. En upprättelse av en oskyldigt dömdoch avrättad kan aldrig ske. En lag om dödsstraff bhr i praktiken ofta enklasslag, som drabbar de svaga som har svårt att försvara sig. Och att dödaannat än i självförsvar kan moraliskt aldrig försvaras. Jag vUl varmt tacka justitieministern för svaret på minfråga. skall dödsstraffet helt och håUet rensas ut ur svensk lagstiftning.Äntligen avvisar vi då också det bedrövhga försvar för dödsstraffet sompresterats så . förklarade en statlig utredningatt dödsstraffet i krig i måste behåUas, eftersom omöjligtkunde avvara det under . "Om dess effektivitet råddeknappast mer än en åsikt" i , sade utredningen. Men i vårasavskaffade självt dödsstraffet i krig! Inför den socialdemokratiska partikongressen i årförklarade partistyrelsen, dvs. regeringen, att man behövde dödsstraff i krigoch hänvisade tiU och . Avrättningen av i visade,sade försvarsminister , att man behövde ha kvarmöjligheten att avrätta. Men partikongressen insåg hur bräckhgt det argumentet varoch slog i stället fast att dödsstraffet bör avskaffas. Får jag än en gång tacka för det glädjande svaret. Nukommer aUtså att avskaffa dödsstraffet för aUa brott och i aUa lägen.Låt oss i internationeUa organ skärpa vår opinionsbildning motdödsstraffet. Låt oss samverka med de länder, experter och organisationer somår arbetar för att denna barbariska strafform skaU försvinna från vårjord. Ang. planerad reformering av abortlagstiftningen Överläggningen var härmed slutad. § 14 Ang. planerad reformering av abortlagstiftningen Hert justitieministern erhöll ordet för att besvarafröken () i kammarens protokoll för intagna fråga, nr251, och anförde; Fröken har frågat mig om jag har denuppfattningen att abort blivit en bland kvmnor accepterad och utbreddpreventivmetod - vUket lett till den kraftiga uppgången i antalet Ang. planerad reformering av abortlagstiftningen statistisktredovisade aborter och om jag av denna anledning beslutat ytterligare fördröjaen reformering av abortlagstiftningen eUer om det finns andra skäl tiU attreformförslagen nu aviseras fä bli Uggande i avvaktan på resultat frän en heltnytillsatt arbetsgrupp. Jag har inte funnit något belägg för påståendet attkvinnor betraktar abort som en preventivmetod. Som svar på fröken andra fråga vUl jag säga attunderlaget för ett slutligt stäUningstagande till frågan om den föreståendereformeringen av abortlagen på vissa punkter måste betecknas som ofullständigti belysning av den utveckhng på detta område som ägt rum och som särskilt haraccentuerats under innevarande år. beräknade sålunda enligtuppgift att det årliga antalet aborter efter genomförandet av dess förslag tihny lagstiftning inte skuUe komma att överstiga 20 000. Tillgängliga siffrorfrån tyder på att det under hela är 1972 kommer att utföras 25000-28 000 abortoperationer i landet. Det är mot bakgrund av dessa förhåUandensom jag har ansett det nödvändigt att som ett led i det inomjustitiedepartementet pågående arbetet på lagstiftningsärendet få fram visstkompletterande utredningsmaterial. Det gäller här främst en närmareinventering och utvärdering av aUa föreliggande alternativ att förstärka ocheffektivisera de åtgärder som kan förväntas ha en abortförebyggande verkan. Dethar vidare framstått som angeläget att i detta sammanhang göra en kartläggningav ohka resursfrågor, bl. a. de gynekologiska vårdmöjligheterna. Dettautredningsuppdrag har anförtrotts en särskilt tillkallad arbetsgrupp meddeltagare från olUca berörda departement. FrökenELIASSON (c): Jag ber att få tacka justitieministern försvaret pä min fråga. har kraftiga förändringarskett i synen på familjeplanering och aborter. Från myndigheternas sida hardetta inneburit en liberalare tillämpning av den s. k. abortlagen, men ännu hardessa förändringar inte åtföljts av en reformering av en lagstiftning som iväsentliga avsnitt har på nacken. Vi har en rättstUlämpning somi praktiken innebär att lagstiftningen är satt ur spel. kvarståremellertid ett straffhot som, för att citera rUcsåkla-garen i hans remissvartUl abortutredningen, framstår som inhumant och meningslöst när det riktas motmänniskor i den pressade situation som en gravid kvinna som inte vill föda barnbefinner sig i. Riksåklagaren ifrågasätter därför om kriminalisering medgällande praxis har någon nämnvärd preventiv effekt. Jag har här funnit anledning uppehålla mig vid hur man påjuridiskt häll ser pä abortlagen, eftersom jag riktat min fråga tiUjustitieministern. Jag vill ställa frågan: Är det enligt justitieministernsuppfattning befogat att ha kvar krimmalisering som ett preventivt moment i dehär sammanhangen? Jag tror inte att jag behöver vidare hänvisa tiU debattenkring abortutredningen för att slå fast att man har en helt annorlundasyn på kvinnan och kvinnans situation i abortsammanhang. präglad avförmyndartänkande och mer av social medvetenhet än vad den varittidigare. har otvivelaktigt antalet aborter stigit betydligtunder senare år. Det är siffror att bekymra sig över, men man skall fördenskullinte dra några förhastade slutsatser. Motståndarna tUl en liberaUseradlagstiftning brukar hävda att det råder delade meningar om vad enliberalisering kan innebära i det avseendet. För en justitieminister böremellertid de senaste årens statistik över antalet legala aborter inte te sigalltför oroväckande ur den synpunkten att de iUegala aborterna får förutsättasha gått ned avsevärt. Om detta finns det tyvärr inga siffror att stödja sig pä,men med all sannolUchet förhåller det sig på det sättet. Det ökade antalet aborter måste emeUertid framför aUt sesmot bakgrunden av den liberaliserade praxis som gäller och att informationenom denna trängt ut förhåUandevis sent. Ätt abort i någon större omfattningbland kvinnor skulle betraktas som en lättvindig preventivmetod att föredrasframför andra är en förklaring som man dä och dä hör framföras. Det är ettresonemang som mera torde bottna i cynism, negativism och en allmän oförståelseän i en ärlig vilja att analysera orsaker och finna konstruktiva lösningar iabortfrågan. Jag finner det glädjande att justitieministern vUl bidraga tillatt undanröja felaktiga föreställningar i det avseendet. Ang. planerad reformering av abortlagstiftningen Fröken berörde frågan om vUkaorsaker som hgger bakom den stora ökningen av de utförda abortoperationerna,och jag delar fröken uppfattning att en av förklaringarna ligger iden information som har skett och i den Uvliga debatt som har pågått imassmedia, sedan abortutredningen tillsattes och framför allt sedanabortutredningens förslag framlades. Det kanske i detta sammanhang också kannämnas att av intresse är inträffade förskjutningar i fråga om den faktiskaanvändningen av och instäUningen till ohka preventivmedel.