prot · FV0936 · 1972-12-31 00:00:00 — Finns det experter och beredskap för detta?Arbetet kommer att tu sä mångu är - om man nu skall upprätta generulpluner ochinte buru smä "frimärken" - utt jag verkligen hoppus attbygglagutredningen blir färdig . Det är kanske synd att förlänga debatten, men i dettasammanhang skulle jug viHu frågu; När skall riksplaneringens dispositioner bligällande? kan ju inte gärna fastställa en plan som anger attså och så skull det vuru, utun det blir frågu om riktlinjer m. m. Är detmeningen att ingenting skall vara bestämt förrän en generalplan är fastställdför området? Det är kanske sådant som diskuterus i promemorian, menhittills hur ingenting kommit fram i det avseendet. Är det riktigt, somstatsrådet säger, att den promemoria som går ut i dug inte innehåller mer änvud som stär i rapporten, då skulle jag viHu sägu att det är en jämmerlig promemoria.Jag hoppas verkligen att den innehåller mer framför allt om hur mun hur tänktsig att rikspluneringens dispositioner skull bli gällunde, ty den frågun ärlämnad helt öppen. När skall det futtas bindande beslut - jagantar att det skall kallas beslut - på regeringsnivå i riksplanefrågor? Blir sådunu beslut gällande av sig själva den 1 junuuri 1973 eller blir de gällunde när planen kommer frum pä nägot unnut sätt? Jug är intresserud uv verkningsfullu medel för att bindariksplaneintentionerna, men jug tror utt mun nu hur humnut pä en feluktigståndpunkt. Sedun vur det frägun om mlHöskyddslagens tillämpning. Denkun inte gärna ankomma på koncessionsnämnden, den är inget pluneringsorgun,säger stutsrådet. Nej, det är nämnden nuturligtvis inte. Den kun in.te bedömasysselsättningsfrågor osv., men den är sakkunnig beträffunde en del UV denbedömning som skull görus, och detta avsnitt tänker regeringen överta. Och huravser regeringen att sköta den saken? Jo, genom att infordra remissutlåtandenfrän alla håll utom från ett av de mest sakkunniga organen. Vad skernär koncessionsnämnden gör sin utredning? Jo, det är fråga Ang. exploateringen av markområden i strid mot skissentill fysisk riksplan Ang. exploateringen av markområden i strid mot skissentill fysisk riksplan om enöppen förhandling. Man förrättar syn på stäUet, dit ullmänheten kallus. Byulugoch undru intressenter kan således vara närvarande. Det kan bli och har blivitstora debatter , varvid allmänhetens reaktioner kommer tilluttryck. Vi talur i dug annars så mycket om att uUmänheten skallmedverka i planeringen. Men här avskaffar man möjligheterna tUl en öppen diskussionav frågorna. Jag antar att regeringen inte kan ordna stormöten. Ett statsrådkan hälla ett lugnande anförande i orten, men det ges inte tillfälle till såmycket debatt i övrigt. Jag tycker att utvecklingen gär i fel riktning när munhundlur på detta sätt. Vidare hänvisar statsrådet till att det kan bli fräga omtidsnöd. Men kan mun verkligen på ett halvt eller t. o. m. råka itidsnöd när det gäller sädana här investeringar på 100 miHoner kronor och mera?Visserligen förekommer det konjunkturförändringar, men åtgärder som dessa skallman väl ha planerat på ett sådant sätt att man inte får aUtför bråttom ochkanske behöver ett beslut inom en mänud frän regeringen för utt kunnu sättu igång. Dessutom är det ingenting i miljöskyddslagstiftningen somsäger att prövningen måste avse en projekterad anläggning. Det kan räcka medett uttalande att man tänker byggu en industri för ett visst ändumäl och därvidhar tänkt sig reningsåtgärder som innebär att man släpper ut så och så mycket iluften, så och så mycket i vattnet samt att bullret blir så och sä starkt. , som har som sin första prövning avalla ärenden att diskutera lämplig lokulisering uv den miHöfarliga verksumheten säsom det uttrycks i miHöskyddslugen - anger dä var verksamheten får och intefår förläggas, allt under förutsättning att reningsanläggningar finnes. Det har emellertid ofta blivit så att man först harprojekterat färdigt. Markägaren tar kontakter pä oliku håll och fär medregeringen pä suken, och sedan skall koncessionsnämnden pröva uniäggningen. Jugunser utt det är fel att göra på det sättet, och jag tycker att man skall fåtUlfälle att säga dettu. Jug tror utt just beträffunde den här saken är det ettpositivt förslag utt prövningen skall ske enligt miHöskyddslagen. Sedan fårregeringen tu ansvaret för att mun går emot den lugstiftning som riksdug ochregering tillsummuns hur stiftat, med hänsyn till sysselsättningsfrågor,urbetsmurk-nudspolitisku förhällunden, regionalpolitik osv. Mun får då enrenodling UV ståndpunkternu, vilket nu inte blir fullet. Jug vill först vändu mig till var inte belåten med att jug inte kunde ge ett konkret svur på en fråga omett speciellt företug, som han har tugit upp som ett exempel på lokulisering avvad han betruktur som miHöfurlig verksamhet. Det är mig bekant att det pågår utredningari denna frägu och utt mun överväger olika alternativ. Men det skulle väl ge ettnägot underligt intryck för dem som sysslar med dessa ting på det lokalaplunet, om jug innan vi över huvud taget har fått någru framställningar och innanutredningarna lett tUl resultat skulle ge bestämda och konkreta besked på dessapunkter. Jag kan bara redovisa för i vilken ordning denna typ avfrågor handläggs. Jag hur också talat om att det inte i lagstiftningenbestämsvar sådunu här företag skull ligga, utan att man med dess hjälp och motbakgrund av den fysiska riksplanering som pågår prövar framställningar av dennakaraktär och har möjligheter att avgöra var de skall komma i fråga. Närmare kan jag inte komma ett konkret svar på herrSjönells frågor utan att göra våld pä en mycket god och vedertagen ordning iumgänget mellan riksdag och regering och andra organ, vilkas intressen vi härhur att diskutera. Men jug blev litet förvånad, när slutade sittinlägg med att säga ungefär så här: Vad som än kommer att händu, får mun inteinkräktu pä den kommunulu självbestämmunderätten, för den mäste vi hållaintakt. Jag hade ju upplevt interpellation och hansinlägg i debatten som ett krav på att jag bestämt skulle ta ståndpunkt i enfråga som man faktiskt bara har på utredningsnivå på det kommunala planet. Menså slutade med deklarationen att när vi skall hanteru dessu frågori framtiden får vi icke företu oss någonting som kun komma utt inkräktu på denkommunulu självbestämmunderätten. Det vur väl ändå något av en saltomortal, omjag får unvändu ett sådunt uttryck. är litet käckure på den punkten. Han anför medbestämdhet utt det måste finnus möjligheter att hävda riksplaneintentionernaäven på lokal nivå. Hun påstod också att jag hade rest kruvet att han skulleomgående här i debatten redovisa alternativ till de förslag som finns i denpromemoria vi offentliggör . Det har jag verkligen inte begärt av herrTobé. Jag sade att det är rimligt att när han studerat den härpromemorian och han känner rätt väl till innehållet i den, eftersom där intefinns några nyheter i förhållande till decemberpromemorian utöver vad riksdagenhar fattut beslut om - inte bara intar en negutiv ståndpunkt och hävdar attförslagen inte gär att genomföra, utan att hun med den sakkunskap han besitter,ocksä kommer med alternativa förslag till lösningur. För utt ge honom en rejälchans utt lusa vår promemoriu och utt fundera skull jag därför inte fortsättuden detuHdebutt som vi skulle kunnu föra rätt länge här om tänkbara lösningar idessu sammanhang. Men dettu får vi väl återkommu till sedun remissbehandlingenär avklarad och det slutgiltigu försluget skull läggus fram. exploateringen av markområden i strid mot skissentill fysisk riksplan HerrSJÖNELL (c); När det gäller möjligheterna för enregeringsledamot att besvaru en konkret fråga utan att därmed kränkaunderordnade myndigheter, är säkerligen civUministern och jag i principöverens. Den saken behöver vi inte debattera särskilt mycket. Men jag hävdarfortfarande - och där finns en skiljaktighet i bedömningen att den fråga somjag ställt ligger på ett annut plun. Den ligger på ett mycket vidare plun. Ommun har inställningen utt ett naturskyddsområde, som är utpekut i en sådan härriksplaneskiss, skall varu okränkt, sä bör man väl kunna svara ja Ang. tillämpningen av barnavårdslagens bestämmelser omomhändertagande av barn eller nejpå frågan om det är lämpligt att dit förlägga en oHehamn. Jag tror inte att detskulle kränka underordnade myndigheter på något sätt, om statsrådet gav uttryckför en uppfattning i ett sådant ärende. Men det ur inte mycket att träta om. Vihur oliku uppfuttningur om hur mun bör agera i just det här sammanhanget. Jagbara noterar det. Principiellt tror jag inte att vi har oliku uppfuttningur,men i den här frågan tycker jag nog att civilministern hude kunnat krypa ur detförsiktighetens bo som ett statsråd ofta måste befinnu sig i med hänsyn till underordnudemyndigheter. CivUministern tyckte att jag hade gjort en saltomortal,när jug deklurerude att den kommunulu självbestämmanderätten skulle lämnasokränkt. Om civilministern var förvånad över dettu, så är jug minst Hkaförvänud över huns reuktion. Jag har inte föreställt mig att civilministern,med huns inställning till dessu frågor, skulle unse utt möjligheten uttgenomföra de oliku plunernu och konkretisera det positiva intresset förmiljövården förutsätter att man upphäver den kommunala självbestämmanderätteneller avsevärt naggar den i kun ten. Det har jag inte föreställtmig. Jag upprepar vad jag sade i mitt förra inlägg: Detta problem bör kunnulösus med bibehållande av den kommunala självbestämmanderätten okränkt. Jaganser inte att man behöver göra något våldsumt ingrepp på det området, utun jughoppus och tror att det skall bli möjligt att lösa frågan på det sätt jagförespråkar. Jag skull buru för tydlighetens skull sägu uttjug för eget vidkommunde inte uppfattur det principiellt så utt man kränker denkommunala självbestämmanderätten, om man hävdar vad vi kallar för ettriksintresse gentemot kommunen. Vi måste ju ändå ha den uppdelningen UVhunteringen av frågornu att vi konstuterar utt vissu frågor ur riksfrågor ochdärför skall betraktas som statliga angelägenheter samt uvgöras uv stutliguorgun. frågor ur lokulu frågor och kan avgöras av kommunala orgun. Om vihur den urbetsordningen och det måste vi hu - kränker man inte därmed denkommunala självbestämmanderätten. Men jag fick närmast intrycket att herrSjönell ville slå vakt om den kommunulu självbestämmunderätten i dettusummanhung sä längt, utt vi inte skulle kunnu hävdu riksplaneintressen gentemotkommunernu. Jag är emeUertid glad om jag missförstod honom på dennu punkt. Överiäggningen var härmed slutad. § 18 Ang. tillämpningen av bamavårdslagens bestämmelser om omhändertagande avbam Statsrådet erhöll ordet för att besvara herrLarssons i (c) framställda interpellution, nr 55,och anförde: i har frågat mig omtillämpningen av barnavårdslagens bestämmelser om omhändertagande av barn. Sedan ett barn enligt barnavårdslagen omhändertagits församhällsvård eller för utredning, är det barnavårdsnämnden som har ansvaret förbarnet och som bestämmer var barnet skull vara placerat. Omhändertagandet kanske på föräldrarnas begäran eller med deras samtycke men det kan också ske motföräldrarnas viHa, t. ex. då föräldrarna av nägon anledning visat sig varaolämpliga som fostrare. Oavsett anledningen till att beslut fattats omomhändertagande innebär beslutet att barnet inte längre skall vistas i sitthem. När föräldrarna själva begärt omhändertagande ellersamtyckt till en sådan åtgärd torde några problem inte uppstå vid barnetsflyttning. Annorlunda förhåller det sig i de fall då omhändertagandet skett motföräldrarnas eller annan vårdnadshavares viHa. Förflyttningen av barnet kan dåvara förenad med svårigheter. Dessa svårigheter har i olika sammanhanguppmärksammats av som meddelat anvisningar för att underiättabarnavårdsnämndernus handlande i de ömtåliga situationer som kan uppstå isamband med att ett barn skall skiHas frän sin vårdnadshavare. Socialstyrelsenhar därvid frumhållit vikten av att den som hundlägger ärendet försöker få engod kontukt med föräldrur och barn och inriktar sig på att få ett samarbetetill stånd med dem. Det har vidare påpekats att föräldrarna och barnet såtidigt som möjligt bör få kännedom om den åtgärd som kan komma att vidtus avbarnavårdsnämnden. Sålunda bör upplysningar så snurt som möjligt lämnus om dentilltänkta placeringens art och tillfälle beredas föräldrurna och utttala med utredaren om det hem eller den institution, där nämnden avser attplacera barnet. Dessa anvisningar frän står iöverensstämmelse med 21 kap. och de tillämpningsföreskrifter somutfärdats i anslutning därtUl. Dessa bestämmelser innebär att hämtning ochannan åtgärd beträffande barnet skall utföras pä ett för så skonsumtsätt som möjligt. Även om burnuvårdsnumnden eftersträvar att handläggasamhällsvårds-ärenden i samförstånd med föräldrar och barn, måste mun likvälräknu med utt detta inte alltid är möjligt. Man kan inte bortse frän att detfinns fall, där sumarbetsviHa och förståelse för burnuvärdsnämndens verksumhethelt saknas. Erfurenheten har visat utt barnavårdsnämnderna i allmänhetsköter de ömtåliga uppgifter, som det här är fräga om, på ett riktigt sätt. Såväl gällande bestämmelser som socialstyrelsensanvisningar ger enligt min mening en god vägledning till burnuvårdsnämndernavid handläggandet av dessa svära frågor. Detta utesluter givetvis inte attbehov kan finnas av ytteriigare information. Jag förutsätter därför attsociulstyrelsen uppniärksumt föHer detta behov och på lämpligt sätt verkur föratt sädan information meddelas. Förekommande kurser och konferenser rörandebarnavårdsfrägor är därvid uv stor betydelse. Ang. tillämpningen av barnavårdslagens bestämmelser omomhändertagande av barn HerrLARSSON i (c); Jag vill tacka statsrådet för svaret det kom också relativt snabbt, och det är vi inte vana vid här i huset. Jag ärhelt medveten om de mångu gånger ömtäligu situationer i vilku 5 protokoll 1972. Ang. tillämpningen av barnavårdslagens bestämmelser omomhändertagande av barn dessuärenden mäste hundläggus. Jug betonar också i interpellationen att det ärnödvändigt utt burnuvårdsnämndernu kun agera effektivt när misstanke omburnmisshandel förekommer. Sedun bumet vurit omhän-dertuget i fyru veckor måstenytt beslut fattas, och det beslutet är avgörunde för ett fortsuttomhändertugunde. Äv Råd och unvisningur från sociulstyrelsen frumgår attpolisutredning ofta behöver vara klar innan barnavårdsnämnden kan tu ställningtill ett definitivt omhändertugunde av . Burnuvårdsnämnderna måsteuppenbarligen själva bedöma huruvida misshundel förekommit eller inte. Tillgångpä juridisk expertis skulle då vara nödvändig. Jug vet utt mun hurrätt utt utnyttju sädun expertis men mun gör det kunske . Jag urulltså väl medveten om svärighetemu. hänvisur ocksä till sociulstyrelsensunvisningar, och jug förmodur utt de studerus av dem det vederbör. Inte destomindre tyder vissu full UV omhändertugunde pä utt dessu kunnat göras pä ettgentemot parterna mera humant sätt. Men får jag tolka statsrådets upplysning omatt kontakt skall tas och upplysningar lämnas parterna om den tilltänktapluceringens art osv. som ett led i strävandenu till förbättring härvidlug? Iså fall är jag tucksum. Jag tror att de flesta nämnder sköter sina ömtåligauppgifter på rätt sätt; jaghar ingen uniedning utt misstänka något annut. Mendet utesluter inte utt uppsikt måste ske och upplysning lämnus om detillämpningsföreskrifter som finns så att de också efterlevs. Jag hälsardärför med tillfredsställelse stutsrådets meddelunde om de ytterligareinformationer som sociulstyrelsen skull lämnu i hithörunde frågor - det äruppenbart att de väl behövs. I förhoppning om att jug tolkut stutsrådet rätt tuckur jugän en gång för svuret. HerrERNULF (fp): Jag vill understryku vud som sades omangelägenheten av att burnuvårdsnämndernu skuffur sig tillgång till juridiskexpertis i större utsträckning än som skett efter de rekommendutioner som stutsmakternahar meddelat. Det är besväriiga och ömtäligu situutioner bäde sociultoch mänga gånger även juridiskt som uppkommer i dessu fall. Risken är inte buruutt burnuvärdsnämnden hundlur på ett feluktigt sätt; det kun ocksä händu attdet inträder en handlingsförlamning sä att man inte vägar ingripa där sä ärpåkallat. Jug säg ett exempel på det vid den domstol där jugurbetur. En 15-äring begick brott, upptäcktes och begick brott pä nytt,upptäcktes och begick brott pä nytt. Men hun blev inte omhändertugen uvburnuvärdsnämnden utun åklagaren var tvungen att begäru honom häktad, vilket ären väldigt tråkig utväg när det gäller en sådan ungdom. Åklagaren lyckades till slut få kontakt medbarnavårdsnämnden, som då meddelade att anledningen till utt mun inte kunnutgöru ett omhändertugunde - som ju skull beslutus av ordföranden - var attordföranden låg i förkylning hemma i sin bostud och därför inte kunnatanträffas. En sådun vnlhänthet i hundläggningen är naturligtvis bekluglig. även omdetta inte är symtomatiskt utun ett unduntugsfull. Äkluguren fick meddelavederbörunde dänstemun att mun skulle gå hem till ordförunden och fä hunsunderskrift, och sä uppsköts häktningsförhund-lingen ett par timmur för uttpojken inte skulle behövu bli häktad. Det ordnade sig sedun till det bastugenom utt han i stället fick ett fosterhem. Regeringen kan väl inte föreskrivanågon skyldighet i det här sammanhanget, men kunde statsrådet verka för att derekommendationer som hur givits om tillgäng till juridisk expertis inte nödvändigtvis i form UV heltidsunställdu tjänstemän, men i form avmöjlighet till konsultering hos en erfaren jurist - tror jug utt mångubesvärliga situationer skulle kunnu klurus bättre än vad som ibland ärfallet. Ang. säkerheten vid transport av fenol eller liknandevaror Jug kun självfullet inte gä in i någon diskussionom det full som drar upp här, och jag kan heller inte ta upp detsom i är inne på. Men självfullet är det ytterstbeklugligt med vurje lagstridig eller annars olämplig åtgärd som myndighetvidtar pä detta väldigt känsliga område. Om fel begås måste jutillsynsmyndigheterna gripu in. Dettu kun ske med enkla medel, och det finnsockså andra medel som man kan ta till för att rätta det som har brustit. berörde önskemålet att juridisk expertis börvuru företrädd, och i var ocksä inne på det i sittanförande. I barnavärdslagen är det uttryckt sä: "Där så lämpligen kanske, bör juridisk sakkunskap vara företrädd inom nämnden." Där står också:"Är behovet av juridisk sakkunskap icke tillgodosett inom nämnden, bör denanlita biträde av lagfaren person." Det är beklagligt om det brister i dessa uvseenden, mendet är ulltsä klurt uttryckt i lugen utt juridisk sukkunskup bör unlitus i häruktuellu full. i (c); Jag vill tacka för det som statsrådet . Det är klurt utt tillsynsmyndigheterna väl griper in säsmåningom, men ibland kan det tyvärr gå litet tid, och det är inte alltid såbra. Jag hur uppenburligen, som jug sude, tolkat statsrådets uttalande rätt,och jag räknar med att det verkur välgörunde pä dem ute ilandet som hur hund omde här frågornu sä att de får en viss ledning uv det. Dettu var ocksä närmastmin uvsikt med interpellutionen. Med detta anförande, under vilketherr tredje vice talmunnen övertog ledningen uv kammurens förhandlingar, vuröverläggningen slutud. §19 Ang. säkerheten vid transport av fenol eller liknande varor Herr kommunUcationsministern erhöll ordet för attbesvara () framställda interpellation, nr 32,till herr jordbruksministern, och unförde: Ang. säkerheten vid transport av fenol eller hknande varor hur frågut jordbruksministerndels om det i förekommer transporter av fenol eller motsvarande farliga varor på liknande sätt som vid den uktuella transporten i Dunmurk, de/,s, om så är fallet, om statsrådet anser att gällande säkerhetsföreskrifter är tillfredsställande för utt undviku risker för skudeverkningur av det slag som den i timade olyckan visar, dels för det full nu gällunde säkerhetsföreskrifter ej är tillfredsställande om statsrådet är beredd utt föreslå såduna ändrade bestämmelser för de farliga transporterna att riskerna för skadeverkningar elirninerus. Frågornu har överlämnats till mig för besvarande. Fenoltransporter pä väg förekommer i vårt lund i vissutsträckning, exempelvis frän till industrier i och Högunäs.Den övervägunde delen uv sådunu trunsporter sker dock i cisternvugnar påjärnväg. Enligt gift- och bekämpningsmedelsförordningurnu skullhälsofurligu vuror och bekämpningsmedel hanteras så utt riskerna i möjlig mänbegränsas. Vidure skull trunsport uv hälsofurligu vuror och bekämpningsmedelske under förhällunden som med hänsyn till vuruns eller bekämpningsmedletsbeskuffenhet kun unses fullt betryggunde. hur lämnut vissuunvisningur beträffunde embullage och åtgärder vid läckuge m. m. Den stutligu utredningen om trunsport av farligt gods påväg har lett betänkande som överiämnades föreslagit att Sverigeskall unslutu sig till den europeisku överenskommelsen om internutionelltransport av farligt gods på väg (ADR), varigenom betydligt strängaresäkerhetsföreskrifter än skulle komma att gälla för deinternationella vägtransporter av farligt gods som berör svenskt område. Dettuförslug hur enhälligt tillstyrkts vid remissbehundlingen. Utredningen har därefter inriktat sitt arbete pä denationella transporterna. Syftet är härvidlag utt komma frum med förslug tillbestämmelser och åtgärder för att åstadkomma en komplettering och en kraftigskärpning av gällande säkerhetsföreskrifter när det gäller inrikes vägtransportav alla slags hälso- och miHöfarliga ämnen, inklusive fenol, och en mereffektiv kontroll av att dessu föreskrifter föHs. Sedun även dettu betänkunde framlagts och remissbehandlatsavser regeringen att så snurt som möjligt underställu riksdugen frågun om denfortsuttu regleringen uv såväl internutionell som inrikes vugtrunsport avfarligt gods. HerrLÖFGREN (fp); Jug tuckur kommunikationsministern för svuretpå min interpellution. Det fastslås ju tydligt utt vi också pä vägur i Sverigehar transporter av det slag som förekom i i samband med olyckan, ävenom den övervägunde delen av sådunu trunsporter sker i cisternvugnur på järnväg. Den undru frågun som jug ställde hurkommunikationsministern besvarat pä ett sådunt sätt utt jug unser mig med ullrutt kunnu tolku hans uppfattning så att de bestämmelser som för närvarandefinns för dylika trunsporter inte kan anses vara tillfredsställande. Då är fråganvad som kan göras för att fä bättre säkerhet pä dettu område. De betydunde problemen angående trunsport av giftiga ochandru farliga varor har ju varit föremål för internationell uppmärksamhet, ochdet hur även träffats särskilda överenskommelser. I statsrådets svar nämnsöverenskommelsen ADR om intemationeUa transporter av farligt gods. Enligt vadjag inhämtat har en sådun överenskommelse träffuts , och fleraeuropeiska länder anslöt sig till denna konvention redan vid det tillfället,men har inte anslutit sig. Den utredning som tUlsuttes UV Kungl. Maj:t1964 har presenterat ett betänkande 197 1, där man föreslär attSverige skall ansluta sig tUl denna internationella överenskommelse. Men nuhåller man på och utreder hur man skall förfara med tillämpningen av dessabestämmelser för transporterna inom landet. Då blir frågan: Hur skull det dröju? 1957 unslötsig en hel del europeisku stater till en överenskommelse, 1964 tillsatte Kungl.Muj:t här i en utredning, 1971 kom ett betänkunde där det föresläs attSverige skall ansluta sig till dennu internationellu överenskommelse och nusysslur mun med tUlämpningsföreskrifter beträffande de förhållunden som skall gällaför transporterna inom . Det är alldeles självklart utt jag under sädanaförhållanden ställer frågan, om statsrådet möjligen kun säga hur detytterligare kommer utt dröju, innan utredningen lägger frum ett sådunt förslagatt statsrådet, efter den remissbehandling som här har omnämnts, kan föreläggariksdagen förslag till en förbättring av förhållandena. Man frågar sig vidare om det inte hude funnits uniedningutt i uvvuktun på dessu nyu bestämmelser utfärdu någru provisoriska säkerhetsföreskrifterför transporternu.