prot · FV09111 · 1972-12-31 00:00:00 — § 1 Föredrogs och hänvisadesKungl. Maj:ts skrivelse och propositioner nr 107 tiU , nr 124tiU civUutskottet och nr 126 tUl . § 2 Föredrogs och hänvisadesmotionerna nr 1746-1757 tUl inrikesutskottet och nr 1758 tiU skatteutskottet. § 3 Föredrogs, men bordlades åter skatteutskottetsbetänkanden nr 47 och 5658 samt socialförsäkringsutskottets betänkande nr 35. § 4 Föredrogs och bifölls interpellationsframställningarnanr 212 och 213. § 5 Allmänpolitisk debatt I samband med den aUmänpolitiskadebatten ämnade herr statsministern besvara dels (), delsherr Heléns (fp), dels () och dels (vpk) den 17oktober framställda interpeUationer, nr 136, 137, 138 och 139, om sysselsättningsfrämjandeåtgärder. Jag hade hoppats att fä inleda höstensremissdebatt med att konstatera att en överenskommelse hade träffats iVietnamkonflikten. Jag tror att aUa i den svenska och hela detsvenska folket då skuUe ha känt en oerhörd lättnad och en ökad tillförsiktinför framtiden. Det har inte blivit så. Bombningarna, förstörelsen, denmUitära uppladdningen fortgår med i stort sett oförminskad styrka. Förhandhngarna i har pågått . Någraavgörande framsteg har emellertid inte gjorts förtån under den allra senastetiden. Vi har självfaUet liksom andra följt dessa förhandhngar med intensivtintresse. På olika sätt har vi försökt skaffa oss informationer om parternasståndpunkter. Efter nordvietnamesiskt initiativ inleddesen intensiv förhandlingsfas. Den uppgörelse som offentliggjordes av ochbekräftades av innebar eftergifter frän båda sidor.Nordvietnam förklarade sig berett att skriva under denna uppgörelse. Förentastaterna begärde uppskov. Det avtalsom föreligger kan äntligen skapa möjlighet till fred och Vi hoppas att det nu avslutade presidentvalet kommer attföljas av en definitiv uppgörelse. har tydhgen förhandlingarna om ett fördragmellan de båda tyska staterna slutförts, och ett undertecknande kan väntasdenna vecka. Det är det sista ledet i en lång förhandlingsfas. Vi skulle hälsaen uppgörelse med den aUra största tiUfredsställelse, som ett bidrag tillfreden i . Höstriksdagens viktiga roll kommer att ytterhgaremarkeras. Vi kommer att ta ställning till frågor av central betydelse förlandets framtid. Denna höstriksdag kommer att ta ställning till vårförhandlingsuppgörelse med EEC, tiU en långsiktig planering av vår regionalautveckhng och hushållningen med mark och vatten, till sysselsättningsskapandeåtgärder och en demokratisering av arbetslivet. Höstriksdagens beslut kommer att bära långt in iframtiden. Jag skaU ta upp några av dessa frågor. framlägger regeringen förslag om godkännandeav frihandelsavtalet med . Därmed kommer riksdag att fullbordaarbetet pä ett svenskt deltagande i en västeuropeisk stormarknad. Det har varitett mål för vår handelspolitik . Redan har företagen och deras organisationer, liksom defackhga organisationerna, inlett förberedelser för den nya situation försvenskt näringsliv som uppstår , dä tullarna mellanEEC-länderna och vårt land börjar sänkas. Det medfördeett väldigt uppsving för handeln, inte minst mellan de nordiska länderna. Nutar vi ett ännu störte steg. Den nya marknaden omfattas av 300 mUjonermänniskor. Det är en svår men icke desto mindre lockande uppgift för samhället,företagen och de anställdas organisationer att i än större skala ta tiU vara deutvecklingsmöjligheter som en ökad frihandel för med sig. De nordiska länderna kommer att få ohka former föranknytning tUl EEC. Orsakerna är främst olikheterna i våra länderssäkerhetspohtik. Men samhörigheten mellan de nordiska länderna består ochutvecklas därför att vi respekterar varandra och lärt oss leva med deskillnader som finns. Vi har understött varandras strävanden, utanatt fördenskull rikta pekpinnar mot varandra om vilken form för samarbetet vartoch ett av länderna skulle eftersträva. Vi är i färd med att utarbeta det handlingsprogramvarom beslutades vid session i i febmari. Detbetyder nya konkreta samarbetsuppgifter framför allt på miljövärdens,regionalpohtikens och industripolitikens områden. Återigen vill jag slå fastatt aktivt skall verka för ett utbyggt samarbete i . För del har till största delen de uppstäUda målenför marknadsförhandlingarna uppnåtts. Vi fär tullfri tillgång tUl den västeuropeiskastormarknaden för vår industriproduktion. Den tid som krävs för att uppnåfuUständig frihandel är på några punkter enligt vår mening för läng. Vi harvissa problem framför oss när det gäller de s. k. ursprungsreglerna. Den s. k.utvecklingsklausulen ger möjlighet att bygga ut samarbetet pä områden som är ibåda parters intresse. att varatUlfredsställda med avtalet. Vi har i stort uppnätt våra handelspolitiska mål samtidigtsom vi bevarat neutralitetspolitiken. Vi har under förberedelserna för förhandlingsarbetetgivits goda tillfällen att för de europeiska länderna utveckla grunderna förden svenska utrikes- och säkerhetspolitiken. Det har varit av stort värde atthos alla europeiska länder ytterligare befästa förtroendet för det svenskafolkets vilja att slå vakt om en obunden, aUiansfri utrikespohtik. Det folkhga stödet för ett fuUföljande av vår alliansfriautrikespolitik är överväldigande. Huvudlinjen i regeringens handlande imarknadsfrågan har fått stöd av stabila riksdagsmajoriteter. Dettastarka stöd har för regeringen varit en god grund när det gäUt de avvägningarsom varit nödvändiga under förhandlingarnas gång. 1 flera europeiska länder harmarknadsfrågorna vållat uppshtande strider. Vi går in i samarbetet med EECsom en i stort sett enad nation. Det är en utomordentlig tillgäng för landet. Låt mig få uttrycka en förhoppning om att denna samlingkommer att bestå under behandling av marknadsfrågan. Ty nu skaU visamla krafterna och gå ut på den europeiska marknaden och i praktisk handlingförverkhga den frihandel som är vår gemensamma strävan. Även pä ett annat område har internationellt samarbetesatt sin prägel på 1972. Jag tänker på mUjöfrägan. Förenta nationernaskonferens om den mänskliga miljön i gav besked om de oerhörda faroroch risker som hotar mänskligheten. Men konferensen var också ett uttryck förden växande beslutsamheten att i internationell samverkan hejda rovdriften avenergikällorna, förödelsen av naturtesurserna, miljöförstörelsen,överbefolkningen och den orättvisa fördelningen av resurser och välstånd mellanjordens folk. Vi lever i en värld. Vi har alla ett ansvar för varandra.Det var den insikt som präglade miljökonferensen. skall Förentanationernas generalförsamhng ta ställning tUl miljökonferensens olUca förslag.Vi kommer att aktivt fullfölja vår internationella insats på miljöområdet. Vikommer också att fuUfölja insatsen att värna de mänskliga rättigheterna i krig. Men detta ansvar stannar inte vid det internationellakonferensbordet. Inte heller vid undertecknandet av internationella regler ochkonventioner för skyddet av miljön. Vårt ansvar, kravet på ett konkrethandlande börjar hos oss själva, i värt eget land. Uppbyggnaden av miljöpolitiken började redan på 1950-taletoch fortsatte första hälft, men den har framför aUt skettunder . har det skett en explosivutveckling när det gäller kommunernas och industrins utbyggnad avmiljövårdsanläggningar, t. ex. reningsverk. Förklaringen är enkel. När vi engång ser tillbaka pä konjunkturnedgången kommer väl deflesta att minnas den utan störte saknad. Men vi kommer också att minnas attnär efterfrågan sviktade och investeringsutvecklingen gick trögt, dä gicksamhället in och utnyttjade det utrymme som uppstod för att målmedvetet satsapå en bättre miljö. Det kommer säkert att betraktas som mycket framsynt. Under dessa år har industrins och kommunemasmiljövårdsinvesteringar uppgått tiU närmare en och en halv mUjard kronor. Merän hälften därav är statens bidrag. Det har givit jobb. Den samlade sysselsättningseffektenberäknas till inemot 3 miljoner dagsverken. Det har givit oss en bättre mUjö.Vi har på mänga orter vunnit åtskUliga år i kampen mot mUjöförstöringen i värtland. Det finns inte något internationellt motstycke till denna satsning. I en amerikansk undersökning, som jag läste i går, finnsen översikt över olUca industrUänders miljövårdsansträngningar. Där konstaterasatt bland de undersökta länderna har klart gjort de mest effektivainsatserna mot miljöförstöringen. Det konstateras också att det utmärkande förSverige är att här har samhället gått i spetsen för miljövärds-arbetet isamverkan med industrin, folkrörelserna och den allmänna opinionen för attskapa en bättre miljö. Denna satsning visar att pä detta för människornas trivseloch välfärd oerhört viktiga område kan en lågkonjunktur utnyttjas för ettkonkret och målmedvetet framtidsbyggande. Vi har samlat krafterna för att skapaen bättre mUjö för denna och kommande generationer. Men vi är inte nöjda. Påmiljövärdspolitikens område mäste vi ständigt gå vidare framåt. 1 har förberedelserna för en landsomfattandeplanering för hushållningen med mark och vatten pågått. Vid denna riksdag skallvi ta det första steget mot dess förverkligande. Det betyder, i grunden, att viställer omsorgen om våra gemensamma naturtesurser under demokratisk kontroll.Vi måste slå vakt kring de oersättliga värden som vi sammanfattar underbegreppet yttre miljö. Värnet av mUjön hänger nära samman med den regionalautveckhngen. Det mest aktuella uttrycket för detta nära samband är attregeringens förslag till hushåUningen med mark och vatten och våra förslag tiUregionala handlingsprogram är sammanförda i en enda proposition. Om vi skaUklara uppgiften att solidariskt ta ansvar för miljön i landets olika delar, dämäste vi ocksä gemensamt ta ansvaret för varje regions utvecklingsmöjligheter.Det är en av grundtankarna bakom de förslag som för någon vecka sedan föreladesriksdagen i propositionen 111. Det är - som jag sagt - ett pionjärarbete. Det ärett oerhört omfattande utredningsarbete och en demokratisk process, somengagerat mänga människor, som föregått förslagen. Det nya är framför allt detsamlade greppet på miljöpohtUcen och regionalpohtiken, där man engagerarkommunerna, länen och de centrala organen i en planering för en jämnarefördelning av god miljö och goda försörjningsmöjligheter över landet. Man skaU akta sig för att allmänt fördömaindustrisamhället. Industrialiseringen har öppnat möjligheter tUl enförbättring av ekonomisk standard och social välfärd, som tidigaregenerationer inte kunde drömma om. Industrialismen är en form av avanceratsamarbete och arbetsfördelning, som fortfarande innehåUer stora möjligheter. Industrisamhället måste alltjämt utgöra den ekonomiskabasen för vårt samhälle. Men en produktionsökning till priset av försUtning avmänniskor och natur är icke en välståndsökning. Detta innebär i och för siginget angrepp pä tillväxt och ekonomiska framsteg, utan det är helt enkelt ettkonstaterande av att den industriella tiUväxten mäste styras av socialaoch mänskliga mål, förenas med social utjämning och ökad demokrati. De kanske mest kritiserade inslagen i det modernaindustrisamhället förutom arbetslösheten är miljöförstöringen ochkoncentrationstendenserna. De orsakas av marknadskrafternas fria spel. Dettaär en avgörande utgångspunkt när man tar ställning tiU hur människorna skaUskyddas mot förstörd miljö och regional obalans vare sig den för individenbetyder trängsel eller utglesning. Det krävs en stor kraftansträngning av samhället, avmänniskorna i gemenskap, för att hejda och vända de tendenser tUl regionalobalans och försämrad yttre miljö som marknadshushållningen för med sig. Det har i de senare årens svenska debatt givits uttryck åten del förvurade föreställningar om dessa sammanhang. Man har t. ex. sagt attdet är staten och kommunerna som bär skulden tiU koncentrationsproblemen. Det skulle vara ödesdigert att falla offer för sådanaföreställningar, ty det skulle splittra krafterna i kampen för bättre villkoråt människorna. Arbetartörelsen och flera andra folkrörelser uppstod somen protest mot det växande industrisamhällets sociala vådor och orättvisor.Socialdemokratin bekämpade inte produktionen; den drev igenom reformer somröjde undan några av detta samhälles allvarligaste brister massarbetslöshetoch massfattigdom. Den såg som sin uppgift att skydda människoma mot dentekniska utvecklingens sociala konsekvenser. Så har vi,fackligt och pohtiskt, gått vidare. vill vi ta ett steg till. Vi viU att uppbyggnaden avstarka regioner med goda sysselsättningsmöjhgheter och en god miljö förmäimiskorna skaU ske i en demokratiskt förankrad planering, där mänskliga behovfår vara avgörande för hur en effektiv produktion skall kunna komma till stånd.Vi vill planera för sociala mål. Men detta innebär ingen detaljreglering. Jag delar denmening som kommit till uttryck hos den överväldigande majoriteten av denpolitiska opinionen i landet att s. k. riksplan - om den skuUe tas påallvar, dvs. anses som trovärdig skulle resultera i en centralstyrddetaljreglering av det svenska samhäUet som saknar motstycke i nägon demokrati.Men kanske inte riksplan är avsedd att betraktas som trovärdig. Detär hka illa det för trovärdighet. Regional- och mUjöpohtiken är en pohtik för stad och land,gemensamt. Det har i debatten funnits försök att spela ut städernas ochlandsbygdens befolkning mot varandra. Men även detta vore ett ödesdigertmisstag. För arbetarrörelsen är det självklart att försöka hållasamman nationens ohka delar. För att lyckas med den uppgiften krävs enövergripande solidaritet. Den solidariteten gäller landsbygden - en solidaritet somspeglas i jordbruksavtalet, i kommunalskatte utjämningen, i regionalpohtiken.Det är en solidaritet som ställer krav på tätorternas befolkning att medverkatiU en jämnare fördelning av standard och välfärd över hela landet. Det bor människor i tätorterna ocksä, många i storatätorter. De kom dit en gång därför att landsbygden inte kunde försörja dem. emigreradeeller de sökte sig till tätorterna för att få arbete. Människoma i tätorterna upplever också en rad problem buUer, trångboddhet, dåliga arbetsplatser, trängsel och jäkt. Det finns en tendens ibland i den politiska debatten attskUdra tätorternas foUc som förtappade och fördömda - och vi vet vilka sombedriver den trafiken. Men vi gör inte tätorterna bättre genom att ständigtupprepa att luften är renare och träden grönare någon annanstans dit man bordeflytta. Människor bor i tätorter. De flesta kommer att fortsättaatt bo där. måste de upp och i väg tiU sina arbetsplatser, tiUfabrikerna, kontoren, byggena och butikerna. Det är förutsättningen förvälståndet. Om de inte gjorde det skuUe det inte finnas mycket kvar attfördela. Och därför mäste vi göra städerna och tätorterna bättre - skapa bättrebostadsmiljöer, röja upp i dåhga arbetsmUjöer, bygga bättre kommunikationer,skaffa lekplatser för barnen och utrymme för friluftsliv och rekreation. Då skaparvi en miljö, en bättre mUjö, för människorna. Ätt såsker är i hela landets intresse, i alla medborgares intresse. Vi skall inte ställa stad och land emot varandra utangemensamt förbättra viUkoren. SkaU en nation kunna utvecklas krävs en övergripandesolidaritet. Låt migövergå tUl ett annat solidaritetskrav. var det en vanhg bedömning att detstora problemet i vår ekonomi skuUe bh bristen på arbetskraft. Det kundeförefalla naturligt. Arbetsmarknadspolitiken, regionalpohtiken och denfortgående ekonomiska tillväxten hade lett tUl att andelen av befolkningen somhade arbete var högre i än i något annat land. Och det är fortfarandesä. De internationella jämförelser som finns visar att sysselsättningsnivån,dvs. den andel av den vuxna befolkningen som har arbete, är ungefär fem procenthögre i än i andra västeuropeiska länder. Arbetstidsförkortning,förlängd ungdomsutbildning, en väntad sänkning av pensionsåldern kunde göra detnaturligt att vänta sig en mycket långsam ökning av tUlgängen pä arbetskraft. Situationen har snabbt förändrats. Antalet sysselsatta ärstörre nu än 1970 när dessa beräkningar gjordes. Men det är inte brist päarbetskraft vi hder av, det är brist pä sysselsättningstillfäUen. Antaletmänniskor som viU ha arbete har kraftigt ökat. Framför allt är det kvinnornasom i större utsträckning än någonsin går ut pä arbetsmarknaden. Och det äringen tUlfällig förändring. Det är resultatet av ett samspel mellan ökadmedvetenhet hos kvinnorna och fackliga och politiska åtgärder, som satts in föratt stödja deras strävanden tUl jämstäUdhet. Den solidariska lönepolitiken har framför aUt kommitkvinnorna tiU del, därför att mänga kvinnor finns inom låglönebranscher ochläglöneyrken. UtbUdningen har reformerats, den vanhga skolan ochvuxenutbildningen. Inom arbetsmarknadsutbUdningen utgör kvinnorna numera intemindre än av deltagarna mot några fä procent . Barntillsynen har byggts ut mycket kraftigt, även om denännu är OtiUräcklig. Det har underlättat hemarbetet. Mänga familjer - kanske mest bland de unga - har insettatt hemarbetet självfaUet måste delas rättvist. Sä har den solidariska välfärdspolitiken skapat nyamöjligheter för kvinnorna. De har velat utnyttja dem. har flera hundra tusenkvinnor gått ut på arbetsmarknaden. Bland gifta kvinnor är detnumera som förvärvsarbetar. Det är betydligt högre än i de ländervi brukar jämföra oss med. De allra flesta av dem som söker arbete har ocksåfått det. Bara t. ex., när 80 000 kvinnor har gåttut på arbetsmarknaden, har drygt 60 000 fått arbete. Men inte alla. Därför harvi haft bUden av kraftigt ökad sysselsättning för kvinnorna mensamtidigt en högre arbetslöshet. Det tar ofränkomUgen tid att möta de förväntningar ochförhoppningar om arbete som snabbt väckts hos dagens kvinnor. Det vanligamönstret förr var att kvinnorna under dåliga konjunkturer återgick tillhemarbetet. Det mönstret har brutits. Kvinnorna är, som haruttryckt det, inte längre en arbetskraftsreserv att ta tiU. De är enarbetskraftsresurs. Den här ökande förvärvsverksamheten hos kvinnornauttrycker, enligt min mening, en långsiktig tendens. Det senaste exemplet på detta har vi frän lokahseringen avAlgots tiU . offentliggjordes beslutet om tusennya jobb i , och . kl. 8, när arbetsförmedlingenöppnade, säger man att aUa klaffarna i telefonväxeln föU. Sedan var växeln blockeradhela dagen. Pä hade 281 personer anmält sitt intresse. Den förstaveckan hade 453 människor anmält sig. fanns 493 kvinnor registrerade som arbetslösa påförmedlingen i . var det 762. Det finns de som tror att den nu registrerade ökningen avarbetslösheten i skulle ha kommit som en överraskning föross. Men vi har länge vetat att sysselsättningsgraden - inte minst blandkvinnorna är lägre i än i en del andra län. Det var ju det somvar skälet tiU att vi viUe medverka tiU att just lokahserades tiUVästerbotten. Denna ökning av registreringen betyder bara att det har skapatsförhoppningar och förväntningar där de tidigare inte fanns. Vid en konferens som jag hade pä omkvinnofrågorna var man enig om att grundvalen för kvinnans jämställdhet måsteläggas på arbetsmarknaden. Därför kommer det nu och framöver att krävasbetydande insatser för att öka kvinnornas sysselsättning. Vid en lågkonjunktur är det framför allt de nytillträdandepå arbetsmarknaden som fär svårigheter. Det har vi kunnat iaktta tidigare. För ungdomarna som efter utbildningen givit sig ut päarbetsmarknaden har situationen hårdnat betydligt. Ungdomsarbetslösheten ärsom all arbetslöshet av ondo. Men den är dessutom allvarlig därför att den kanleda tiU att unga människor, som just står i färd med att börja bygga sinframtid, kan mista framtidstron. Det finnsflera orsaker tiU att den registrerade ungdomsarbetslösheten har ökat.Det är de som söker sig ut pä arbetsmarknaden som råkar Ula ut när företagen ien lågkonjunktur stramar åt rekryteringen, det är de sist anstäUda som drabbasav driftinskränkningar. Ungdomarna har ofta en inriktning pä serviceyrken, däråtstramningen varit särskilt påtaglig. har utbildningsexpansionen varje ärsugit upp allt fler ungdomar. Men är och gymnasieskolan närafärdigbyggda, och inskrivningen vid universitet och högskolor minskar. Sysselsättningen för ungdomarna kräver därför speciella,kraftfulla insatser från samhällets sida. Jag kommer strax tiUbaka tiU det. Studerar man förhåUandena bland de etablerade grupperna påarbetsmarknaden, t. ex. genom att avläsa situationen vid förbundensarbetslöshetskassor, finner man på åtskUliga områden en väl hävdadsysselsättning. Det är framför allt på byggsidan som vi upplever påtagligaproblem, och det är aUtså särskUt där man måste sätta in insatserna. Tjänstemännen i det privata näringslivet har sedan längevarit medvetna om industrisamhällets hårda krav på rörlighet. Rationaliseringentog steget in från verkstadsgolvet tiU kontoret. Det blevproblem för framför aUt äldre fiänstemän. a. som en följd av denna nyautveckling byggdes a-kassorna upp i snabb takt av tjänstemännens fackligaorganisationer. Situationen underlättades emellertid av den snabba tillväxtenav den offentUga sektorn, som kunde suga upp framför allt en stor del av dennytillkommande tjänstemannaarbetskraft, som annars skuUe ha kommit ut i detprivata näringslivet och konkurrerat om sysselsättningstUlfäUena. Den offentliga sektorns tiUväxt har bromsats upp. Detär visserligen en delvis tillfäUig inbromsning, som har samband med denaktuella skattesituationen i kommunerna, men den är i dagens läge ett faktum. Härigenom slår nu rationaliseringen inom näringslivet med fullkraft inte minst mot tjänstemännen. Risken för arbetslöshet drabbar därmedmänniskor som tidigare säkerligen uppfattat sin ställning som ganska tryggad. Denna korta redovisning av problemen ger klart belägg förnödvändigheten av energiska insatser både i dagens läge och i ett meralångsiktigt perspektiv för att värna sysselsättningen. Ätt skjuta ungdomens problem åt sidan skuUe betyda ettödesdigert steg tiUbaka, ett uppgivande av resultatet av årtiondens politiskaoch fackliga kamp. Ätt ge upp ambitionen att ge t. ex. kvinnorna en hkvärdigställning i arbetslivet med hänsyn tiU dagens svårigheter skulle vara ettnederlag. Det skuUe dessutom betyda sämre välfärd för individen och församhället. Att bortse från tjänstemännens problem - dramatiskt belystaför nägon vecka sedan i flera stora industriföretag, framför allt Facit skulle betyda många personliga tragedier. Vi för en hård kamp för social utjämning.InkomstskiUnaderna i det svenska samhället är fortfarande betydande, trotsskatte- och trygghets-pohtiken. Vi vet att en stor del av dessaskillnader beror pä otillräckhg sysselsättning. Vi vet att de lägreinkomstskikten har ett starkt inslag av ungdom och kvinnor. En målmedveten satsning pä kvinnomasoch ungdomens sysselsättning betyder inte bara ökad trygghet för 10 000-talsmänniskor. Den betyder ocksä ökad social rättvisa, ökad jämlikhet, snabbareframsteg. De som känner oro skall inte känna det som om de bhvitlämnade i sticket. De stora löntagargrupper, som just nu har en ganska godsysselsättning, vet vad arbetslöshet vill säga. De och deras organisationer hari årtionden fört kampen för fuU sysselsättning. De vet att solidariteten är ettnödvändigt villkor för tryggheten. Människorna vet att de inte ensamma förmår rå påkonjunkturen och strukturomvandhngen. De kan inte ensamma kämpa motmarknadskrafterna. I StäUet växer kraven på solidaritet och människorna vändersig tiU varandra. Samtliga partUedare har till mig ställt interpellationersom i stort sett gäUt vUka åtgärder regeringen nu ämnar föreslå för att värnasysselsättningen. Ett skrifthgt svar (se bilaga tUl detta protokoU) hksomregeringens i går framlagda proposition har utdelats tiU ledamöter.Jag hänvisar härtill men vill därutöver göra följande kommentar. Det torde inte råda något tvivel om att konjunkturengradvis förbättrats. Men uppgången har gått långsammare än vad en i stort settenig expertis både utomlands och här hemma förutspådde för . Exporten har i stort sett utvecklats enligtförväntningarna. Expansionen ute i har främst gällt bostadsbyggande,konsumtion och offentlig sektor, medan industriinvesteringarna visat en svagutveckling.