prot · FV0947 · 1972-12-31 00:00:00 — Det bhr en kulturell nedgång, relativt sett, somkommer att innebära svårigheter att delta i det intemationeUa tankeutbytet, enoförmåga att uttrycka det svenska. Vi kommer dessutom att få svårigheter attutveckla de nya produkter som vi måste utveckla för att kunna ge sysselsättning- vUket är nödvändigt för vår ekonomi. Vi nedmstar inte bara kvaliteten på utbUdningssidan, utanockså när det gäller vårt försvar vUket sagts tidigare. Det ärsjälvfaUet någonting som mäste komma att påverka detta lands internationellaställning . hur ju påpekat - jug tror utt det citerutstidigure här - att nedmstningsförhandlingarna tyvärr inte haft den framgång manskulle önska utan tvärtom inte har haft någon framgång alls. Det är utomordentligtbeklagligt detta är vi väl aUa överens om men det tycks inte desto mindrevara verklighet. Om då i detta läge skär ned sitt försvar ordentUgt,innebär det en försvagning av vår intemationeUa ställning. har t. ex. utrikesministern i debatten gjortgällande att vi har ett starkt försvar. Det är klart att det kan mun ulltidsägu, men då får mun lov utt definieru vud mun menur med sturkt. Det är enomdömesfrågu. Vud jug vUl göru gällunde är utt styrkan i vårt försvar nu ärmindre sett i förhållande tUl andru länder än tidigure, och kommer utt bli deti ännu högre grud. Det kun inte innebäru unnut än när mun skär ned untuletenheter i ett försvur. Vi kommer utt befinnu oss i ett sämre utgångsläge än viskulle önsku då det gäUer utt t. ex. drivu den neutraUtetspoUtik som 3 * protokoll 1972. är vårtgemensamma mål. Hur lätt det ändå är att hamna i svårigheter är vimedvetna om genom tidigure erfurenheter. sade i riksdagensaUmänpolitisku debutt i februuri: "Mun bör kommu ihåg utt dennuneutrulitetspolitik av oerhört mångu människor i detta lund upplevs såsom enväsentlig trygghetsgurun-ti." Det tror jug också. fortsutte:"Den är sturkt folkligt förunkrud genom en lång historisk tradition. PerAlbin Hunsson stod såsom en symbol för vår vidu utt stå utunför kriget, och hunfullfödde sin politik med stor fusthet." I och bok "Svenskutrikespolitik ,1 dokument" kun mun läsa att Per isambund med kruvet utt vi skulle släppu tysku tåg genom lundet gjorde ett purdugboksunteckningur, vilku hur sitt intresse. . . .Så bröts vår kära och strikt håUnuneutrulitetslinje uv insikten om det orimligu i nuvarunde läge utt tugu riskenuv ett krig. Det pinurmig utt vi skoluvuru nödgude utt fullu undan för övermakten, men jag kan inte se det möjligtutt gå någon unnun väg." Jug skulle inte vUju ägnu mig åt någon kritik uv Per AlbinHunsson förvisso inte men jug vUl ägnu mig åt en kritik uv dem som försökergöru gällunde utt en minskning uv vårt försvur inte innebär utt vi försämrarvår förmågu utt bedrivu en neutralitetspolitik. Slutligen hur jag en punkt, som berör något som kommer uttpåverku vår internutionellu ställning. Jug blir en smulu förvänud, när jug serden allmännu utformningen uv våru diplomutisku unsträngningur. Den enduverkligt solidu sutsning som från svensk sidu hur gjorts när det gällerförbindelserna med länder utanför är inriktad på . Där har vimedvetet unsträngt oss för utt på oHku sätt byggu upp godu och finaförbindelser. Vi har lyckats därmed och vi har en fin ställning iu-landsvärlden. Det är i sig självt bra, men det får inte betyda utt man blirnonchulunt när det gäller förbindelsernu med undru länder, som är betydelsefuUuför oss, och att man i sin politik inte tur hänsyn till våru egnu begränsninguroch behov. Det skulle jug viHu påstå utt mun fuktiskt hur gjort. Ett UV dessu exempel är det sätt på vUket mun hur drivitEEC-för-hundlingurnu. Det är ju ingen hemlighet utt mun ute i de europeiskuländerna har varit oerhört förvånad över den metod vi har använt. Jug tror uttvirrigheten och överlägsenheten från svensk sidu är en förkluring tUl desvårigheter vi för närvurunde hur utt få gehör för de mycket viktigu önskemålsom vi nu försöker ge uttryck åt. Jug hur försökt utt grunsku någru uv de kruftersom kun kommu utt påverku vårt internationellu läge . Jugär medveten om utt jug vid den grunskningen hur sutt ett antal frågetecken -frågetecken som innebär att det finns en risk för att vi på oliku sätt minskurvår internutioneUu handlingsfrihet och vårt nutionellu oberoende genomlättvindighet. Ätt vi tulur väl om neutraliteten är bru; vi skull ullsicke göru oss uv med neutraliteten. En del försöker säga utt mun inte skullsäHu neutruliteten. Nej, det är självklurt utt mun inte skall göra det. skullheller inte schabblu bort den; mun skull inte schubblu bort sittinternationella oberoende. Jag är oroad över att vi är i färd med attgenomföra, inte en devalvering uv den svensku kronun, men en devulvering uvSverige genom att vi för en ekonomisk politik som ger enlångsammare utvecklingstukt än i jämförburu länder, utt vi skaffar oss självaminskat medinflytunde över de beslut som futtus och kommer utt gällu oss vuresig vi vUl eUer inte, utt vi sänker kvuliteten i vårt utbildningsväsende ochutt vi i förhållunde tiU undru länder minskur satsningen på vårt eget försvuroch utt vi dessutom hur en utrikespolitisk uUmän uppläggning som iblund svävurutunför våru reeUu möjligheter och våru verkligu hänsyn. Jag är, som sugt, herr tulmun, medveten om utt detta inteär den finu bUd som jug skulle vUju se frumför mig när jag betraktarutvecklingen i det här landet - det land som vi uUesummuns tycker så mycket om.Eftersom jug egentligen inte ulls önskur dennu förutsägelse, utun vill hu denomvändu prognosen när jag betraktar vårt land, skulle jag vara utomordentligttacksam om jag bleve överbevisad om att jag har fel. Det bekymrar mig att maninte i regeringsdeklarationen - och inte vid andra tUlfällen heUer - tarupp dessu meru långsiktigu perspektiv, utun att man travar, såsom jag tyckerman gör i dagens regeringsdeklaration, ganska många självklarheter ovanpåvarandra. upprättande av diplomatiska förbindelser med Tyskademokratiska republiken Herr utrikesministern , som meddelat att han isambund med den utrikes- och handelspolitiska debutten ämnude besvuru fruRydings (vpk) den 12 junuuri frumställdu interpellation, nr 21, angåendeupprättande uv diplomutisku förbindelser med Tysku demokrutisku republiken,erhöll ordet och unförde: hur frågut mig, om regeringen ärberedd utt omgående tu initiutiv tUl ett svenskt erkännunde uv Tyskademokrutisku republiken. I vad gäller motiven för regeringens inställning ierkännundefrågun får jag hänvisa tiU mitt interpeUationssvar . Jag upprepade dä de folkrättsligu minimikruv för svenskt erkännunde uvoch upprättande uv diplomutisku förbindelser med ett unnut land som minföreträdure hude ungivit i ett interpellutionssvur . Vidureunderströk jag att enligt praxis svenskt erkännunde ges när vi dels unser uttminimUcruven är uppfylldu, dels funnit utt ingu särskildu skäl tulur emoterkännunde. Som särskUdu skäl mot ett svenskt erkännunde uv Tyskademokratiska republiken vid tiden för mitt förra interpellationssvar unfördejag det ömtåliga läge vuri förhundUngurna i Tysklandsfrågan befann sig, och jagtUlade att vi var ungelägnu om utt inte genom någru åtgärder t. ex. ettisolerut svenskt erkännande av Tyska demokratiska repubUken - tUlföra dettaläge några nya kompUkationer. Sedermeru hur förhundUngurnu i Tysklundsfrågun tugitytterligure några steg framåt. Detta är givetvis glädjande. Fortfurundebefinner sig dock dessu förhundlingur i ett ömtåligt läge. Ang. upprättande av diplomatiska förbindelser med Tyskademokratiska republiken erkännundefrågunär därför inte utt väntu för närvarunde. Jug vUl i dettu summunhung hänvisu till den redovisning uvregeringens syn på Tysklundsfrågun som lämnuts i dagens regeringsdeklurution. i (vpk): Jug vUl tucka utrikesministern för svuret påfru interpeUution. Svuret är kort och koncist och liku negutivt somtidigure. Utrikesministern hänvisur också tUl sitt interpellationssvar frånoktober förru året, vilket med ull tydlighet visur ett mycket stutiskt tänkundeför utt inte sägu ett envist fusthållunde vid en en gång intugen position när detgäller utt bedömu dennu frågu. Med sitt svur i dug har utrikesministern gett tUl kännusin syn på frågun, men vi hur nu ett nytt riksdugsår och det föreliggermotioner om erkännunde av DDR inte bara från vårt häll utan också fråncenterpartiet och medlemmar av statsrådet eget parti. Dessa motionersörjer för att även den svenska i sinom tid får tUlfälle att yttrasig och ge sin mening till känna, vUket är väsentligt. Därmed vill jag inte hasagt att det var ointressunt utt få tu del uv statsrådet svur påinterpellationen, även om jug givetvis inte är nöjd med svuret. ViU mun fortsätta på vägen mot avspänning i , måstedenna även gäUa DDR, så att vi får normala relutioner också tUl detta land. Detär falskt när man påstår att ett svenskt erkännande av DDR ensidigt skullegynna den ena parten i Tysklandsfrågan, nämligen DDR. Så sent som skreven utrikesmmistern närstående tidning. Arbetet, föHande: "Det skulle idagens situation uppfattas som ett stäUningstagande för östsidan och sålundasom en awUcelse från vår neutraHtetsUnje. Effekten skulle i varje fall blir enförstärkning av den östtyska positionen i de interna tyska överläggningar, somnu under stora svårigheter inletts." Men vur ligger logiken i att det är neutrult utt buraerkänna den ena av de två tysku staterna men oneutrult att erkänna båda? I etttidigare inlägg här i dug har C.-H. berört sambundet mellan ettdiplomutiskt erkännunde uv DDR och urbetet för säkerhet och uvspänning iEuropu, vurför jug inte skull upprepu det resonemunget. Men låt mig buru än engång få understryku utt en normulisering uv förbindelsernu med DDR i dug är ettuktivt steg för uvspänning i Europu. Det kun inte vuru försvurburt utt - ett neutrultlund längre dröjer med sitt erkännunde uv DDR och i stället väntur på uttWilly skall tala om tidpunkten då det blir fritt fram för handling i dethär avseendet. Det kun heller inte vuru riktigt att skull rättu sinutrikespolitik efter WUly unvisningur. Jug vill påminna om att WillyBrundt för sedun på en direkt fråga från en journalist förklaradeatt "världen går inte under", om nu skulle komma att erkännuDDR. Nej, DDR går heller inte under, om skulle bli densistu stuten på jorden som erkände dess existens. Staten hur existerut utun normulu förbindelser med och kommer att existeru också ifortsättningen utun ett svenskt erkännunde. Men jag vill ändå fråga utrikesministern om det nu inte ärhög tid att uUvurligt omprövur sin inställning, dels för vårtlands egen del,dels ocksä för att verkligen visa att är berett att ge sin uktivumedverkun tUl fred och avspänning i ? Den linje som mun driver nu är enuppskovslinje, som verkligen sätter den godu viHun utt över huvud tuget uppnåen normalisering i fråga. Resonemunget utt ett svenskt erkännunde skuUe varuett ensidigt ställningstugunde tUl förmån för östsidan är oriktig och kun mtegodkännus. Den märkligu logUcen i utt det är neutrult utt erkännu buru den enuuv de två tysku staternu men oneutrult att erkänna båda kan man i och för siglämnu därhän. Men om "östsidans" position stärks uv ett svensktdiplomatiskt erkännande, mäste logiken också sägu att "västsidans"position är utt över huvud tuget inte vUju hu en normulisering uv relutionernumed DDR. Kun utrikespolitik görus beroende uv en sådun linje? Vi unserinte det. Det hör, herr tulmun, till rituulen vid vurie session medSveriges riksdug utt utrikesministern får en frågu om erkännunde uv DDR. Dethör dess värre också till rituulen utt svuret hittUls har blivit detsamma - detgäller min företrädare också. Det beror inte på att vi är speciellt statiska iutformningen av den svenska utrikespolitiken, utan det beror helt enkelt pä attdet läge som bestämmer den svenska utrikespolitikens utformning tyvärr inte harundergått de förändringar som skulle kunna göra ett erkännande möjligt. I denna som i andra erkännandefrågor är det viktigt attvi gör klart för oss att ett erkännande av en stat från vår sida inte innebärett positivt ställningstagande till regimen i fråga. Lika litet som frånvaronav ett erkännande skuUe innebäru något uvståndstugunde från regimen i frågu. Vi erkänner stater och vi har diplomatiska förbindelsermed stater nuturligtvis i syfte utt tu till vuru våru egnu svensku intressenoch inte för utt tUlvurutu den erkändu stutens intresse. Vi ställer vissu minimikruv jug erinrude om dem i mittinterpeUu-tionssvur - för utt ett erkännunde från svensk sidu skull kommu tillstånd. Vi är ungelägnu om utt upprätthåUu de minimikruven de reser inteproblem i det här fullet, men i mångu undru full. Det är viktigt utt hållu fustvid dessa kruv principlöshet är för en liten stut en specieU belustning. Mendet ur också viktigt utt kommu ihåg utt vi icke är bundnu UV någon regel somsäger utt när dessu minimikruv är uppfylldu, kommer ett svenskt erkännundeuutomutiskt som föHd däruv. Bukom vude erkännunde ligger en bedömning och etthänsynstagande nuturligtvis tUl vilku konsekvenser ett erkännande får bäde urde svenska intressenas synpunkt och ur undru synpunkter. Det betyder utt om vi i ett visst specieUt fuU finner uttett erkännunde skulle få negutivu konsekvenser, som är större än de eventuellupositivu konsekvenser som mun också kun se, så bhr inget erkännunde uktuellt. Det är så vi hur bedömt och bedömer också i dug detuktuellu läget när det gäller DDR. Det innebär buru utt upprepu vad jag hadetUlfälle att säga för , nämligen utt förhällundet mellun de tvåtysku stuterna fortfarunde befinner sig i ett utomordentligt känsligt läge. Vivet - och det vet också mycket väl - utt i dennormuliserings-process som dess bättre är på gång spelur frågun om DDR:sinternutionel- upprättande av diplomatiska förbindelser med Tyskademokratiska republiken Ang. upprättande av diplomatiska förbindelser med Tyskademokratiska republiken luerkännunde en mycket stor roU. Den ingår direkt i och påverkur i hög grud dennormuliseringsprocessen. Jag skuU inte förlängu debatten mera. Jag viU hänvisa som jag i och för sig gjorde redun i interpellutionssvuret till vud somunförts i regeringsdeklurationen i Tysklundsfrågun, men också till denofrånkomligen djupt oroude debutt som vi hude om utvecklingen uv Tysklundsfrågun. Mot den bukgrunden tycker jug det är rätt häpnudsväckundeutt inte vida inse, eller snarare kanske inte låtsas vUja inse vUket unsvur densvensku regeringen skuUe påtu sig om vi i dug skulle erkännu DDR. säger utt det är oneutrult, för hurju erkänt . Ja, visst har vi erkänt . Detberor på att det föreligger en mycket viktig skillnad mellun Förbundsrepublikenoch DDR. Den viktiguste skUlnaden ur den här uktuella synpunkten är uttFörbundsrepubUken är erkänd uv ulla segrurmukternu i andra världskrigetinklusive ; dettu är som bekunt inte fallet med DDR. I den här frågun, Uksom i undru, styrs vi uv vud vibedömer vuru svenska intressen. Vi måste också styrus uv en bedömning uv vUkukonsekvenser vårt handlande får på utvecklingen. Konsekvensernu uv ett svenskterkännunde uv DDR skulle vuru milt sugt svårbedömburu . Vi skuUe tupå oss unsvuret för möjligen mycket ullvurliga konsekvenser förTysklundsfråguns utveckling genom ett isolerut svenskt erkännande. Det är ettansvar som den på, som jag menar, goda grunder inte ärberedd att ta på sig. Därför står i nuvarande läge vår ståndpunkt fast. Jag vill emellertid pussu på utt understryku utt dennuståndpunkt jug sude det inledningsvis icke i och för sig innebär någotslugs betygsättning uv regimen DDR. Vi skuU över huvud taget inte betruktaerkännandefrågor ur den synvinkeln. Vi är från svensk sidu angelägna om att,inom de inofficieUa ramar som vi rör oss med, ha ett bra förhållande ochutvecklu våru förbindelser med DDR. Det sker också de fucto när det gällerhundel, sumfärdsel och på mångu undru områden, både biluterult ochinternutioneUt. HerrWERNER i (vpk) kort genmäle: Om uppfuttur den rituul huntulude om som betungunde så kan den uvskuffus genom utt erkänna DDR. Men, herrWickmun, den rituulen förekommer väl även inom eget purti vid deoliku distriktskonferenser som hålls ute i landet och vid dendistrUctskonferens som skull medverku i om någon vecku. Vi hurtiUräckligt många undra olösta frågor som det kan bli ritualer omkring, så denhär rituulen kun vi tu bort. Vilku komplikutioner skulle inträffu om erkännerDDR i nuvurunde läge? Fördruget, om vurs rutificering striden nu står iVästtysklund, tur ståndpunkt för nuvurunde efter undru världskriget uppkomnagränser, inklusive DDR:s gränser, och DDR betraktus som en suverän stut. Kortsugt, detta fördrug bedöms som en eftersträvunsvärd normulisering. Hur kan dåett svenskt erkännande av DDR, som innebär ennormalisering av förhållundenu meUun dessu bådu länder, kompliceru läget förregeringen , om dennu regering för egen del hur normulisering somriktpunkt i förhällundet till sin grunne? Ett svenskt erkännande löper ju i sammu riktning. Om ettsvenskt steg i den här riktningen påverkur håUningen från undru länders sidu och det är väl i hög grud sunnolikt - måste väl ett sådunt svenskt steg bidrutill utt normuliseringsprocessen påskyndus tUl gugn för freden och säkerheten.Vi vet utt Finlund är berett utt erkännu de båda tyska stuterna; det sägs uttIndien överväger utt erkänna DDR; i och ett flertal andra länderväxer opinionen för utt äntligen få till stånd normala folkrättsliga relutionertiU DDR. HerrWIRMARK (fp): Låt mig uttrycku min förvåning över uttutrikesministern inte hur gått i svuromäl beträffunde de väsentligu frågor somstuUts UV tulare före mig i debatten. ställde frågor om en korrektbeskrivning av den politiska verkUgheten i olika länder och en korrektbeskrivning uv det säkerhetspolitisku läget. Andra tulure hur ställt undru.frågor. ställde också frågor om Bungludesh och hjälpsituu-tionendär. Men vi hur fått väntu på svuren. Jug hoppus utt de kommer senure underdebutten. Det jug hude tänkt beröru, herr talman, gäUer Europu, bådevåru relationer tUl EEC och våra relationer tUl . Man kan väl knuppustsägu utt vi i huft en fullödig debutt om ullu de frågor och problem somberörs uv vUken överenskommelse vi får med EEC. Delvis beror dettu på uttsituutionen innehåller så många osäkru fuktorer, utt regeringen avhållit sigfrån att animera en bred debatt i de här frågorna. Man kan ju också sägu att,om regeringen föredrar utt liggu lågt, unkommer det på undru utt söku väcku denhär debatten. Försök hur förvisso gjorts från oppositionshåll, men jugtror inte utt vi ännu, någon uv oss, lyckuts få svensku folket utt förståvikten uv de uvgörunden som håller på utt träffus, både för den ekonomiskuutvecklingen och för tryggheten i sysselsättningen här i landet. Jag antar anser utt det är det faktum utt förhundlingurna just nu pågår som gör detomöjligt att i dug i detuH kommenteru det. Men det betyder också utt vi går moten överenskommelse som inte hur diskuteruts i detuH i riksdugen i självu detuvgörunde skedet. Någru frågeställningur vill jug ändå försöku. Enhuvudfrågu är den osäkerhetsfuktor för svenskt näringsUv somunduntugskluusulernu representerur. I det meningsutbyte som hude medutrikesministern tidigure i dug hur det slugits fust utt det från Sverigessidu måste vuru ytterst ungeläget utt kunnu begränsu unvändningen uv de härklausulerna och att få preciserat när de skull kunnu äberopus och under vilkuvillkor de skull kunnu äberopus. Men frågun kvurstår: Kommer vi i verklighetenatt uppnå den här målsättningen? En unnan frågu är våru möjligheter utt näru föHu vud somsker inom Gemenskupen, en frågu som berörde men som intekommente-rudes från regeringsbänkens sidu. I det memorundum av den 6 septemberförra året som statsministern åberopade i sitt svar på en interpellationuv förklurude regeringen utt det är uv betydelse för utt fåmöjlighet till informution och samråd. De tongångur vi hört frånBryssel hur, tycker jag, inte lämnat något vidure stort utrymme förspeciulurrungemung för just . 1 regeringens memorundum som jug tulude om föreslogsju utt skulle "få del uv förslag från kommissionen inom områdetför det överenskomnu sumurbetet så snurt dessu frumlugts förministerrådet". Det tuludes också om att mun på grund av utbyttainformationer skuUe kunna begäru utt sumråd äger rum. Det säger sig självt att detskulle vuru något ytterst värdefullt utt få tUl stånd ett sådunt sumråd.Problemet är väl om EEC viU göru ett unduntug för med motivering uttSverige hur en högre umbitionsnivå för sitt sumurbete med EEC. Men kommer viutt uppnå dettu förhundlingsmål eller kommer EEC utt unse utt mun då bryterigenom den skiHelinje som mun hävdar måste finnas mellan medlemmar och ickemedlemmur i Gemenskupen? I sitt uppmärksummude unförunde på belyste professor ingående vår ekonomisinternu-tionulisering och påvisade hur med vår växunde utrikeshundel föder ettallt större internutionellt beroende, som begränsur och kommer utt. ytteriigurebegränsu vårt hundlingsutrymme. Dettu beroende kommer utt uccentuerus genom uttvi i förhundlingurnu med EEC inte uppnår den tullunion som vi hude önskut utunburu ett frihundelsuvtul för industri-vuror. Vi blir helt enkelt tvungnu uttunpussu oss på mångu områden som uvtulet inte täcker och där en tullunionskulle hu kunnut ge oss både ett visst skydd och ett visst inflytunde. En UV professor slutsutser vur utt bådeunhängure och motståndure till EEC överdriver skillnuden mellun fulltmedlemskup och de sum urbetsformer med den gemensummu murknuden som Sverigeunder 1970-tulet kommer, som hun sade, att "glida in i". ProfessorLindbeck ansåg tydligen att vi genom de relutioner vi får kommer att dras in iintegrationen. Får jug frågu regeringen, om det är en uppfuttning somregeringen delur, eller är det så utt vi genom det uvtal vi kommer att slutukommer att humna utanför väsentliga delar uv integrutionen? Jug befurur detsenure, och är det så, är det nuturligtvis viktigt utt vi murkerur utt vi inteär nöjdu med vud vi uppnår. Så mycket viktigure blir det då också utt förberedu ossför en andru förhundlingsomgång, en förhandlingsomgång, där vi måste lyckasslutu ett avtul som ligger närmure våregen umbitionsnivå, den nivå somregeringen med stöd uv de demokrutisku purtiernu slog fust i sin deklurution uvden och som sedun på oliku sätt kompletterats. Vi bör redun nubereda marken för utt avtalet skall omfuttu nya områden som industripolitUc,energipolitik, midöpolitik, forskningspolitik, konkurrensfrågor. Först när viinlemmuts i integrutionsprocessen på bred front genom ömsesidigu avtul hur viuppnått vud vi menade med "nära, omfattunde och varuktiguförbindelser". För utt kommu därhän måste vi i en kommandeförhundlingsomgång på nytt förutsättningslöst pröva de oliku unslutningsformersom är möjligu med bibehållande uv vår alliunsfrUiet och vår neutrulitet.Därvid måste vi nuturiigtvis tu hänsyn både tiUvåru egnu erfurenheter under den förstu uvtulsperioden och till utvecklingeninom självu EEC. Speciellt viU jug peku på nödvändigheten uv uttussocieringsulternutivet närmure undersöks igen med de möjligheter tiUömsesidighet som den unslutningsformen ändå skulle kunnu ge. En suk ur säker: Om vi missgynnus på den här storumurknuden, som ju står för tre fjärdedelar uv det svensku hundelsutbytet,kommer vi inte utt kunnu ersättu den med någon unnun murknud. Det betyder inteutt vi inte bör strävu efter utt byggu ut våru kontukter med Östeuropu ochövrigu delur UV världen. Det finns ingenting som säger utt inte dettu kun ske,även om vi deltur i integrutionen i Västeuropu. Både tul häromdugenoch tidigare manifesterade intresse för kontukter med EEC visur uttden fientligu uttityden mot EEC i håller på utt luckrus upp och utt detfinns skäl förmodu utt kommer utt erkännu den reuHtet somföreligger när EEC:s utvidgning är klur. Regeringens deklurution i dug understryker att det är enungelägen uppgift för svensk utrikespolitik att bidru till ett vidgut sumurbeteinom hela den europeiska stutsgmppen. Men jug vill ifrågusättu om Sverigebiluterult gjort de unsträngningur som är möjligu för att förbättru sinukontukter österut.