prot · FV0918 · 1972-12-31 00:00:00 — Närområdet väl är färdigbyggt, är det ofta så hårt exploaterat att det helt enkeltinte finns mark till en sanering i efterhand. Den som har praktisk erfarenhet av hur verkligheten ser uti dag för barnen och deras föräldrar kan inte nöja sig med att vänta. Dagensbostadssituation ger upphov tUl social nöd och bidrar till att vidmakthållaklass- och könsskUlnader. Många av de problem i skola och samhälle som viupplever så starkt beror på dålig barntiUsyn och dålig bostadsmUjö. Det behövs ett fortsatt kraftfulltreformarbete om vi skall kunna lösa barnfamUjernas problem. Vad som behövs ärinsatser pä framför aUt tre områden. En kraftig utbyggnad av samhällets vårdresurser förbarnfamUjer, dubbelarbetande, gamla, sjuka, handikappade och socialt missanpassade. Ansvaret för detta skall definitivt lyftas över från familjen till samhället, dvs. En snabbutbyggnad av samhäUets barntillsyn med omedelbar satsning på heldagstUlsynen idaghem och fritidshem och en obligatorisk förskola som slutmål. En plan för huroch när dessa mål skall uppnäs. Lagstiftning och normer som fastläggerkommunernas och bostadsbyggarnas skyldigheter. Ökat statsbidrag tUlbarnstugorna. Pedagogisk utveckUng av barnstugornas verksamhet och integreringav lekskolor och daghem. Ökat ekonomisktstöd i bidragsform till barnfamiljerna. pågår grundläggningsarbetet för sädana reformer ifamiljepolitiska kommittén, barnstugeutredningen, boendeutredningen ochbygglagsakkunniga. Det är viktigt att deras resultat snabbt redovisas ochsnabbt omsattes i praktiskt reformarbete. Det är självklart att ett sådantreformprogram bara kan förverkligas genom en socialdemokratisk politik. Pä detta liksom på alla andra områden krävs solidaritetoch sammanhållning, en vilja att ge samhället de resurser som behövs och enmålmedveten satsning på att skapa ökad jämlikhet mellan barn från olika mUjöer,mellan barnfamUjer och andra samt meUan kvinnor och män. De borgerliga partiernasaknar både vilja och förmåga att uträtta något sådant. HertMUNDEBO (fp) kort genmäle: Det fanns åtskUliga fel och ofullständigheteri inlägg, kanske beroende på att hon inte har haft möjlighet attfölja vare sig oppositionspartiernas eUer socialdemokraternas poUtik under1960-talet. Visst förekommer nyanser inom alla partier, men denväsentliga skiljelinjen i de frågor vi nu diskuterar har ju gått inomsocialdemokratin, inom regeringen. Det var därför helt följdriktigt att densenare delen av den 4 febmari 1972 huvudsakligen blev en kritik av regeringens bristande insatser på dethär området. Jag förutsätter att statsrådet kommenterar den delenav inlägg. Eljest tolkar jag det som ett instämmande i . I den första delen av sitt inlägg däremot framförde fruDahl en rad synpunkter på oppositionspartiernas pohtik , ochdet var där felen och ofuUständigheterna fanns. Jag skall nämna tre exempel.Det första gäller kravet på en reformerad familjebeskattning. Vem har drivitdetta krav år ? Från regeringens sida sade man nejgäng pä gäng för att sä småningom tillsätta den utredning somledde tUl den reformerade beskattningen. Det andra exemplet gäller kravet påstörre resurser till barntillsynen. Gång på gång har vi fört fram krav påbidrag tiU familjedaghem, och gång på gäng har man sagt nej. Först efteråtskUliga omgångar blev det sådana bidrag. Det tredje exemplet gäller kravet päföräldraundervisning, och där citerade ett par avsnitt ur en motion.Den motionen syftar tUl att ge föräldrarna hjälp, stöd, information ochutbUdning i den viktiga uppgift de har att utföra. Det är inte cyniskt att beskriva den verklighet som mängalever i. Det kanske inte känns tilltalande om man vill ge en vackrare bUd avden verkligheten. Däremot är det cyniskt att säga nej tUl förslag som syftartill att förbättra famUjernas situation. Det är cyniskt att inte gefillräckligt stöd till daghem, familjedaghem och annan barntillsyn. () kort genmäle: Jag vet inte på vUka grunder som sig om vUken erfarenhet jag har av dessa frågor. Men för att i någonmän trösta honom kan jag berätta att jag har arbetat meddessa frågor i kommunalpolitiken. Min bedömning av de borgerliga partiernas insatser berorbl. a. pä de besvikelser man ständigt får erfara när det gäller viljan attsatsa på en utbyggnad inom detta område. Man upplever ständigt hur de krav somframförs från vårt håll bromsas av de borgerliga partierna ute i kommunerna ochhur kommunerna , när det börjar bli ont om pengar, skär ned utbyggnaden,avskedar dagmammorna dä man måste börja betala ordentliga löner tUl dem,försöker spara pengar genom minskad personaltäthet på daghemmen, införveckoavgift på daghemmen som skall betalas även när barnen är sjuka, skär nedöppethållandetider osv. tog upp det resonemang som förs i den motionjag citerade ur. Jag tror inte, , att jag har beskrivitverkligheten i några mera förskönande drag än Ni gjorde själv. Vad jag anservara cyniskt är att lägga ansvaret för de svåra förhållanden som råder på deföräldrar som har det besväriigt, som sliter hårt och visar mycket stor omtankeom sina barn. Det ansvaret bör vi lägga på oss själva - så mycket mod skall viväl ha? Det är riktigt att man från borgeriigt håll har fört framkrav på andra skatteregler och på statsbidrag till familjedaghemmen. Det hargjorts också från vårt håll, men skUlnaden är att när det gällerfamiljebeskatt- ningen harvi inte velat genomföra en reform förrän vi kunde vara säkra på att den inteskulle leda tUl större förmåner för de mest privilegierade i samhäUet. Detta ärett mycket komphcerat problem att lösa. Det var inte så enkelt som att baragenomföra särbeskattning, utan man måste se till att det blev ordentligatransfereringar till de mest inkomstsvaga famUjerna. Ni har krävt statsbidrag tUl familjedaghemmen utan attstäUa kvaUtetskrav och utan att kräva att det skulle finnas regler somgaranterar att en fortsatt utbyggnad av barnstugorna inte förhindras. Jag somhar sett hur det går tUl i en av våra största kommuner och som har talat medmånga andra om erfarenheterna från deras kommuner vet att om icke sädana reglerhade funnits skuUe man i kommuner med borgerlig majoritet ha genomdrivit enmycket kraftigare utbyggnad av familjedaghemmen och satsat ännu mindre päbarnstugorna. () kort genmäle: Eftersom försäkrar att hon har enomfattande erfarenhet på det här området, skaU jag sätta en viss tUltro tUldetta. Jag önskar bara att den erfarenheten i högre grad präglade hennesinlägg. Den stora besvUcelsen i skilda kommuner är en realitet.Jag kan också känna den. Men varpå beror den? Jo, i hög grad därpå att stateninte har gett kommunerna det stöd som större statliga bidrag tUlbarntiUsyns-verksamheten skuUe innebära. Därför måste besvikelsen rikta sig motregeringen, som gång på gäng har sagt nej tUl större insatser frän statenssida. Barnfamiljerna är säkert besvUcna över att gång på gång under 1960-taletha fått löften som ännu icke infriats. () kort genmäle: Jag anser attstatsbidragen till daghemmen - och den uppfattningen delar jag bl. a. med LO borde vara högre än de är . Detta är en del av det problem vi talar om nu.Men, , det är ju pä det sättet att vi i strid med er har velatprioritera bidragsgivningen till daghemmen, medan ni har fört fram andrasektorer på familjepoli-tUcens område. Ni har framför aUt sysslat medfamUjedaghemmen. På grund av de bidragsregler som gäUer har bidragen, i kronoroch procent räknat, tiU famUjedaghemmen varit högre än bidragen tilldaghemmen. Genom den kraftiga höjning som har skett kan det hända att vikommer att fä högre statsbidrag tUl daghemmen, i kronor och procent ochplats, än tUl familjedaghemmen, men det är inte helt säkert.Kostnadsutvecklingen under detta och nästa budgetår får visa hur det går. Detbehövs fortsatta kraftiga höjningar av bidragen till daghemmen, och jag hoppasatt och hans parti kommer att stödja våra krav. HertBÖRJESSON i (c): I den här aUmänpolitiska debatten kan detfinnas anledning att beröra några frågor som inte är av rikspoUtisk betydelsemen som i aUra högsta grad gäUer den enskUda människan och hennes situation idagens välfärdssamhäUe. Inte minst i valtider framträder politikernafrån de olika partierna och talar så vackert om att man vid handläggningen avde olika politiska frågorna inte får glömma bort de enskilda människorna. Mantalar så vackert om att man skall sätta människan i centrum, att samhället ärtiU för människan och inte tvärtom. Men hur ofta följs dessa vackra tankegångari praktisk handling? Tyvärt är det så att många människor i vårt land uppleveratt de i många situationer står maktlösa när de skaU försöka hävda sin rättinför myndigheter och företrädare för dessa. Den enskilda människan känner sinhjälplöshet och därmed också maktlöshet när hon skall kämpa mot samhälletsbyråkrater. bibringas man den uppfattningen att om samhälletsföreträdare gör sig skyldiga till fel riktade mot den enskilda människan,drabbas de i de allra flesta fall inte av något straffansvar genom böter etc,men om den enskUde medborgaren genom oförstånd, bristande kunskap om lagar ochförordningar, gör sig skyldig tiU liknande fel, men riktade mot samhäUet, då bUrdet fråga om straffpåföljd i form av dryga böter. Jag har som nämndeman varit med omrättegångar där i alla avseenden laglydiga och rättskaffens medborgare instämtstill rätten för att de exempelvis gjort sig skyldiga tiU upprättande av felaktigadeklarationer. De har åtalats, och de har dömts för att därmed ha undandragitskatt från det aUmänna. Jag viU inte på något sätt ta i försvar dem sommedvetet söker undandra sig skyldigheten att betala skatt för sina inkomster.De s. k. skattesmitarna har jag ingenting tUl övers för. Dessa skall givetvisbåde åtalas och dömas. Men, herr talman, jag ömmar för dem som oförskyllt ochutan tanke på att försöka dra sig undan att betala skatt för sin inkomst ändockblir åtalade på grund av oaktsamhet och oförstånd. Det finns något som heter den mänskliga faktorn. Ingen vUlförneka att man kan göra sig skyldig tiU fel utan att felet är begånget medavsikt. Att åtala och döma den skattskyldige till böter för felräkning ellerför att en löneinkomst inte är upptagen i deklarationen trots att deklarantenfogat lönebeskedet tUl deklarationen anser jag inte motiverat. Jag har exempelvis varit med om rättegångar där denåtalade deklaranten stått i rätten och sagt: Herr domare! Jag är en gammalman. Jag står med ena benet i graven, och inte kunde jag tro att jag på åldernshöst skuUe behöva infinna mig i rätten, åtalad för att ha gjort mig skyldigtill fel som föranleder rättegång. Jag har aUtid försökt att vara ärlig, menhär står jag som en förbrytare, åtalad för ett fel som jag begått men inte medavsikt. Rättens ordförande mäste tala lugnande ord tiU den gamlemannen, förklara för honom att rätten såg milt på hans fel, men tyvärr måsteman enligt gällande lag döma honom, dock så mUt som möjligt. Jag har också varit med om att personer som mot mgen ellermycket ringa ersättning hjälpt sina medmänniskor åkt fast för att ha gjort sigskyldiga tiU fel vid upprättande av deklarationer. Det kan vara felräkning eUerdyhkt som leder tiU åtal. Som tack för att de velat hjälpa sina medmänniskorhar de blivit åtalade och dömts till dryga böter. Kan det vara riktigt? Det är nuen gång för alla inte fråga om dem som med avsUct försöker fifflabort sina inkomster, de s. k. skattesmitarna, utan om dem som oavsiktligt gjortsig skyldiga tUl något fel. Även om det är mycket svårt, ja nära nog omöjligt,att dra en gräns för vad som är avsiktligt eller ej borde man i störteutsträckning än vad som sker se milt på exempelvis ett summeringsfel. Det äri alla fall inte begånget med avsikt den som granskar deklarationen kan lättkonstatera felet. Detsamma gäUer när det är fråga om ren felläsning på ettlönebesked. Lönebeskedet kan också kontroUeras, varför den som vUl skattesmitasäkerligen söker andra vägar där det är betydligt värre att kontrollera. Den skattskyldige medborgaren har kommit att betraktastaten som en fiskal som försöker komma åt medborgarna. Så får det inte vara.Statens uppgift är att fördela bärandet av de kostnader som erfordras för attsamhället skall kunna ge sä god service som möjligt åt medborgarna.Beskattningen är det fördelningsinstrument som samhäUet har för att fördelakostnaderna för den service som samhället ger sina medborgare. Att fördela kostnadernaså jämnt som möjligt är ett rättvisekrav, det påståendet går inte attvederlägga. Skatten skaU utgå efter bärkraft; det är den grundläggandeprincipen i svensk skattelagstiftning och står helt i överensstämmelse medjämlikhets- och solidaritetsprinciperna. Att dä behandla en medborgare så skoningslöst som i detfaU ur levande livet som jag nu skall relatera anser jag inte står iöverensstämmelse med vare sig jämlikhets- eller sohdaritetsprincipen. En före detta sjukpensionerad kvinna i en stad i Västsverigelider av svår ledgångsreumatism. Tack vare välviUig medverkan, inte minst frånde socialvård ande myndigheterna i kvinnans hemort, har hon kunnat återinträdai förvärvshvet. Denna kvinna har aU anledning att vara upprörd över samhälletsbehandhng av henne. Hon har haft förtidspension på grund avledgångsreumatismen. fick hon ett arbete som telefonist. Trotssina starkt deformerade leder har hon kunnat utföra detta arbete tillarbetsgivarens och allmänhetens belåtenhet. I och med att hon fick detta arbeteblev hennes förtidspension indragen. Hon uppbär dock invahditetsersättning pågrund av extra omkostnader i samband med färd tUl och från arbetet, hjälp medpersonlig skötsel etc. När hennes förtidspension drogs in skulle hon helt naturligtbetala folkpensionsavgift. Pä grund av datafel blev hon inte debiterad någonavgift efter det att förtidspensioneringen upphört.När felet upptäcktes företogs rättelse på det sättet att kvinnan fick ett kravpä de förfaUna folkpensionsavgifterna för åren 1965, 1966, 1967 och 1968,tillsammans . Detta belopp skulle erläggas. Kravet kom henne tUl hända . Förhenne var ett mycket stort belopp. Hennes löneinkomst var vid tiUfället1 och hon fick dessutom en invaliditetsersättning på 345kronor , aUt innan skatten var dragen. På grund av hennes handikappvar hennes levnadskostnader högre än i normala fall. Hon hade ju fåttinvaliditetsersättningen som bidrag tUl resor, hjälp i hemmet etc. Någon somhelst förmögenhet hade hon ej. När hon erhöll kravet bröt hon fuUständigt samman. VadskuUe hon göra? Så mycket pengar hade hon inte för tUlfäUet. Hon ringde tiU denlokala skattemyndigheten i orten och fick beskedet att hon inte kunde erhållavare sig befrielse från eUer anstånd med beloppets inbetalande. anförde i ett skriftligt meddelande tUl henne kort och klart,men kallt och hänsynslöst, att sådana omständigheter som motiverar befrielseeller anstånd mte förelegat, varför något uppskov ej kunde beviljas. Hon vändesig i sin nöd tiU socialnämnden i orten och fick låna pengar för att betalaskulden i fråga. Hon fick med andra ord låna , som skulleåterbetalas med , för att hon därmed skuUe bli befriad frånrisken att få sin egendom utmätt. hör det tiU saken att hon inte hade någondirekt utmätbar egendom, varför hon alltså skulle ha kunnat shppa att betaladet förfallna beloppet, men inför risken att utmätning skulle kunna ske lånadehon pengar av socialvården. Med goda vänners hjälp tillskrevhon bl. a. prövningsnämnden, som meddelade att hennes besvär inte skuUeföranleda någon åtgärd. Hon blev i beslutshand Ungen hänvisadtill kammarrätten. Då hon, efter kontakt med sakkunniga skatteexperter, fanndet föga meningsfuUt att besvära sig i kammarrätten, avstod hon från dennamöjlighet. I stället tiUskrev hon finansministern, som kort och gott meddelade,att enär Kungl. Maj:t saknar befogenhet att befria från skyldigheten atterlägga folkpensionsavgift, lämnades ansökan utan btfaU. 1 följebrev hänvisadesvederbörande klagande att vända sig tUl den lokala skattemyndigheten i orten ioch för efterhörande om möjligheterna att erhåUa anstånd. Att vända sig tiU lokala skattemyndigheten var fögameningsfullt. Den hade ju redan på ett tidigt stadium avslagit hennes begäranom anstånd. Och skulden till staten var redan betald visserligen med lånadepengar, men ändå betald. Ja, för resten, länet tUl socialnämnden är ocksåbetalt för . Man kan göra den reflexionen atthär är det fråga om ett fel, som är begånget av en myndighet; man hänvisar tillett datafel. Men det är ett fel som drabbar en medborgare mycket hårt. Här harman inte tagit hänsyn tUl människan i fråga, tUl hennes handikapp, hennesekonomiska belägenhet e. d. Hon skaU betala, annars kommer kronofogden. Hadedet varit en enskUd medborgare som gjort sig skyldig tUl ett liknande fel motsamhället, t. ex. undandragande av skatt, då skulle det sannerligen ha bhviträttegäng och böter som följd. I detta faU var det inte fråga om rättegäng ochböter utan bara om att den skattskyldige skall betala. Inte ens anstånd medbeloppets betalande kunde bevUjas. Nog har man anledning att fråga sig om intesamma måttstock som används mot medborgare vUka gör sig skyldiga till fel motsamhället skaU gälla för myndigheterna själva när de begår fel. Jag medgergärna att frågekomplexet inte är så enkelt, men likhet inför lagen skall intebara gälla för samhällsmedborgarna utan också för dem som är satta attadministrera samhäUets ohka funktionsorgan. Med det sagda har jag något avvUcit från dettraditionella mönstret i en aUmänpohtisk debatt, men jag anser ändå att det hörhemma i den lagstiftande församlingen. Vår uppgift i detta hus, oavsett vUketpolitiskt parti vi företräder, är att medverka till att skapa ettmänniskovänligare samhälle, ett samhälle där människor inte behöver upplevastaten som den store jätten och sig själva som små kryp, ett samhälle därmedborgarna känner solidaritet och likhet inför lagen. Under detta anförande övertog fruandre vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. har det i vårt samhällebedrivits en kampanj mot socialhjälpen och därmed också mot djupt olyckligamänniskor som av olika skäl tvmgats söka samhällets hjälp. Man har försöktframställa den helt felaktiga bUden att socialhjälpen skulle utgöra en av detunga kostnaderna i samhällsekonomin. Man har påstått att slöseri medsocialhjälp förorsakar värt höga skatteläge. Detta är ett helt felaktigtpåstående. Av varje hundralapp vi betalar i kommunalskatt går i genomsnitt 43öre till socialhjälp. Men för de människor som behöver samhäUets stöd pä grundav tillfäUiga ekonomiska svårigheter, pä grund av sjukdom, arbetslöshet ellerandra oförutsedda händelser är socialhjälpen av en utomordentligt storbetydelse. Den missvisande och överdrivna kritiken av socialvårdenoch däribland socialhjälpen beror ofta dock mte alltid på bristandekunskaper om de faktiska förhåUandena, Vad berörda denna utbreddamissuppfattning på? Kan man enbart skyUa på otUlräckliga kunskaper? Jag trorinte det. liksom i början drivs en propaganda om samhälletsslöseri. Det är en politisk propaganda av samma art som rUctades mot denobligatoriska sjukförsäkringen, mot ATP, mot 7-kro-norsreformen. Det förtjänar påpekas att bakom en kanske oförändrad yttrefasad döljer sig ofta fysisk och psykisk svaghet, osäkerhet, sönderslitnamänskliga relationer, materiell nöd och annat som mera påtagligt främstmanifesterar sig i oförmåga att själv klara upp sin situation, att självförsörja sig. Den osakliga kritiken mot socialhjälp och även motsocialförsäkringen blir ett vapen i händerna på destruktiva krafter. Inte minstframgår detta då solidaritetstanken och solidaritetskänslan utnyttjas av dennakritik som riktar sig just mot de människor vUka bäst behöver hjälpen. Kritik mot samhällsförhåUanden, politiska mstanser ochförvaltning är naturlig. Men när den som utnyttjas i reaktionärt syfte ochmed osakliga medel, blir den tUl ett angrepp mot den demokratiska samhällstanken och solidariteten och den samverkan mellan medborgare och gruppersom är en fömtsättning härför. Det räcker inte med att tillbakavisa felaktigapåståenden beträffande socialhjälpen. Vi mäste, aUa som inser det felaktiga ipolitiserandet när det gäUer hjälp åt människor som behöver samhällets stöd,hjälpas åt att klarlägga förhållandena och bemöta de snedvridna inläggen idebatten. När det blåser reaktionära vindar och det har det gjort förr ärdet viktigt att vi slår vakt om vår trygghetspolitik. Vi måste gä ut till människorna och förklara att de storaposterna i den kommunala socialvården gäller åldringsvården, den socialahemhjälpen till åldringar och handikappade, kommunala bostadstUlägg till den 4 febmari 1972 pensionärersamt service åt barnfamiljer i form av barndaghem, lekskolor m, m. Det ärbetydelsefullt att framhålla att det är dessa poster som svarar för de verkligtstora kostnaderna inom den kommunala socialvården och inte socialhjälpen. Men vi måste även ha klart för oss att socialvården harsärskUda problem. Den kan visserligen ge sma kunder ekonomisk hjälp när de kanredovisa bidragsberättigade behov, men socialvårdens syfte är väsentligtvidare. Den försöker också förändra människornas möjligheter att klara sigsjälva i samhället. Vi diskuterar nu hur socialvårdens erfarenheter skall kunnapåverka samhällsplaneringen och samhällsutbyggnaden, så att även människor medsmå konkurrensmöjligheter skaU kunna klara sig i skolan, på arbetsmarknaden ochi samhället i övrigt. Vi vill att socialvården mer skall fä tUlfälle attangripa orsakerna i stället för att ta hand om symtomen, dvs, människor sominte klarar av sin egen tillvaro. Den snabba utvecklingen på olika områden inom vårt samhäUeinnebär förbättringar i mänga avseenden, men den medför också ökade svårigheteroch påfrestningar för mänga människor. Socialvården skall därför genom sinainsatser både verka för att de individuella behoven tUlgodoses och medverka tiUen sådan utveckhng av samhäUet att de grundläggande orsakerna till människornassvårigheter undanröjs. I stället för att ägna sig ät ett ensidigtpolitiserande och en ensidig kritik mot vår socialhjälp borde det varaangeläget att ta sig an dessa uppgifter uppgifter som är både angelägna ochfascinerande. HertCARLSHAMRE (m): Det måtte vara svårt att vara rebeU i ettregeringsparti. Här får vi höra använda större delen av en halvtimmetill att framföra en svidande och i stora delar befogad kritik av densocialdemokratiska famUjepolitiken, varefter hon slutar sitt anförande medkonstaterandet, att de problem som vi på det här området har kan endast lösasmed en socialdemokratisk politik! Vi som företräder oppositionen satt där enstund och kände oss försatta i regeringsstäUning, när kritiserade denregeringspolitik som har gett de resultat som hon tämligen sannfärdigt beskrev. Men om det är svårt att vara rebell i ett regeringspartiär det kanske inte så mycket lättare att vara lojal partigängare. Man kommersnett då också vi hörde det när vi lyssnade tUl , uttryckte sin undran över att vi i en partimotion på167 sidor från moderata samlingspartiet endast på sex sidor sysslar med desocialpolitiska frågorna. Man kan undra så. Förklaringen tUl att det är pådetta sätt är annars given i samband med att motionen presenterades, men dethar kanske gått hert förbi, och jag skall passa på att upplysa honomom det. Det är sä, , att i moderata samlingspartietpågår någonting som på språk skulle kallas för ett storrädslagjust kring de sociala frågorna. Det är sex sidor i partimotionen, men jag harhär en lunta som innehåller nästan lika mycket text som hela den motionen. Detär första halvan av ett underlag tUl ett socialpolitiskt rådslag i moderatasamlingspartiet. Vi har skickat ut ett faktaunderlag och ställten läng rad frågor, som vi väntar svar på för att med lednmg av demutforma ett aktuellt socialpolitiskt handlingsprogram. Vi upplever demokratipä det sättet i moderata samlingspartiet att vi skulle finna det egendomligtatt ställa frågor och presentera svaren i en partimotion i riksdagen.Följaktligen har vi huvudsakligen ställt frågorna pä framtiden meninte särskilt långt , , Frågorna kommer att utgörahuvudämne för överläggningarna vid moderata samlingspartiets partistämma dennahöst. Sedan skaU vi återkomma.