prot · FV0960 · 1972-12-31 00:00:00 — Jag tycker attdet i och för sig skulle vara ett tecken på välstånd och en riktig ordning isamhället om vi i fråga om boendet hade möjligheter att välja; om man intebehövde ställa sig i en kö och sedan ta emot den bostad man tilldelas efter enkortare eller längre väntan. Man skulle ha möjlighet att själv välja, liksomman beträffande annan konsumtion i stor utsträckning har valmöjlighet, även omekonomin naturligtvis lägger hinder i vägen när det gäller såvälbostadskonsumtion som annan konsumtion. I fråga om boendet har detta ju intevarit det största hindret. Den omständigheten att vi på många håll har bostäder tommaoch atl man alltså kan välja och vraka skulle se tilltalande ut, om man intevisste orsaken: att bostäderna har blivit för dyra. Boendet har blivit för dyrt trots att man, som frökenLjungberg påpekade, skjuter åtskUligt av kostnaderna framför sig genom paritetslänen.I och för sig ligger det i sakens natur att man kan skjuta kostnaderna någotframför sig genom paritetslånesystemet. Det byggdes ju upp för detta ändamål.Men bekymret är att för stora summor får skjutas . Omdetta fortsätter utan att man gör betydande ändringar innebär det att inte barasummorna utan också tiden då man får skjuta kostnaderna framför sig blirså betydande, att det samlade resultatet verkar i hög grad avskräckande. Vi hälsar därför med tillfredsställelse den propositionsom har lagts om en teknisk lösning i närtiden av paritetslånesystemetsbekymmer, men framför allt naturligtvis den aviserade utredningen om bostadsekonominpå och finansieringen av bostadsbyggandet. Vi är dock klartmedvetna om att det gäller utomordentligt besvärliga problem ochfrågeställningar. Paritetslånesystemethar verkat ganska dåligt man har ådragit sig envåldsamt ökad skuldsättning. Detta beror naturligtvis framför allt 32 på den mycket höga räntenivån ochdet anmärkningsvärda, att trots att vi nu underen relativt långt tid haft diskontot på en hygglig nivå har den långa räntanendast sänkts mycket obetydUgt under den tiden. Hade den långa räntan legat påen i förhållande till diskontot rimlig nivå, skulle ju faktisktparitetslånesystemet kunnat fungera relati-yt hyggligt. Det är rätt egendomligt att utlåningsräntorna skall behövaligga på en sådan nivå som de gör . Jag vUl gärna påtala det mycketanmärkningsvärda i att kanske ingen annan företagsamhet i detta land har haften sådan lönsamhet som bankväsendet . Det vittnar ju också deenormt påkostade och dyrbara bankpalatsen om som växer upp som svampar urjorden runt om i landet, inte minst här i vår närmaste omgivning. Det måstebero på alt marginalerna inom denna verksamhet ligger på en oskäligt hög nivå,och detta ger också resultat inte minst på bostadssidan i onödigt höga hyroreller, via paritetslånesystemet, en onödigt högt utvecklad skuldsättning genomatt man får skriva upp lånen undan för undan på grund av att de skaU baseras påen så hög räntenivå. Det finns åtskUligt som man kan understryka och hälsa medtillfredsställelse såväl i propositionen som i uttalanden av inrikesministernpå skilda håll i landet när det gäller byggandets inriktning på mindreflerfamUjshus och pä småhus. Vid ett sådant här tillfälle finns det skäl altinte bara föra fram kritik utan även ge en komplimang. Jag tycker attbostadsministern har visat en allt förnuftigare syn på dessa problem som berörmänniskorna på ett så väsentligt sätt och där tyvärr under en lång följd av årde boende haft alltför små möjligheter att få sina intressen tillgodosedda. Detverkar atl ha varit de byggande mer än de boende som bestämt hur bostädernaskall te sig, hur bostadsmiljöerna skall utformas osv. Jag vill sedan gå över direkt tUl reservationerna.Folkpartiet och har ju i huvudsak gemensamma reservationer. HerrUllsten har motiverat de flesta av reservationerna, och jag behöver därför intesäga så värst mycket på dessa punkter. Jag vill bara i fråga om reservationen 1beträffande bostadsbyggandets omfattning starkt understryka att vi önskarbryta ut de styckebyggda småhusen ur kvoteringen. Det var ju bara för några årsedan som man lade dem under kvotering efter att de tidigare legat utanför. Jagkan inte se att det hade några verkningar som egentligen motiverade attsmåhusen någonsin lades under kvotering. Det var ju i själva verket på detsättet att man drog in småhusen under kvoteringen i då man specielltville inrikta bostadsbyggandet på storstadsområdena genom atl dit flytta överbostadsbyggande från övriga delar av landet. Det har åtminstone i vissastorstadsområden visat sig att man inte kunnat utnyttja de kvoter som man harblivit tilldelad utan fått lämna tillbaka av dessa. 1 en sådan situation verkardet ju vara ganska onödigt att behålla kvoteringen av småhusen. Denna bordeenligt min mening aldrig ha införts, men när den nu finns är det hög tid attden avskaffas. Då det gäller fördelningen av låneramarna vUl vi starktunderstryka att man vid planeringen på något inte skall begränsadessa ramar bara till s. k. expansiva orter utan i stället bör ge allakommunblock i vårt land en minimitilldelning, så att alla dessa har möjlighetatt planera något mera långsiktigt. Inte minst rent psykologiskt har det verkatoerhört Anslag till bostadsbyggande, mm 2 protokoll 1972. Anslag till bostadsbyggande, m.m. deprimerandeför de kommunblock som betecknats som icke expansiva att inte få möjlighetertill ett långsiktigt planerat bostadsbyggande genom att de inte omfattas av låneramarna. Beträffande anbudskonkurrensen vill jag bara understrykade synpunkter anförde och ansluta mig till dessa. När det gäller frågan om en statlig totalfinansiering avbostadsbyggandet ställer vi reservanter från och upp påregeringens sida och menar, att det nuvarande finansieringssystemet harfungerat så pass tillfredsställande att det inte finns anledning för riksdagenatt nu ta något initiativ, vilket däremot utskottsmajoriteten har ansett ochframfört i en särskUd skrivning i betänkandet. Jag återkommer härefter till frågan om de övrelånegränserna. Den är i och för sig en gammal bekant och utskottets skrivninginnebär inte på något sätt en förnyelse. Utskottsmajoriteten har år efter årabsolut vägrat att gå med på några jämkningar. Vi anser att lånegränserna förnärvarande är för snäva. EnskUda byggare får endast låna av staten,småhusbyggare osv. Vi anser att lånegränserna för småhusbyggareskulle höjas till , varav i statslån ovanpå de 70 procentsom utlägges i form av bottenlån, och att enskilda byggare av flerfamiljshusskulle få låna , varav i statslån ovanpå de ibottenlån. Jag skall sluta med det anförda och ber endastatt få instämma i det yrkande som utskottets ordförande tidigarehar framställt om bifall tUl de reservationer på vilka hans och mitt namnåterfinns. HerrWERNER i (vpk): Den bostadspoUtik som regeringen sedan fleraår tillbaka bedriver har fått till följd att hyreskostnaderna i nyproduktionenunder stigit med . De som drabbas värstav dessa hyresstegringar är låginkomsttagarna. Jag vUl karakterisera denna politik som en medveteneftergiftspolitik från regeringens sida. Man har gett efter för dem som hävdaratt de s. k. marknadsekonomiska krafterna skall styra bostadsförsöriningen,dvs. en bostadspolitik där konsumenterna skall betala priset på bostäder efterkalla affärsprinciper. Men en sädan bostadspolitik ligger mycket långt ifrånden politik som socialdemokratin och under 1940-taletsade sig vilja föra, när man talade om en socialt inriktad bostadspolitik. talade man om en lågräntepolitik som skullegarantera billigt kapital till bostadsbyggandet, familjebostadsbidrag somskulle göra det möjligt även för barnfamiljer med låga inkomster att hyra enmodern rymlig bostad, hyreskontroll som skulle hindra privata hyresvärdar attockra på bostadsbristen och utformningen av ett kreditsystem som tUlsammans medsamhällets hyreskontroll skuUe dämpa de privata spekulanternas intresse av attäga bostadsfastigheter. Vad är det som hänt ? Man har övergivitlågräntepolitiken, man har alltför länge tillåtit en omfattandemarkspekulation, man har underlåtit att ingripa mot monopoUseringen inombyggnadsmaterialin- dustrin,man har släppt samhällets hyreskontroll och anpassat hyreslag-stiftningen föratt kunna höja hyrorna även i det äldre fastighetsbeståndet, man har avståttfrån att genomföra ett kredit- och finansieringssystem för bostadsbyggandetsom skuUe kunna innebära lägre räntekostnader och därmed sänkaproduktionskostnader. Man har i stället helt och hållet satt sin lit till olikaformer av bidragssystem som skall möjliggöra för betalningssvaga grupper atthyra en god bostad. Men problemen med de höga hyrorna, framför allt inyproduktionen, kan ju aldrig lösas enbart med socialpolitik, eftersom i sistahand även bostadsbidragen går till dem som spekulerar och har till huvuduppgiftatt tjäna pengar på den nuvarande bostadsbristen. Vi har sagt många gångertidigare, och jag kan säga det en gång till, att det är själva systemet sommåste angripas. Affärs- och profitinställningen på bostadsområdet måste brytas.Bostadsbyggandet måste vara en huvudangelägenhet för samhället, där privataspekulationsintressen hålls borta till förmån för ökat samhällsinfiytande. Regeringengenomför en rakt motsatt politik. Den naturliga målsättningen för en socialt inriktadbostads- och hyrespolitik måste vara att tvinga ner rekordhyrorna inyproduktionen, bl. a. genom totalfinansierii-ig till låg och fast ränta ochåtgärder som håller tillbaka spekulationen i mark, förstatligande av den tungabostadsmaterialindustrin samt fasthållande av samhällets hyreskontroll. Mittpartierna försöker reducera bostadsdebatten och helabostadsfrågan till att i huvudsak gälla höghus kontra småhus eller, som detnumera heter, marknära bostäder. Men i hela den debatten, som i och för sig ärviktig, glömmer man bort servicefrågorna och reducerarfrågeställningen till att gälla om det skall vara tolvvåningshus eller marknärabostäder. Vad som i första hand har drivit upp boendekostnaderna ärden förda räntepolitiken. När man övergav lågräntepolitiken i mitten av1950-talet, förutsattes det att bostadsbyggandet skulle hållas utanför denhöjda marknadsräntans inverkan. Genom de statliga räntebidragen skedde dettaockså delvis, men efter hand har en anpassning skett till den allt högremarknadsräntan. Målsättningen har begränsats till att de höga hyrorna inteomedelbart skulle slå igenom i nyproduktionen. När man sedan avskaffade de statliga räntebidragen isamband med införande av paritetslånesystemet 1968 reducerades målsättningenytterligare genom att man flyttade över kostnaderna för de statliga räntesubventionernapå framtida bostadskonsumenter. Man införde ett system där "man bor i dagoch betalar ". 1 propositionen hävdades då att den föreslagna lånemetodenskulle ge goda förutsättningar för att smidigt anpassabostadskostnaderna efter fortsatt inkomststegring. hade från regeringenssida förutsatts att bostadskostnaderna skall stiga mera än levnadskostnaderna iövrigt. Vi vet att regeringens förutsägelser till fullo har slagit in. Detbekräftar alltså att det varit frågan om en medveten politik frånregeringens sida. Trots att utvecklingen visar att hyreskostnaderna inyproduktionen fortsätter att öka avstår man från att vidta åtgärder i syfteatt få stopp på Anslag till bostadsbyggande, m. m. Anslag till bostadsbyggande, m. m. Man avstår exempelvis frän att förändra ett orationellt och dyrtfinansieringssystem trots att man gäng efter annan erkänner att fördelarna med enstatlig totalfinansiering är mycket påtagliga. i rad under desenaste åren har gett uttryck för denna mening. Men trots detta händeringenting. Man nöjer sig med att konstatera även - att de årligakreditmarknadsöverenskommelserna nu framstår som naturliga inslag ibostadsbyggandets finansiering. Det finns enligt vårt partis mening ingen som helstanledning att underlåta att genomföra ett system som äger alla förutsättningaratt fungera bättre och också ligger i linje med de politiska beslut som fattasbeträffande bostadsbyggandet. Tänker man måhända vänta till dess sammasituation uppstår som vi hade , då privatbankerna bedrev enmycket medveten politik när det gällde finansieringen av bostadsbyggandet och iförsta hand gynnade de privata byggmästarna? Några garantier för kreditfrågornas rationella lösning vidvarie given tidpunkt kan inte ges med det nuvarande systemet. För det andrakvarstår hela krånglet och de kostnadshöjande faktorerna även om det nuvarandesystemet hanteras så att kontinuiteten i långivningen förbättras. Vi hävdar att ett kontinueriigt, planmässigt och utanonödiga kostnader bedrivet bostadsbyggande inte kan säkras med nuvarandekreditsystem. Detta har också bestyrkts av att det vidflera tillfällen hänt att de politiska besluten om bostadsbyggandets omfattningoch lokalisering rubbats av att bankerna gjort andra bedömningar. Särskilt förstorstädernas bostadsförsörining är detta ömtåliga frågor. Eftersombostadsbyggnadsprojekten i dessa fall ofta är stora och omsluter , rördet sig om flermiljonerskrediter. Därför är det helt orimligt att fortsätta attlåta affärsbankerna utnyttja sin maktställning till att inverka på frågan ivilken utsträckning och sådana angelägna storprojekt skallfå starta eller kunna fortsättas. Frågan om ett helt nytt system för bostadsbyggandetskreditförsörjning är inte ny. Både vårt parti, enskilda socialdemokrater,fackförbund och hyresgästorganisationer har ställt krav omgenomförande av statlig lotalfinansiering genom inrättande av en statligbostadsbank. förespråkade också i sittbetänkande statlig totallånegivning. Man ansåg dock atl direktiven förutredningen hindrade att man framlade förslag till beslut. Alltså: utredningar, departementschefer - eller i varjefall en departementschef och riksdagsutskott har uttalat sigtill förmån för en samlad finansiering av bostadsbyggandet och dessföljdinvesteringar. Men mycket litet har blivit gjort för vad man i ord anservara till fördel på detta område. Vi hörde av fröken att moderatasamlingspartiet är motståndare till statlig totalfinansiering. Detta ärvisserligen ingenting nytt, men det är trots allt något rejält medhögerrepresentanter som ger klara besked i frågorna till skillnad fränmittenpartirepresentanterna som inte ens vågar skriva underutskottsmajoritetens vid detta laget traditionella skrivning. Vi hävdar trots alla invändningar, som bygger påfortsatt tro på privatbankerna - att tiden är mogen att lägga fram förslag omstatlig totalfinansiering av bostadsbyggandet. Detta kan ske genom inrättandeav en statlig bostads- eller samhällsbyggnadsbank - namnet spelar ingen roll -som tillhandahäller krediter till en låg och fast ränta. Om man skulle gå över till en annan kreditfinansiering avbostadsbyggandet skulle konsekvenserna troligen främst bli att sparbanker,hypo-teksbanker och andra kreditinstitut kommer att övergå till att iomfattande grad placera tillgängligt kapital i statliga obligationslån.Givetvis blir statens allmänna ekonomiska politik avgörande för om den typen avkapitalplacerare i mera väsentlig mån kommer att söka sig andraplaceringsobjekt. Skulle statsmakterna, i sin uttalade strävan att åstadkommasamhällsekonomisk balans och större planmässighet i den ekonomiskautvecklingen, lämna utanför mera väsentliga sektorer av vår ekonomi kangivetvis en sådan ändring av kreditströmmarna tänkas. Mot detta står emellertidden alltmer utbredda uppfattningen att snabbare ekonomisk utveckling kräverstörre planmässighet inom hela det ekonomiska livet. Med hänsyn till räntans betydelse när det gäller attpåverka kapitalkostnaderna, som i nybyggnationen utgör cirka två tredjedelarav hyreskostnaderna, är det uppenbart att räntorna och amorteringstidens längdmåste ägnas största uppmärksamhet när det gäller bostadsbyggandets lånesystem. Hyran är i nuvarande produktionssystem till mycket stordel ett resultat av kapitalkostnaderna. Införandet av ett paritetslånesystemför att få en automatisk höjning av hyran från en av lägre räntekostnadermöjliggjord nivå har självfallet inte löst utan tills vidare endast nödtorftigtdolt problemet med hyresgästernas bidrag till kapitalvinsterna. Enligt vårmening bör genom ett uttalande i enlighet n-ied vad i vår motionförordas lägga fast som en riktlinje att den kapitaldel som genomriksdagsbesluten faktiskt avsätts för bostadsfinansiering skall ställas tilllåntagarnas förfogande mot en låg och fast ränta. Genom en annan inriktning avobligationsmarknadens avkastningsnivå motverkas subventionskravet. Medel föratt åstadkomma detta finns redan i emissionskontroll och ioperationer på obligationsmarknaden. Låt mig med detta yrka bifall tillreservationerna 5, 7, 8 c och 19. Anslag till bostadsbyggande, m. m. Under detta anförande övertog herr förste vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. HerrBERGMAN (s): I nästan I timme och har det opponerats motutskottsmajoritetens ställningstagande. De som jag har antecknat förmig skall jag naturiigtvis använda. Men eftersom jag ämnar försöka tala saktaför att göra det möjligt för andra att uppfatta vad jag säger blir det kanskelitet svårt att hinna bemöta allt. Jag skall dock försöka att inte sväva ut förmycket. I välformuleradetal har beskrivits å ena sidan verkligheten och å andra Anslag till bostadsbyggande, m. m. sidan dedrömmar man kan ha om framtiden på bostadspolitikens område. Men om vi bortserfrån dessa tal och i stället håller oss till reservationerna kan vi notera attskillnaderna mellan mittenpartierna och socialdemokraterna i bostadsfrågan i årfaktiskt är väldigt små jämfört . De framstår som kolossaltstora när man lyssnar på talen, men tittar man på handlingarna blir det, somsagt, en annan bild. är det naturligtvis mycket svårt att diskuterabostadsfrågan just . Diskussionen kommer att bli mycket intressantare ochrejälare , förmodar vi, och det finns ett par orsaker till det. Vi står just nu i en konjunktursvacka; vi hoppas att denhar nått sin botten och att vi är på väg ur den. Det gör att del perspektiv vifär mot framtiden är litet egendomligt. En rad företeelser på bostadsmarknaden är utan tvivelklart påverkade av konjunkturförhållandena. Min egen hemstad t. ex. är ju denort som har de flesta tomma lägenheterna, men också den ort som har haft denkraftigaste utbyggnaden . Den utbyggnaden projekteradesi då alla trodde på atl det skulle bli en väldigt expansiv utveckling,även i storstäderna. Man planerade alltså för en befolkningssituation och enefterfrågan som sedan inte blev vad man hade väntat sig. Vi far hoppas att vinästa år har ett annat konjunkturläge, som skall kunna karakteriseras som mernormalt och göra att våra bedömningar fär ett litet stadigareunderlag än det vi nu har. Även om det här förhållandet i och för sig inte harfärgat debatten , kan det väl inte vara fe! att påstå att det kanske harfunnits med i tankarna bakom det som har sagts. En annan sak som också gör det litet svårt för oss är attvi snart skall avlösa det gamla miljonprogrammet och börja diskutera hur detnya skall se ut - om vi nu skall ha ett miljonprogram med lägenheter; det fårriksdagen ta ställning till. Underlaget för bedömningarna hällerman på att räkna fram. Folk- och bostadsräkningen 1970 är färdig i stora dragför riket i dess helhet, men man står och väntar utanför maskinerna på varendalapp som kommer fram för att kunna fä den mer nyanserade bild som denna mycketgrundliga och omfattande materialinsamling skall kunna ge. Det gör väl ocksåatt man är litet försiktig med sina uttalanden; man kan gissa att siffrorna serannorlunda ut när man applicerar dem på skilda bostadsområden än när man serdem över riket i dess helhet. Dessutom har vi de här bostads- och hushållsräkningarnasom genomförs under en serie år och som ger oss kunskaper om bostadsmarknadensom vi tidigare aldrig har haft. Kanske vi kan få mer av dem redan till nästaår, och då är det möjligt alt debatten blir mycket mer fängslande än vad denkan bli när vi står i det läge som vi står i. Sä mycket kan man dock säga och det är väl inget fel iatt notera del som att de långa bostadsköerna inte finns kvar. Den storabostadsbristen, som drabbade mängder av människor, är över, det skall vi haklart för oss. Vi vet att trängboddhetsnormen som var en hög målsättning förmånga - detta att det inte skulle bo mer än två personer i varje rum, köketoräknat nu praktiskt taget är borta så när som på . Det är klart attjust de är ett problem, men det är ettalldeles speciellt problem - de är inte det stora problemet, som kräveromfattande, generellt verkande insatser över hela riket. måste det bli frågaom särskilda åtgärder, riktade mot just de grupper som kan vara aktuella. Detskall bli intressant att se vad det finns för grupper där. Redan nu kan man anaatt del kanske inte är precis så som man är van vid att tänka. Det kan finnasfolk där som har ekonomiska resurser att bo bättre men inte gör det ändå. Den andra , att man inte skall bo mer än tvåpersoner i varje rum, kök och vardagsrum oräknat, är vi snabbt på väg attuppfylla. har den trångboddheten minskat kraftigt, av hushållen ned till , och utvecklingen fortsätter åtdet hållet. Vi kan alltså notera att när det gäller utrymmesstandarden, som varden stora svagheten på vår bostadsmarknad, har vi kommit ifrån problemen. Nukommer det andra krav som gör att vi ser andra brister, inte minst i fråga ommiljön kring bostadsområdena. Under hela den här expansiva perioden har detvarit så att man byggt bostäderna först, och butiker, servicecentra m. m. harkommit efteråt. Del har människorna tolererat tidigare; när de inte hadenågonstans att bo och fick en lägenhet var de glada. finns det kanske mycketbra lägenheter innanför väggarna, men tycker man att miljön utanför inte ärså bra, och man väntar kanske med att flytta tUl dessa nya områden därför har blivit uppmärksam på kraven på detta område. Jag skulle bara vilja beröra några av de ting som togs uppav de föregående ärade talarna. För att inte svepa över hela fältet skall jagförsöka hålla mig till några konkreta punkter. Jag är väldigt nyfiken på vadherr menade när han talade om de höga hyror som kommer och somkommer att möta en opinion. har i tankarna vet jag inte. Jag såg någottal som tydligen var publicerat från partikansli och som hadeungefär samma innehåll, men jag blev inte klar över det. Det är intenyproduktionens hyror som kommer att bli speciellt höga, mig veterligt.Ingenting har inträffat som gör att det just blir någon puckel pånyproduktionen och det är den vi i detta sammanhang diskuterar. Det enda somkan komma att hända är att det, som en följd av de ändrade hyreslagar vihar fattat beslut om i enighet här i , blir hyreshöjningar ifastigheter, framför allt enskilda, som är underkastade hyresreglering; vi harsett notiser i tidningarna om att sådana hyreshöjningar är tänkbara. Vi vet atthyran där har legat stilla . Det är klart att de som får enhyreshöjning tycker illa om den. Men är det något fel, ? Och vadanser att man skall göra emot dessa höjningar? För någon meningmåste det väl vara med att detta tas upp från . Vill man åka med enopinionsvind som kan komma på detta område och säga; Vad sade vi för någonting?Men vad gjorde ni då för att förhindra denna utveckling? Det är kanske någonannan mening bakom, och del vore intressant att få veta det. säger att han inte förstår varförsocialdemokraterna är emot konkurrens pä byggmarknaden. Det är alldeles fel;socialdemokraterna är för konkurrens på byggmarknaden, ! Det ärbara det att när parti tidigare det är en skillnad ireservationen Anslag till bostadsbyggande, m. rh. Anslag till bostadsbyggande, m. m. harmotionerat och reserverat sig för uttalande om konkurrens, så har bakom detta legat den formalistiska syn på upphandlingsfrågor som byggmästarna kämpar benhårt för. Det är ett byggmästarintresse som har legat bakom de upphandlingsformer som man säger skall ge konkurrens, det har inte varit ett konsumentintresse.