prot · FV09132 · 1972-12-31 00:00:00 — Sedan förses vi också med skUda uppgifter om hur mångapolitiska fångar som sitter i fängelse i och hur de torteras osv.Finns inte i varje kommuniststat fängelser med politiska fångar, eller skulleverkligen vara ett undantag? Jag menar inte att det ena försvarardet andra på något som helst sätt. Jag vill bara säga att situationen ärkomplicerad och kräver en helt annan balans i redovisningen än den som harkommit till uttryck här. var inne på samma saker. Jag tror att niskulle vinna mycket mera med era försök till yrkanden, om ni strävade eftermera objektivitet och balans när det gäller att teckna situationen i . När man anför att ett 30-tal nationer har erkänt PRR, börman väl ändå för kammaren redovisa vilka nationer det är. Det säger ju rätt mycket.Det är hela raden av kommunistiska stater. koraraer näst sist. I övrigtär det , , , , , ,, Kinesiska osv. Efter vad jag kan se finns inte en endaeuropeisk stat utöver de kommunistiska. Det är en händelse som ser ut som enganska klar tanke. Detta bör man anföra i saklighetens intresse. Jag kan som sagt inte instämma i av detta anförande, men jag kan instämma i hans slutsats. Jag tror attsaken tjänas bäst av att man avvisar dessa motioner och tror att raan därraedunderiättar möjligheterna att få en folkförankrad koalitionsregering till Upprättande av diplomatiska förbindelser med RepublikenSydvietnams provisoriska revolutionära regering Upprättande av diplomatiska förbindelser med RepublikenSydvietnams provisoriska revolutionära regering ville dessutom göra gällande att Saigonregeringeneller, för att använda hennes vokabulär. Saigonjuntan inte skulle kunna administreraSaigon och områdena däromkring. Men far dit och se! Besök skolor och sjukhusoch träffa människor på gatan! Tala med de många biståndsarbetare som ärinfödda buddister eller romerska katoliker! Tala med foUcet i flyktinglägren! Det intryck jag fick av ett par regeringsledamöter somWiggo Korastedt och jag hade tillfälle att sammanträffa med var gav klart vidhanden att sädana benämningar sora "facistregira" och"quislingar" inte passar in. Den gamle trötte presidenten i senatensade: "Jag kan försäkra herrarna att vi är outsägligt trötta på kriget ochvi hoppas på en fred på hyggliga villkor." Jag tyckte att där fanns enförhandlingsvilja som ingav goda förhoppningar. Men, som sagt: Res dit och se! Jag tycker själv att det ärnyttigt att komma tUl ort och ställe och få träffa folk av alla sorter. Vi varinte inbjudna av regeringen men hade förhandskontakter bl. a. med Joint ReliefCommittee, som ju arbetar fritt i de nämnda flyktinglägren utan att på någotsätt manipuleras av regeringen. Vi fick också tillfälle att samraanträffa medoppositionspartiets representanter i parlamentet, vilka kritiserade ,men för övrigt var de varken kommunister eller prokommunister utan stod bakomregeringens strävanden. Jag vet att inte helt bär skulden för de mångaappeller som man får från De förenade FNL-grupperna, men jag tycker det ärkränkande ting som skrivs där. Vi har fått en skrivelse , där det står att"bakom juntan i står endast en liten och snabbt krympande gruppförrädare, som gör grova förtjänster på 's angreppskrig". Jag anser attsådant är outsägligt kränkande. Det drabbar ju t. ex. även de många inföddahumanitärarbetare, som hederligt arbetar med sikte på människornas bästa. HerrTAKMAN (vpk) kort genmäle: 600 000 s. k. flyktingar är ett ganska litetantal, i , i jämförelse med de siffror som anges av bl. a. TedKennedys underutskott i flyktingfrågan - antalet torde röra sig om mellan 6 och8 miljoner människor, som har blivit hemlösa genom bombningarna i . Titta på sjukhus i , sade i Malmö.Det finns en artikel i för av H.Schanberg, som är korrespondent i och sora har varit där raycketlänge. Han skriver: Besök vid sjukhus och orafattande intervjuer med utländskaoch vietnamesiska läkare och vietnamesiska patienter gav följande avslöjanden:Av de knappt mer än 2 000 sydvietnamesiska läkarna på juntans område är I 600 ienmiljonarméns väpnade styrkor, och det återstår endast omkring 400 att betjänanationens 17 mUjoner civilpersoner. Fastän medicinsk vård tekniskt sett är fri iSaigonregeringens sjukhus är det bara genom särskilda honorar till läkare,sköterskor och annan medicinsk personal sora man kan få någon vård. ungefär 24dollar , varför de måste ha andra inkomster vid sidan om och stjälaläkemedel och utrustning för att kunna leva. Inom ett kort genmäles ram hinnerjag bara säga detta. i (s): Jag hyser ett behov av att göra någrastillsamma kommentarer i anledning av det yrkande som ställts bl. a. av fruDahl, och jag är så mycket mera angelägen om detta som jag har ett förgängetnär det gäller erkännandefrågor och upptagande av diploraatiska förbindelser.Det finns tUl och med de som anser att jag har en belastning i det avseendet.Eftersom man har hänvisat tUl vad jag sade 1967 viU jag göra någradeklarationer. För att det inte skall råda något som helst missförståndber jag att få understryka att jag när det gäller händelseförloppet i Vietnamhar samma uppfattning som och -jag har för restenutförligt skUdrat detta i min egenskap av utrikesminister redan tidigare, dåjag verkligen karakteriserade krigföring i denna del av världen på ettsätt som sällan har skett av en utrikesminister. Jag vill också understryka,att jag på ort och ställe tagit kontakt med regimen i , jag harbesökt landet, jag har sett hur människorna lever, och jag kan försäkra herrWerner, att det råder ingen som helst tvekan om att regimen har befolkningenbakom sig. Hur skulle något annat kunna vara fallet, eftersombefolkningen får utstå bombningar så fruktansvärda, att man inte kan göra sigen föreställning om dem utan att ha besökt landet och där sett hur människorlever på gränsen till det outhärdliga. Men ändå håller de fast vid sinuppfattning; tillkämpande av det oberoende åt landet som de värdesätter och ettfördömande av den marionettregim som härskar i . Jag måste stämpla densom en marionettregim, eftersom jag betraktar det som uteslutet att presidentThieu kunde hålla sig kvar vid makten, utan det kraftiga amerUcanskaunderstödet. Försök, , att sätta Er in i vad det innebär förbefolkningen att råka ut för dessa otroliga bombningar och ändå fortsättakampen för nationellt oberoende. sade att han i hade träffat människorsom talat om att de var krigströtta. Han sade att de inte var kommunister menväl motståndare till president . Det är riktigt. Det är inte barakommunister som bekämpar regimen i . Motståndet levereras även avnationalister i vidaste bemärkelse. FNL har förklarat sig villig att i enkoalitionsregering samarbeta med dessa grupper, som består avbuddister, katoliker och människor tillhörande olika politiska riktningar.Detta sagt i förbigående. När jag lyssnade på och för övrigt även herrTakman, fann jag att deras ståndpunkt baserades på den uppfattning om det vietnamesiskafolkets kamp, som är själva grunden för den Vietnampolitik sora regeringenbyggt upp och som faktiskt innebär ett moraliskt,materieUt, folkrättsligt och diplomatiskt stöd till och PRR. anser de emellertid att erkännandet av PRR skulle varaen utbyggnad av vårt politiska stöd till PRR. För att man skall förstå vad jag Upprättande av diplomatiska förbindelser med RepublikenSydvietnams provisoriska revolutionära regering Upprättande av diplomatiska förbindelser med RepublikenSydvietnams provisoriska revolutionära regering sade 1967och vad utskottet nu har uttalat vUl jag understryka att beslut om erkännandeav en regering inte bör användas som ett medel för att lämna poUtiskt stöd regering. Diplomatiska förbindelser skall ses som en kanal genom vilkenpolitiska, ekonomiska och kulturella frågor på det officiella planet mellanländer skall behandlas. Konsekvensen härav är att vi tillämpar den allmännaprincipen att erkänna och upprätthålla diplomatiska förbindelser med regeringarsora utövar en faktisk kontroll över huvuddelen av ett lands territorium ochbefolkning. Ett frångående av denna princip kan i enstaka fall ske av säkerhetspolitiskamotiv, som fallet har varit i fråga om och . När det i den tidigare debatten om erkännande avstater har sagts att den skuUe ha låtit sig påverkas av vadsom har sagts av ett annat lands politiska ledare, vill jag understryka att såinte har varit fallet. Det var tvärtom en den bedömning attom vi tidigare skuUe ha erkänt skulle vi ha gått de reaktionärakrafterna i tillhanda med i spetsen. Det varsålunda ett utrikespolitiskt bedömande utifrån våra egna intressen som vi dågjorde. Tänk er bara vad som skulle ha inträffat om hade förloratde två senaste valen. Tror någon att vi då hade befunnU oss i en sådanavspänningsutveckling i som vi upplever? Detta var skälettill regeringens ståndpunkt. När utskottet har uttalat sig om fallet pä ettannat sätt än beror också det på händelseutvecklingen där. Tänk erbara att man för ett par i huvudstäderna i Syd- och Nordkoreaskulle ha inrättat särskUda ministerier för återförening. - Det vore heltuteslutet. Men det har man . Jag säger som skåningen när han blickade utöver : "Min själ, har inte någonting inträffat här?" Det ärett liknande mirakel som har hänt i , och det är därför som utskottet i ärav naturliga skäl har intagit en annan ståndpunkt än för bara . Iutrikespolitiken måste man ta hänsyn till utvecklingen och förhållandena runtom i världen och bestämma sitt handlande därefter. Låt mig så återgå till frågan om . Den svenskaVietnampolitiken visar att vår tillämpning av principerna för erkännande inteär utslag av ovilja till ställningstagande till förmån för PRR och detvietnamesiska folkets berättigade krav på oavhängighet. Som ordföranden iutskottet påpekade var vi det första västerländska land som erkände och tog uppdiplomatiska förbindelser med , och inget annat västerländskt landhar lämnat ett så starkt och helhjärtat stöd åt det vietnamesiska folketsfrihetskamp som just . Men då kan frågan ställas: Varför erkänner vi interegeringar sora inte behärskar huvuddelen av ett lands territoriura ochbefolkning? Ett motiv, ärade kammarledamöter, är vårt intresse av att inteerkänna en regering under ett skede av osäkerhet och tvist i ett land. Ettsådant erkännande skuUe kunna få långtgående effekter på våra relationer tilldetta land, om en regering vilken vi erkänt inte visade sig ha en stabil grund.Biafrafallet är ett exempel på en sådan situation. Vi minns alla trycket frångrupper, sora av solidaritet med Biafraregimen ville att skulleerkänna Biafraregeringensom hade kontroll över en del av det nigerianska territoriet och befolkningen.I dag vet vi att ett sådant handlande bl. a. skuUe ha inneburit en allvarligbelastning på våra relationer till liksom till andra afrikanska statermed regionala problem, vilket skulle kunna leda till försök att splittra ennation. Det var riktigt, det måste väl erkännas av alla, att regeringenmotstod det trycket. Ett annat motiv är att riskerna för att en stor- ellersupermakt sätter in en marionettregering i ett land och sedan raed hjälp averkännanden av denna regering från andra stater söker legitimeramarionettregeringen, legitimera sina vapenleveranser och sitt militära stöd tilldenna regering för att underkuva folkmajoriteten. Jag behöver inte nämnaexempel på vad som skett i det förgångna, men eftersom nämnde Quislingkan jag nämna honom. Jag kan också tillägga Kuusinen när det gäller vårt östragrannland. Och, ärade kammarledamöter, i sådana fall är det tryggt att ha enprincip i det internationella systemet som förhindrar att erkännandet utnyttjasför att legitimera maktövertaganden i små stater. Att få så bred uppslutningsom möjligt bakom en sådan princip ligger i varje litet lands intresse. Vi bördärför inte försvaga dess hållbarhet genom att medge undantag i fall då mantycker att särskilda skäl kunde tala härför, just därför att särskilda skäl harmissbrukats och kan komraa att missbrukas för att legitimera sådanamaktövergrepp. Detta får vi inte glömma bort i sammanhanget. Vi ger juaUt stöd som vi kan och har möjlighet till när det gäller det vietnamesiskafolkets frihetskamp, men vi vill icke göra någonting som kan försvaga dennaprincipståndpunkt när det gäller erkännanden, därför att det kan komraa surtigen . Min slutsats är: När det gäller nationella befrielserörelserfår vi lärana vårt stöd i andra former än genom s. k. erkännanden, vilketordföranden i utskottet också påpekade. Våra kontakter med rörelserna får vibygga upp på annat sätt än genom officiella diplomatiska förbindelser. Attdetta är möjligt visar ju våra förhållanden till såväl ett antalfrihetsrörelser som också PRR. påstås det att ett erkännande av PRR skulle innebäraett politiskt stöd. Det har, säger man, själv förklarat när hon vari . Vad begär man av PRR:s utrikesminister? Hon kan ju ingenting annatsäga. Något annat skulle vara att begära alldeles för mycket av henne. Men vifår ju inte därför frånkänna oss möjligheten till ett eget politiskt bedömande.Ett erkännande skulle i nuvarande läge om jag bortser också från den principsom jag har hänvisat till i detta mitt anförande lika gärna kunna fånegativa effekter på det bästa stöd som vi kan lämna PRR, nämligen vårtaktiva deltagande i den internationella opinionsbildningen till förmån för i som ger det vietnamesiska folket dess rätt att självt forma sinframtid. Våra möjligheter att i denna fråga generellt verka tillförmån för folkens berättigade krav pä nationellt oberoende är avhängiga bl. a.av vår ställning som demokratisk rättsstat och som en nation utanför maktblocken och därutöver en stat som i sitt internationella handlande följer de reglersom folkrätten har uppställt. Det innebär att våra ställningstaganden inte kanviftas bort som partsinlagor, och man gör inte heller försök härtill. Med dettaanser jag inte att våra ståndpunkter skall Upprättande av diplomatiska förbindelser med RepublikenSydvietnams provisoriska revolutionära regering Upprättande av diplomatiska förbindelser med RepublikenSydvietnams provisoriska revolutionära regering varafastlåsta eUer inte skaU skilja sig från andra staters utanför denkommunistiska ländergruppen. Så har inte heller varit fallet, I dettasammanhang kan jag hänvisa till erkännandet av . Jagskulle vilja uttrycka saken så att vår Vietnampolitik är ett exempel på enmetod som befrämjar syftet med vårt handlande. hänvisade tUl att 31 stater har erkänt PRR.Det är riktigt, men jag drar en annan slutsats av detta förhållande än herrTakman. Ett erkännande av PRR skulle på många håll kunna framställas somen uppslutning till just det trettiotal stater, främst inom den kommunistiskaländergruppen, som har erkänt PRR. Man skulle kunna beskylla även oss förpartsinlagor när vi bidrog till opinionsbildningen mot kriget i . Ochvad skulle detta leda till? Jo, härigenom kunde det stöd som vi lämnar PRR ochvåra argument mot en upptrappning av kriget det är mycket viktigt att deargumenten kommer fram - och till förmån för en folkligt stödd koalitionsregeringförsvagas. Jag anser personligen nämligen inte att vi skall tatillbaka det som utrikesministern redan har uttalat, vår beredskap att erkännaen koalitionsregering, därför att PRR i ett trångt militärt läge har tvingatsatt ta tillbaka detta krav och som ett mellanled acceptera ett nationalråd istället för en koalitionsregering som skall övervaka valen. Det är inte ettskäl för att vi skall ge avkall på den ursprungliga ståndpunkt som man har bådeinom PRR och i , nämligen att det efter fredsslutet skall tillkomma enkoalitionsregering. Den skall samraansättas av olika religiösa och politiskagrupper, och därigenora utgöra en manifestation av den nationella enighet somleder till den oavhängighet som vi tillönskar det vietnamesiska folket efterdetta fruktansvärda krig. Från dessa principiella och praktiska utgångspunkterkommer jag fram till slutsatsen, att jag helt ställer mig bakom utskottetsbetänkande, vilket jag för övrigt själv har skrivit under. Under detta anförande övertog herr förste vice talraannenledningen av kammarens förhandlingar. HerrWERNER i (m) kort genmäle: Jag skulle replikera iStockholm, men jag vill börja med att tacka honom för att han gick in i dennadebatt och höjde dess nivå genom saklighet och klokhet. Jag tycker att TorstenNilsson var en utmärkt utrikesminister . Han har här tagit upp deprincipiella frågorna om erkännandet och angränsande spörsmål om bistånd tillnationella befrielserörelser osv., och har nyanserat debatten. Jag begriper förvisso vad det innebär för ett folk attutsättas för de här hemska bombningarna. Jag tror nog att ocksåvet att jag begriper det och att sådana prövningar kan samla ett folk till kampför att bevara nationen och om möjligt vidga den. Men vi kan inte utesluta har en likartad ambition på den andra sidan. Där finns en folkgrupp somherr mycket riktigt kallade "nationalister". Jag tycker attdet var bra att det begreppet fördes in i debatten. Det hgger ett erkännande från vår sida av Saigonregimenockså däri att vi t. ex. ger till Röda kors tillde humanitära insatser som är hårt av nöden även där. Sedan ett par ord till . Sitt inte hemma ochdiagnostisera det medicinska läget via . Man kan nog finnaskribenter med alla möjliga meningar när det gäller sjukvård. Är man nu enintresserad läkare, försök komma dit och se själv med egna ögon! Och är det såmärkligt att ett krigförande land har en stor del av sin läkarkår i armén? Detär väl helt naturligt att läkarna måste finnas där de behövs. Vad som sagts om de andra tingen - sjuksköterskelöner osv.- är inte mycket att bemöta. Vet inte hur det är i fattiga ländermed lönesättning och lönestandard? Och stölder kan man nog finna både ivälståndsländer och fattiga länder. Upprättande av diplomatiska förbindelser med RepublikenSydvietnams provisoriska revolutionära regering () kort genmäle: Först vill jag säga till i Malmöatt i ett land där det pågår ett krig av det slag som bedrivs i behövsläkarkåren och sjukvårdspersonalen sannerligen hos civilbefolkningen, eftersomdet är mot den som kriget riktas. PRR liksom ser till attcivilbefolkningen också får den sjukvård den behöver, och bidrar bådeofficiellt och genom frivilliga insamlingar till att upprätthålla detsjukvårdssystemet. Jag tycker nog att det var ett uppseendeväckande uttalandeäven med tanke på situationen i i en tänkt krigssituation att säga atti ett krig behövs läkarpersonalen huvudsakligen inom krigsorganisationen. Sedan vill jag med anledning av vad iStockholm har sagt bara göra ett par noteringar. Jag tänker inte upprepa denargumentation jag tidigare anfört. Det är riktigt att jag inte har invänt motde principer som gäller för den svenska erkännandepolitiken. Jag har försöktutveckla den i det här fallet. sade mycket riktigt att det ärväsentligt att dessa principer icke tillämpas på ett sådant sätt att de kankomma att utnyttjas av en supermakt för att legitimera en av denna insattregim. Men det är, som jag påpekade i mitt huvudanförande, precis vad vi gjordenär vi 1957 erkände Saigonregimen i en situation då fredsavtalet 1954 skulle haföljts av allmänna val , varefter en i demokratisk ordning utseddregering skulle ha kommit till. Genom vårt erkännande bidrog vi den gången tillatt legitimera USÄ:s intervenering i . sade också att när det gäller ochÖsttyskland har utskottet tagit hänsyn till händelseutvecklingen, och minargumentation tidigare var att det måste vi också göra när def gällerSydvietnam. Anta atf det blir som det föreskrivs i det preliminärt ingångnafredsavtalet, att man får en situation med ett nationalråd och två regeringar,av vilka vi erkänner bara den ena. Det är ett politiskt ställningstagande. Villvi följa våra principer i erkännandefrågorna skall vi, med hänsyn till densituation som råder och som rimligen kan tänkas komma att råda i ,också erkänna PRR. Det är ett minimikrav. Sedan koraraer vi självfallet ävenframgent att få ta ställning till händelseutvecklingen i Sydvietnara. Upprättande av diplomatiska förbindelser med RepublikenSydvietnams provisoriska revolutionära regering HerrTAKMAN (vpk) kort genmäle: Jag hittade, i , det referatur av som jag hänvisade till tidigarebeträffande de s. k. flyktingarna. Referatet avser uppgifter som lämnats isenator underutskott för flyktingar. haromkring 400 000 människor dödats i - ett fruktansvärt antal. Sedan fortsätter redaktionsmedlemmen , somhar gjort det här sammandraget: De människor som tvingats bort från sina hemgenom att kriget fortsatt innefattar I 850 000sydvietnamesiska flyktingar, 2 000 000 kambodjanska flyktingar, 250 000laotiska flyktingar och ett okänt antal nordvietnameser. har liditmest: undemtskottet i flyktingfrågan beräknar att det totala antalet flyktingardär sedan krigets början är 8 miljoner, dvs. nästa halva Sydvietnamsbefolkning. Dessa är utan vård över huvud taget, i den mån deöverlever efter att ha blivit napalmskadade eller bombskadade. Jag kan därtiUvittna om kontrasten i , eftersom jag var där under bombningarna imars 1967. Jag besökte byar som just hade bombats och såg vart de sårade hadeförts. Överallt i de byar i Röda flodens delta som jag besökte hade mandistriktsläkare. Man hade en god sjukvårdsorganisation. I ett land som var ett feodalt och kolonialt land hade man aUtså hunnit med alltdetta trots bombningarna, under det att man på Saigonsidan - sora haftmiljarder i stöd från - inte har en tillfredsställande vård ens för ettraycket litet antal av befolkningen, som dessutom är utsatt för bombningar helatiden. i (m) kort genmäle: Jag ifrågasätter intealls vad säger om läget på sjukvårdssidan i . Jag vetatt läget är fruktansvärt, och jag accepterar det inte på något sätt. Men manmåste inse att problemen är svära även i . Där är nöd och elände ochbrist på många ting. Men jag vUl också säga att myndigheterna där gör vad mankan för att hålla sjukvården i funktion och för att det skall finnas tUlgångtill läkare. Jag vill bara att också skall försöka se med två ögonpå de här problemen. HerrNILSSON i (s) kort genmäle: Jag vill påpeka för att när Sverigegenom omständigheternas makt 1957 - förresten långt innan jag blev utrikesminister- genom ett röstningsförfarande i kom att automatiskterkänna den dåvarande regimen i berodde det just på dettaröstningsförfarande. Det innebär nämligen att om raan röstar för att ett landskall bli medlem i kommer man automatiskt att erkänna detlandet. Men jag vill dessutom påpeka att det var en annan regim 1957 i Saigonän Thieuregimen - med den fruktansvärda terror den utövar. När det gäller och påpekade jag attdär har vi gjort ett avsteg från principen ora att erkänna ett land sora fullt Det gör man nämligen både i och i . Mendet var andra och säkerhetspolitiska bedömningar som gjorde att vi inte erkändedem, vilket jag påpekade i mitt anförande. är det politiska lägetannorlunda. Därför anser jag att vi kan erkänna dessa båda länder. MenPRR i utövar ingen faktisk kontroU över större delen av befolkningenäven om den åtnjuter ett starkt stöd. Därför är det enligt min meningbetänkligt att frångå den princip som utgör riktpunkten för vårtutrikespolitiska handlande i sådana här sammanhang. Fm () kort genmäle: Jag har aldrig hävdat att det var samma regim1957 sora det är . Men alla vet, och det har avslöjats bl. a. genomPentagondokumenten, att den regim som då fanns i hade kommit till maktengenom hjälp och att redan innan överenskommelsen slöts 1954 med allmakt motarbetade att fredsöverenskommelsen skulle slutas och därefterfullföljas. Man visste nämligen att ora allmänna val genomfördes skulle detinte gå att garantera en regering i Sydvietnara som skulle föra en utrikespolitik som svarade mot intressen. Upprättande av diplomatiska förbindelser med RepublikenSydvietnams provisoriska revolutionära regering i (s) kort genmäle: Jag har påpekat att det nästan var enolyckshändelse när regimen i kom att erkännas av den svenska regeringen.Jag vill göra uppmärksam på att senare, som utrikesminister,trappade vi ner vår administration där. Det var i och för sig en demonstration.