prot · FV09146 · 1972-12-31 00:00:00 — Det är frärast högerraän och andraborgerUga som varit tvungna att göra det för att bota en sjukdom sora samhälletinte kan tolerera. Den s. k. rättsfråga som varit uppe till diskussion ärganska ovidkora-raande, eftersora här inte finns någon sora helsträttstradition. Jag har ansett att sarahället borde återta egendora soraöverläranats med nyttjanderätt för att ett bruk eller en industri skulle Uållasi gång. Det har förekomrait i hela men i synnerhet i . I dagläggs bruken ner i och annorstädes av brukspatroner som en gång ladebeslag på kronans raark och vatten, men de har glömt att återlämna statensegendom. raan vill upprätthålla rättsprinciperna är det oriraligt att hävdaatt ett sådant återtagande skulle vara felaktigt. Vi reagerar om någongår in på en bank och lägger beslag på några hundratuseneller en miljon, och vi kan inte finna oss i att de sora har lagt beslag påpengarna går ut och köper aktier inte ens om den sora orabud gör köpet är igod tro utan i ett rättssamhälle finner man det rimligt att ta tillbaka vadnågon orättfärdigt har lagt beslag pä. Förhållandet är detsararaa när detgäller sarahällets egendora. Det är regering och riksdag sora skall se till attallraänhetens, de egendomslösas rätt att ha tillgång till och nyttja mark- ochvattenområden tas till vara. Under förmyndarregeringarna lade de ochAxel beslag på kronans egendom. Adeln och ridderskapet tog kronansmark, betalade icke någonting för den men kunde ändå få kvitton utfärdade avkararaarkollegiet. I ståndsprotokoll kan raan läsa att när dennaorätt kora till synes, så sade ifrån att det orättraätigt tagnaskulle återgå till kronan, dvs. Detsararaa var förhållandet underhela . När raan 1765 kunde konstatera att bruken i , sora jaghär har talat ora, köpts för de stulna och de ineraothundra tunnor guld som vissa penning-magnater och deras medhjälpare orättmätigthade lagt beslag på, stod det icke minst för juristerna klart att detta ickeanstod ett rättssarahälle. betänkande visar Ukaså att en ridderskapettillhörig person och utskottsledaraot klart och tydUgt sade ifrån atträttsväsendet icke fick fungera som en enhet avskild från samhället utan detskulle ses i sitt sammanhang. Det sades ifrån att samhället skulle återtabeslagtagen egendom. Längre frara förekoraraer sararaaförfarande. Det är intressant att läsa protokollen års riksdags andrakararaare. Där sades det också ifrån att ärabetsverk och andra inrättningar inteskulle sättas eraellan och regeringen och därraed sätta rättsväsendetur funktion. För att återgå till vårt nuvarande århundrade vill jaghänvisa till vad jag anfört i raotionen. Statsrådet refererade ocksåtill det beslut sora koaUtionsregeringen fattade sedan den allraänna och Ukarösträtten införts. Ätt vi sedan på olika sätt kränkt den enskildes rätt äralldeles klart. Det kan icke vara rätt att raänniskorna i , sora fickrätt till vissa nyttigheter för att de sora nybyggare skulle kunna odla upplandet, får finna sig i att bolag lägger beslag på rättigheter sora dehaft sedan urrrunnes tid. Det kan icke vara rätt raänniskor sora haft dessarättigheter och som släktled efter släktled varit knutna till bygden fårfinna sig i att bh dömda sora tjuvfiskare och tjuvskyttar av bolag som inte harrätt vare sig till vattenområdena i fråga eller till nyttigheterna. Dessa bolaghar aldrig uppvisat någon köpehandling eller annan rättshandling överförvärvet. En landshövding, , general ra. tog från staten flerakvadratmil markområden, och det finns inga handhngar i bergsarkiven sora visaratt det funnits någon rätt härrill. I finns det ännu en prost som kanfölja generation efter generation rillbaka då den tidenssarahällsbevarare tog ifrån finnbefolkningen dess egendora och skickade i vägmänniskorna utan att någon köpehandling över förvärvet har kunnat uppvisas. kan dessa stora bolag hindra bygdebefolkningen och raänniskor över huvudtaget att utnyttja sina garala rättigheter. Förutsättningen för att människornai dessa bygder skall kunna utnyttja sina rättigheter är att kronan hävdar sinäganderätt som Regional utveckling och hushållning med mark och vatten Regional utveckling och hushållning med mark och vatten aldrig harfråntagits kronan. Det är både regeringens och skyldighet att hävdasin äganderätt så att vanliga människor kan utnyttja de rättigheter de sedanurminnes tid har haft. Det är därför jag i rain motion säger att vi ickebehöver ta ifrån någon enskild en backe eller Uten jordbit. vi tar tillbakaden raark och de naturtillgångar kronan en gång ägde, och även nu äger, ochhade reserverat för människors utnyttjande räcker det mer än väl. Vi skulle dåfå tillgång till alla kuster och alla vattendrag och det skulle räcka en brabit. Sedan slutade kriga är den mark vi kunnattillföra vårt landområde den markhöjning sora skett. - 1972 - får vifinna oss i att bolagen lägger beslag på holraar, skär och strandoraråden somaldrig tiUhört dem och icke kan tillhöra dera. Det har talats ora rättslöshet och konfiskation. Närde skapade sina domäner tog han 700 å 800 hemraan från jordbrukare på ohkahåll. 1689 beslöt man att de skulle lämnas tillbaka. Men deläranades aldrig tUlbaka eftersora de sora skulle verkställa beslutet tillhördede privilegierade. Likadant är det med markvärdestegringen. Det verkar som omdet skulle innebära en socialisering att låta samhället tillgodogöra sig den.Alla vet att inte var sociaUst. Han var djupt och skulleväl närmast vara gammelliberal. I poleraik med påven om den socialagrundorätten i fråga om markvärdestegringen m. ra. säger han, att det ärorimligt att enskilda skall kunna nyttja marken såsom spekulationsobjekt ochåsamka industrin och människorna över huvud taget en oerhörd skada. Statsrådet gav några exerapel i förrgårkväll somvisade att priset på raark tjugodubblats . Det var eraellertid inte såavskräckande. vi ser på förhållandena runt omkring oss och t. ex. noterarhur priset på mark i olyrapiastaden har korarait att stiga efterolympiaden, kan vi konstatera att markvärdestegringen uppgår till tusentalsprocent. Jag önskar att stat och komraun skall kunna tillgodogöra sig uppkommenmarkvärdestegring. Om denna raarkvärdestegring hade gått till industrin ochraänniskorna över huvud taget skulle vi givetvis inte ha behövt betalatusenlappen eller mer för en kvadratraeter raark i centrura. Dettagår ut över inte bara tätorternas enskilda människor, som inte har gjortnågonting för att påskynda markvärdestegringen, utan också de jordbrukare somvill förvärva ett jordbruk därför att de har intresse av det. Priserna på mark stiger rill en helt enkelt orimlig höjd.Därför anser jag att regerin.gen skall utreda frågan ora att sätta ettgrundpris på all raark, knutet till det pris sora exempelvis god åkerjord i dagbetingar. Vad därutöver tas ut av olika personer skall samhället återbörda rillstat och kommun. Det framhålls att en enskild träffas av detta. Men, äradekararaarledaraöter, hur ofta träffas inte den egendoraslöse av denna oerhördamarkvärdestegring. De flesta människor äger inte tillgångar utan ärberoende av andra människor. Det är otillständigt och för en kulturstatoriraligt att denna raarkvärdestegring skall kunna tillkoraraa enskilda och att markför bostadsbyggande lämnas ut till enskild . Förhållandet är detsararaa beträffande lagar sora vi harstiftat . Är 1950 fastställdes lagar om gräns i vattenområde ochom rätt till fiske ra. En raycket hög jurist som var expert ansåg att detskulle kosta högst att betala för s. k. intrång ifiskerätt. Jag varnade för det förfarandet och yrkade avslag på denna dans. uppgår ersättningarna för dessa s. k. inträng till mellan 75 och 100miljoner. är skyldig till att dessa railjonbelopp tas frånskattebetalarna för att överlämnas till enskilda personer sora icke har Uditnågot intrång i sin fiskerätt och sora kanske aldrig ens har utnyttjatfiskevattnen? Det har t. o. ra. förekoramit att bolag som tagit raark- ochvattenoraråden från staten har betingat sig ersättning för dessa, och detgäller inga små belopp. Har regeringen skapat garantier för att, när man betalatersättning för inträng, äganderätten återgår tiU kronan, sora fram till 1950hade äganderätten til! både grund och vattenområden? Jag har vidare påvisat attvi skulle kunna använda gruslagren i våra sjöar exerapelvis försarahällets ändamål. , som tidigare hade samma betydelse sora Östersjönhar , gjordes i stor utsträckning till enskild egendora. Jag ställerfrågan: Skall inte och regeringen se till att ämbetsverken fullgörsin skyldighet att bevara och bevaka kronans egendora? Det var orakring som man började rita kartor här ilandet. Dessa kartor förbjöds av - eller rättare sagt av AxelOxenstierna - av raiUtära skäl och var förbjudna . När sedermeraför den nya översiktUga kartan skulle upprättas fick bolagensätta upp stolpar på sina fastigheter för att göra det lättare attflygfotografera orarådena. sitter tydligen några yngre personer och görnya kartor raed hjälp av dessa flygfoton. Vid kan vi se hur denena kvadratkilometern mark efter den andra läggs tiU bolagen. Vi kan fortsätta denna granskning för att göra klart föross att det är samhällets skyldighet att bevaka rättstillämpningen. Vad sorahände under det gamla ståndssamhällets tid och fram till1700-och 1800-talen skall vi eraellertid inte resonera ora . Självfallet har inte alla ledaraöter hunnitläsa rain motion, men jag har i den föreslagit att skall besluta omen skrivelse till Kungl. Maj:t ora en utredning av alla de frågor sora äraktuella i detta saramanhang. Vi raåste se till att denna stora proposition inte bararesulterar i ett ämbetsverk med armar, vilka liksom hos bläckfisken skickas utåt olika håll. Här måste vi ställa samraa krav sora vi gjorde på äldre riksråd;de skulle noggrant följa raed utvecklingen. Kraven raåste ställas på båderiksdag och regering. Jag har trohgen läst längre tillbaka ligganderiksdagsprotokoll än statsrådet , och då hittar man alltid en delljusglimtar. Jag läste om en diskussion 1868. I denna diskussion restes krav påatt kararaarkollegiet skulle avskaffas. Kararaarkollegiet var det verk, däraUa sora är Regional utveckling och hushållning med mark och vatten Regional utveckling och hushållning med mark och vatten intresseradekan påträffa den största samling förfalskade dokument sora finns i detta land.Det är givet att det kan ha ett rausealt värde att samla på dessa. En del avdem kora bort när brann, raen det raesta finns kvar.Det gäller akter och kartor, vilka visar det år under vilket de förfalskades.Dock används de än , när man från verk och institutioner begärremissutlåtanden, sora skall ligga till grund för oUka ändaraål. Det enda raan från och Ala, PhiUpsons och andrabolag kunnat förvärva var rätten att få nyttja Ljusnan som flottled. Närbolagen betalade för detta intrång till staten och bönderna, beviljades dettapå villkor att när flottningen upphörde skulle ägandet av älven återgå tillkronan och nyttjanderätten till bygdens befolkning. Därför är den diskussionsom förs om Ljusnan på något sätt felaktig, för raig veterligt harägaren-kronan icke gjort någon frarastäUning om att bygga ut Ljusnansvattenfall. Det är ägaren som brukar göra sådana framställningar, och hanskall även göra den utredning sora är erforderUg. Därefter går han tillriksdagen sora fattar beslut ora hur man skall förfara. Därför har jag önskat att skall uttala att allade framställningar, som kan komma att göras från enskilda, inte kan prövas avannan instans än just . Detta sker då grundlagsenligt efter 77 §. Omman ändå vill göra intrång på kronans mark och egendora, raåste raan isararaanhanget få klart för sig, att det aldrig kan bU fråga om äganderätt utanendast om visst intrång, som staten och först skall ge sitt saratycketill. Men även om jag inte fått det som jag önskat, att vi skulle säga ettabsolut nej till utbyggnaden, så anser jag ora man inte kan få det bästamöjUga att det som koraraer frara i reservationen 14 i fråga ora Ljusnan ändåär tillräckligt för att göra klart för både rayndigheter och andra var och hurkronans egendora skall skyddas ocU behandlas. Den får icke pä ett otillständigtsätt överföras till enskild spekulation. Jag tror att det är ganska viktigt att man har detta iåtanke. Jag förstår raer än väl, herr talraan, att utskottet inte haft tid attpröva raotionerna över huvud taget. Man skulle ju hinna läsa igenora de här 2000 sidorna och naturUgtvis en hel del till för att kunna behandla dennaviktiga fråga. Därför ber jag att få ställa yrkanden och raotivering sora jagfraraställt i rain raotion nr 1823 och som avser att skall iskrivelse till Kungl. Maj.t hemställa om vissa åtgärder. Motionen har upptagits både i civilutskottets ochinrikesutskottets betänkanden. 1 punkten 24 i civilutskottets betänkande, somgäller utbyggnaden av de södra huvudälvarna ra. m., är raotionsyrkandet ihuvudsak tillgodosett genom den till betänkandet fogade reservationen 14 avheir Grebäck ra. Jag ansluter raig till det tidigare fraraförda yrkandet ombifall till denna reservation. Motionsyrkandet i övrigt är upptaget under punkten 49 icivilutskottets hemsfällan och punkterna 39 och 44 i inrikesutskottetshemställan. På de punkterna finns inga reservationer, och jag yrkar därförbifall till motionen 1823 med den ändringen, att beslut genomgåendeavser skrivelse till Kungl. Maj:t med heraställan ora vidtagande av i raotionenangivna åtgärder. Herrtalraan, jag brukar tillärapa de gamla Carlyleska orden; En människasmål är en handUng, ej en tanke, vore den aldrig så ädel. Jag hoppas verkligenatt detta beslut trots alla oratoriska utläggningar inte skall bU bara en tankeutan en handUng, och att denna handUng skall komma till uttryck inom en rimUgtid, så att vi kan skydda oersättliga värden för raänniskor. Det gäller vårfauna och vår flora, och det gäller den trivsel vi behöver i olikasararaanhang. Det gäller att vi skall kunna ge trygghet till arbete och i andraolika avseenden för folk i geraen och sätta stopp förspekulationsintressen och raarkvärdestegringar. Sådant skall inte få någon sorahelst möjUghet att fortsätta sin skadliga verksarahet. Vi behöver enlagstiftning sora sätter raänniskan i centrura och där man försöker ta dehänsyn som alla behöver ta. Vi skall koraraa ihåg att det här inte bara gällermänniskans rätt utan jämväl djurens, fåglarnas och hela vår faunas och florasrätt, sora i dessa sararaanhang måste beaktas. Regional utveckling och hushållning med mark och vatten HerrWESTBERG i (fp): Man kan ha olika meningar om detaljerna iherr fraraställning, raen jag för rain del kan inte annat än beundrahans energiska och uthålliga kamp för bevarandet av allemansrätten, och detvill jag gärna ge uttryck för. Det förslag till riktUnjer för regional utveckling ochhushållning raed raark och vatten sora vi nu diskuterar får, ora det ges ettreellt innehåll, stor betydelse för utvecklingen inom landets oUka regioner ochkanske allra frärast för den del av landet där jag hör heraraa, nämligen de s.k. skogslänen. EnUgt proposirionen bör det vara en ambition, således enraålsättning, både vid den regionalpolitiska planeringen och den fysiskaplaneringen för det första att alla vuxna personer i arbetsför ålder så långtdet över huvud taget är raöjligt skall kunna få tillgång till yrkesarbete iheraorten eller inom rimligt avstånd från den, för det andra att raedborgarna igeraen skall koraraa i åtnjutande av en god sarahällsservice och för det tredjeatt de skall ha möjlighet att leva i en positiv yttre railjö. Ingen kan väl säga annat än att det här är en fin ochutraärkt målsättning, och jag för min del vill gärna ansluta mig till den. Mendet är också riktigt det som sade : Att sätta målet gårganska lätt, det är betydUgt svårare att skapa de möjligheter sora ärförutsättningen för att målet kan uppnäs. Vi har ganska gott om visioner, men det är inte sådana vifrämst behöver. Vi behöver åtgärder som ökar tillväxtraöjUgheterna och som gerökade sysselsättningstillfällen. Detta gäller i särskilt hög grad de landsdelarsom plågas av en allvarUg undersysselsättning. Dit hör mitt egetlän. Jag har i motionen 1802 redogjort för läget, och jag skallhär inte upprepa det. Jag hänvisar till vad som står i raotionen. Det fraragåreraellertid av den redogörelsen att av länets invånare iyrkesverksam ålder saknar arbete. Det är onekligen ett raycket högt tal. Oratill detta läggs att länets invånarantal står tämligen stillaraen att antalet pensionärer växer - med ca 2 000 - är detinte för raycket sagt att läget är bekymmersamt. Regional utveckUng och hushållning med mark och vatten synnerUgenangeläget att tillväxtbetingelserna förbättras. En relativt enkel men säkerUgenpositivt verkande åtgärd vore att låta hela och inte endastHälsingedelen tillföras stödområdet. Härigenom skulle förutsättningarna för ensamlad planering för länets industriella utveckling i väsentlig gradförbättras. Jag yrkar därför bifall till motionen 1802 i vad detgäller införUvande raed stödorarådet och bifall rill motsvarandeyrkande i raotionen 1783. En annan åtgärd av stor betydelse vore att inora länetskapa tillgång till högre utbildning. Jag hänvisar i det sammanhanget till bl.a. ett av mig tidigare fraralagt raotionsförslag ora förläggning av högreteknisk utbildning till Söderharan. En sådan åtgärd skulle öka länetsraöjUgheter att svara raot den raålsättning som propositionen 111 innebär ochsamtidigt förbättra utvecklingsraöjUgheter. Beträffande Söderharan vill jag i Ukhet med frarahålla vikten av att stadens lasarett ges förutsättningar för attfungera på ett tillfredsställande sätt. Jag yrkar i det sararaanhanget bifalltill reservationen 8 vid inrikesutskottets betänkande. yrkar jagbifall till rnin motion nr 1802 i vad avser kravet att Söderharan skall ingå iden grupp beträffande vilken Kungl. Maj:t uttalat att särskilda insatser kanbli aktuella för att upprätthålla regional service. På raånga håll inom länet saknas den bredd i näringsUvet,som är en nödvändig förutsättning för en väl fungerande arbetsmarknad. Etttypiskt exerapel utgör , som bl. a. genom en väl utbyggd service har godaförutsättningar att fungera sora regionalt centrura men som på grund av ettalltför ensidigt näringsUv med en tung industri, som den helt dorainerande, ihög grad saknar sysselsättningstillfällen för t. ex. kvinnlig arbetskraft. Detär angeläget att detta förhållande rättas till, ocU möjUgheterna härtiU skulleenligt min raening öka, ora tillföres gruppen regionala centra. Jagbeklagar att utskottet inte tillstyrkt raotionen på den punkten. Ett regionalt centrura i länet, sora är i särskilt behovav aktivt stöd, är , sora är en strategiskt viktig ort i nordvästradelen av länet. har drabbats hårt av rationaliseringar inomjord-och skogsbruk och fått vidkännas en mycket negativ befolkningsutveckling.Länsstyrelsen har också vid ohka tillfällen fäst Kungl. Maj:ts uppmärksarahetpå att behovet av stödåtgärder i är mycket stort. Och jag vill tillägga vi kan inte vänta mycket längre på det kraftiga stöd, sora här raåste till.Jag beklagar, att utskottet inte nu velat stödja motionsförslaget oraInrättandet av ett industricentrum i kommunen, men jag hälsar raedtillfredsställelse, att utskottet påminner om att tillhör de regionalacentra, beträffande vilka departeraentschefen uttalat att särskilda insatserfrån sarahällets sida kan bli aktuella för att upprätthålla regional service.Jag understryker på nytt; det är angeläget att sådana insatser koramer tillstånd . Innan jag lämnar regionalpoUtiken, viU jag tillägga attförutom de speciella åtgärder jag har nämnt är vi i länet i stort behov av enökad satsning på kommunikationer och ett effektivt transportstöd. Vägfrågornaär för vårt län utomordentligt brännande, men till den frågan skall jag återkommai ett annat sararaanhang. Beträffande den fysiska planeringen skall jag nöja migraed att ta upp en enda fråga och i anslutning till motionen 1786 säga någraord ora Mellanljusnan. Jag skall endast beröra frågan helt kort och skall inteta upp ledaraöternas tid med att redogöra för den i dess helhet. Mellanljusnan har korarait att ståi centrura för miljödebatten. Aktionsgruppen har i dettasammanhang betytt mycket, och jag vill gärna ge den en eloge. För denälvsträcka det gäller, som är ca 52 kra lång, föreligger sora alla känner rillansökan i vattendorastolen ora en utbyggnad orafattande fyra kraftverk. Ensådan utbyggnad skulle raedföra svåra och för framtiden bestående ingrepp i enälvdal, som rymmer mycket stora natur- och skönhetsvärden och givetvis ävenandra värden av stor betydelse, t. ex. tillgång till strömfiske. Inte minstdagens ungdom kräver att vi, sora äger att besluta, för fraratidenbevarar de värden som de ännu outbyggda älvarna och älvsträckorna representerar.Och det är i fråga om Mellanljusnan en fråga sora engagerat raänniskor i allaåldrar. 23 000 personer har genora naranunderskrifter uttalat sig raot enutbyggnad, och ett sextiotal organisationer. koraraunfullraäktige,och kararaarkollegiet har också gått eraot en utbyggnad. Motionsförslaget innebar att utbyggnadsplanerna skulle fåvila i avvaktan på resultatet av den utredning, sora regeringen tillsatt föratt pröva utbyggnadsplaner i huvudvattendragen - raed biflöden - fr. o. ra.Indalsälven t. o. ra. Utskottet har inte ansett sig kunna av formella skältillstyrka motionen men anför, att starka skäl talar för att hushållningen raedåterstående oexploaterade huvudälvar och källflöden i södra och norraSvealand på sätt som förutsatts i direktiven för utredningen prövas i ettsararaanhang och att garanti härför bör skapas. Det kan ske, säger utskottet,exempelvis på det sättet att övergångsbestämraelserna till den ändring av vattenlagensora trädde i kraft omformuleras därhän att vattendomstolsbeslut i tillståndsfrågor skall underställas Kungl. Utskottet förordaratt ger Kungl. Maj:t denna mening till känna. De borgerliga reservanterna föreslår i reservationen 14vid civilutskottets betänkande nr 35, att med anledning av bl. a.motionen 1786 som sin mening ger Kungl. Maj;t till känna att sora riktlinje förplaneringsarbetet bör gälla att vattenkraftsutbyggnad inte bör tillåtas i hittillsoexploaterade älv- och sjösystera och hänvisar därjärate till en utförligraotivering i reservationen 15 a. Då jag för min del har som huvudintresse att medverka rillatt rädda Mellanljusnan från utbyggnad, finner jag det senare yrkandet innebäraen säkrare väg och yrkar därför bifall till reservationen 14 vidcivilutskottets betänkande nr 35. Skulle utskottsraajoriteten ändock segra ivoteringen ber jag att som tillägg till utskottets skrivning få ställa ettandrahands-yrkande. Efter det stycke på s. 25, sora börjar raed orden"Däremot vill" och slutar med orden "till känna" föreslårjag ett tillägg av följande lydelse: "Enfortsatt vattenkraftsutbyggnad ger ett ringa bidrag till kraftför- Regional utveckling och hushållning med mark och vatten Regional utveckling och hushållning med mark och vatten sörjningen.En stark restriktivitet mot en fortsatt utbyggnad är motiverad mot bakgrund avde starka skyddsintressen, som redovisas för älvarna, och av angelägenheten avatt för framtiden bevara oersättUga natur- och kulturvärtien. Som riktUnje börgälla att återstående orörda älvar och älvsträckor inte får byggas ut. Det förutsattes att den starka opinion, som finns mot enutbyggnad av outbyggda kall- och biflöden kommer att beaktas och att frågorsora rör tillstånd till utbyggnad inte avgöres av Kungl. Maj:t utan riksdagenshörande." Jag ber, herr talraan, att få instäraraa i de yrkandensora inrymmes i de reservationer där folkpartister står som reservanter och iövrigt till utskottets hemställan. Under detta anförande övertog herr förste vice talraannenledningen av kamraarens förhandUngar. HerrMÅBRINK (vpk): Allt i naturen hänger obönhörligt saramangenom de ekologiska systemen. Om en länk i dessa system skadas eller slits avorsakas en rubbning sora kan ge verkningar i systemen där man minst anar det.