prot · FV09117 · 1972-12-31 00:00:00 — Del är en att hakommit fram till ett enigt uttalande från utskottet i just det avseendet. Menden här trepartimotionen syftade till att man skulle få alternativakonjunkturprognoser. På den punkten har vi inte blivil överens i utskottet, ochdärför har det fogats en borgerlig trepartireserva-tion tillutskottsbetänkandet. Jag vill gärna skjuta in att jag harvisserligen sysslat med politik , men jag har väldigt svårt attförstå att ljust en sådan här fråga av teknisk-ekonomisk innebörd verkligenåsiktsskillnaden så klart skall följa partigränserna. Det förefaller mig som enegendomlighet. Vi menar att jusl alternativa konjunkturprognoser skulle gemöjlighet till ett allsidigt och objektivt underlag för ekonomisk-politiskabedömningar för alla dem som är beroende av att ha ett bra underlag för sådanabedömningar. Det är självklart att etl dylikt underlag skulle vara särdelesvärdefullt i tider som kännetecknas av ganska stor osäkerhet beträffande den ekonomiska utvecklingen. Som det också sägs i reservationenär det ju inte sä sällan som just sådana situationer inträder. I en del andra länder, t. ex. i ,och , har man'slagit in på denna väg. TiU utskottetsbetänkande har också fogats ett remissyttrande från , därdet sägs att det naturligtvis skulle bli arbetsmässigt besvärligt men i och försig tekniskt möjligt att åstadkomma en alternativ konjunkturprognos. Det sägsockså att man möjligen får större möjligheter att träffa målet om man skjutertvå skott i stället för ett. Enligt reservanternas mening är det emellertidännu bättre att ha två skyttar som skjuter var sitt skott, dvs. att man vidsidan om etablerar en grupp som får tillgång till alltkonjunkturinstitutets underlag och dessutom hjälp med bearbetningen av det,alltså en grupp som har som uppgift att på eget initiativ framlägga alternativakonjunkturprognoser då detta bedöms vara erforderligt. Vi behöver bara se på utvecklingen föratl finna utomordentligt goda skäl för att vid behandling av denekonomiska politiken ha tillgång till alternativa konjunkturprognoser. Och dendel av den ekonomiska politiken som låses genom beslut här iriksdagen, oftast och i huvudsak i enlighet med förslag från regeringen, kanofta inte få ligga fast tiU nästa årsskifte. Just visar hurman varit tvungen att ändra på förutsägelserna redan ikompletteringspropositionen - för att sedan under höstriksdagen återsvänga om den ekonomiska politiken för att anpassa den bättre till de verkligaförhållandena, som av en eller annan anledning felbedömts i tidigare skeden. Här kommer just det förhållande in som jag nämnde tidigaresom hastigast, nämligen att om man ändrar på en eller ett par av de faktorersom ingår i denna bedömning, så påverkar det andra faktorer och ändrar helamönstret, varigenom man får ett helt nytt underlag för ekonomiskpolitiskabeslut. Att ha tillgång tiU två konjunkturalternativ och atl successivt kunnafölja utvecklingen och ställa verkligheten mot dessa båda ger en bättrehandlingsberedskap än vi haft . Och bristen på handlingsberedskap harverkligen visats både , vilka år i likhet med några tidigarekännetecknades av att omläggningarna av den ekonomiska politiken kommit försent, oavsett om det har gällt en konjunkturuppgång eller en konjunkturnedgång. Jag yrkar bifall till reservationen. En alternativ konjunkturprognos som komplettering tiU destatliga konjunkturrapporterna HerrMÖLLER i (fp); Vi vet alla - vilket varinne på att planering är något besvärligt. Den saken understryks inte minstav del kända uttrycket: Det är svårt att spå, i synnerhet om framtiden. gör emellertid t. ex. i sinhöstrapporl endast en konjunkturbedömning, och det är givetvis enbästa-uppskattning (som sedan används av myndigheter, företag ochorganisationer). Men med hänsyn till osäkerheten vore det verkligen angelägetatl fä ytterligare en eller ett par alternativa bedömningar. Vikten av detta understryks av att osäkerheten ikonjunkturuppfattningen kan vara stor. Inte minst finansministern borde kunna skriva En alternativ konjunkturprognos som komplettering till destatliga konjunkturrapporterna under påden saken, så allvarligt som han gång på gång felbedömt läget under i synnerhetde senaste ett och ett halvt åren. Av det skälet borde det vara särskiltangeläget för finansministern och hans partivänner att se tUl att någraalternativa prognoser görs, så att man inte står handfallen när förväntningarnainte infrias. Jag vill direkt ställa frågan till utskottsmajoritetenstalesman, om inte den hittillsvarande lågkonjunkturen och den ihärdigaofficiella förhoppningen om en snabb och kraftig vändning uppåt har gett ernågra lärdomar. Anser ni inte att det skulle haft något väsentligt värde om manockså haft alternativa, grundligt utarbetade bedömningar att tillgå under dennatid? För vår del anser vi det. Det är tre huvudfördelar som nåsmed alternativa konjunkturprognoser: För det första får myndigheter, partier, företag,organisationer m. fl. ett fylligare material att grunda sin bedömning på. Om denämligen inte håller med om synen i huvudalternativet kan de genast se vad etthögre eller lägre alternativ på centrala punkter skulle innebära. För det andra kan de politiska organen också vilja påverkaden konjunkturbedömning som gjorts såsom "huvudalternativ". Omnämligen ett av de övriga presenterade alternativen är oerhört mycket bättre,är det ibland naturligt att speciella åtgärder vidtas för att dettafördelaktigare alternativ skall bh förverkligat. För det tredje gäller att handlingsberedskapen skulle blibättre, när överraskningar inträffar. Alternativa planer är ju inte bara avvärde när de upprättas. Om den huvudsakliga konjunkturprognosen slår fel, ärdet bra att man har tendenserna i det alternativ som i stället inträffarklarlagda. Att detta ofta är värdefullt förstår man genast om man tänker på attden inhemska och den internationeUa konjunkturens förlopp haröverraskat oss. Det är dessa tre huvudtankegångar som ligger bakom våra ständigakrav på en utbyggd ekonomisk planering över lag, även om det är justkonjunkturplaneringen som står på föredragningslistan med anledning av enmotion med K.-A. () som första namn och undertecknad av företrädare föralla de tre stora oppositionspartierna. Som framhålls i reservationen av m. fl.utförs alternativa prognoser i , och i viss mån iDanmark. Varför skulle vi då i , som också är ett land med storutrikeshandel och därför känsligt för ändrade konjunkturlägen ute i världen,inte unna oss en lika bra bedömning och handlingsberedskap när det gäller vårekonomi? Jag tror alla var nöjda med att det i 1970 årslångtidsutredning, som gällde 1970-1975, fanns två alternativ utförda. De avsågjämvikt ur långsiktssynpunkt i de utrikes betalningarna antingen 1973 eller1975. Detta gav beslutsfattarna möjlighet att välja, och det gav en värdefullbelysning av själva storleken hos de skillnader som de två alternativensinsemellan innebar. Vore det inte värdefuUt, så som landets ekonomi skötseller missköts, att vi inte undandrar oss chansen att få ett fylhgarekonjunkturmaterial? Att vissa resurser tas i anspråk för att räkna fram dettaär en invändning som vägerlätt i jämförelse med de oerhörda värden av både produktion och inkomster somen dålig konjunkturpolitik kan förslösa, för att inte tala om det slöseri medmänniskor och människors förhoppningar som varje för stor arbetslöshet betyder. Låt mig till slut tillägga, att jag personligen inte anseratt två konjunkturprognoser utan tre vore den lämpliga avvägningen: en huvudprognosoch en i vardera riktningen däromkring. Men antalet kan man fastställa senare i viss mån beror det på den institutionella ram som skapas för de härprognoserna. Det viktigaste nu är att slå fast principen om alternativ. Jag yrkar bifall till reservationen. HerrGADD(s); 1 motionen 817 har 16 borgerliga ledamöteryrkat att i samband med statsverkspropositionen och förmodligen ocksåkompletteringspropositionen skulle få tillgång till alternativa ekonomiskaprognoser. I motionen anförs några aktuella fall från därbedömningarna i finansplanen inte slagit in. Jag vill starta med att framföra en avvikande syn på vaddessa prognoser över huvud taget skall vara till för. I och för sig är det intepå något sätt en målsättning för prognosmakarna i ochfinansdepartementet att presentera prognoser som slår in. Man kan mycket välbefinna sig i en situation där alla ekonomiska prognoser tyder på en heltoacceptabel utveckling, och då skall givetvis den ekonomiska politikenförhindra att prognoserna blir verklighet. Utskottsmajoriteten anser att konsekvensen av dettasynsätt är att å ena sidan bedömningar av den framtida ekonomin och å andrasidan den ekonomiska politiken är ytterligt invävda i varandra. Att vid startpunkten,t. ex. i samband med att statsverkspropositionen framläggs, servera en, två,tre eller - för att ta samma antal som det i denna fråga är motionärer - 16olika prognoser ger inte någon extra styrka åt den ekonomiska politiken, somfortlöpande måste följa upp utvecklingen. Alla känner ju till att vi medtilläggsstater och kompletteringspropositioner har en teknik med en rullandeekonomisk politik där åtgärderna sätts in allteftersom kunskaperna rinner till. Jag tycker, liksom , att det i och för sig ärbra om man kan komma överens. Men jag ställer mig inte alls så undrande införatt partilinjerna följts även i denna fråga. Om jag skulle våga mig på enprognos - vi kan ju ha alternativa prognoser - är jag alldeles övertygad om attherr även vUl ha alternativa prognoser så att åtminstonenågon stämmer med hans egna ekonomiska synpunkter. TU syvende og sidst är hären politisk problematik involverad. Det skulle självfallet vara mycket sköntför en oppositionspolitiker om han hittade ett alternativ som så att sägamotiverade den politik han själv företräder. Vi vill alltså i detta sammanhanginte i skenet av objektivitet bädda för en låt mig säga något ansvarslösekonomisk oppositionspolitik. Utskottsmajoriteten förstår dock att oppositionen kankänna en viss hjälplöshet när det gäller att bända upp det material sompresenteras i nationalbudgeten. Utskottsmajoriteten har också i skrivningenpekat på 4 protokoll 1972. En alternativ konjunkturprognos som komplettering till destatliga konjunkturrapporterna En alternativ konjunkturprognos som komplettering till destatliga konjunk turrapporterna en delåtgärder som bör vidtas för att åstadkomma en något bättre tingens ordning. Ensvaghet med den nuvarande prognossituationen är att prognoserna baraomfattar halva den tid som budgeten omspänner. När vi fårstatsverkspropositionen kommer den att innehålla en bedömning för men inteför den senare delen av budgetåret i fråga, dvs. Vipåtalar att man bör satsa resurser och intresse för att förbättra situationen ijust detta avseende. Vi har också sagt att i den mån det föreligger någraskiljaktigheter mellan , som ämbetsverk, bedömningar avkonjunkturen och skall dessa redovisas i tablåform så attdet blir en lättsmält läsning även för riksdagsledamöterna. Så har inte varitfallet . Men det är mer en redigeringsfråga än en fråga om innehållet. Ja, herr talman, med detta som bakgrund vill jag yrkabifall till utskottets förslag, som onekligen också det innebär en önskan omförändringar av presentationen av framtidsbedömningarna. Men vi tror inte allsatt framtiden blir bättre, om vi får flera prognoser. Det är den ekonomiskapolitiken som är det väsentliga. Då gäller det för både regering och oppositionatt kunna stå för sina åsikter och göra troligt det man har att komma med.Därför kan naturligtvis ett bättre presenterat sakunderlag vara värdefuUt. Som motionär har jag med intresse lyssnattill de argument som i debatten har anförts av både reservanterna ochmajoritetens förespråkare. Självklart ansluter jag mig tiU herrar ochMöllers i linje, också om den inte är helt parallell medmotionärernas. Jag yrkar följaktligen bifall till den vid finansutskottetsbetänkande fogade reservationen. konstaterar jag inte utan tillfredsställelse attsåväl utskottsmajoriteten som i sak håller medmotionärerna om behovet av ett tillförlitligare beslutsunderlag låt vara föredrar en annan metodik och terminologi än motionärerna. När t. ex.utskottsmajoriteten påpekar lämpligheten av att ökade resurser ställs tillförfogande för att skilda förslags samhällsekonomiska effekt bättre än hittillsskall kunna beräknas, när utskottet klart säger ut att det vore påkallat attsatsa resurser på en s. k. rullande bedömning av den kontinuerliga ekonomiskaverksamheten och politiken och då utskottet tillika ber att ge Kungl.Maj:t det i belänkandet anförda till känna, vill jag gärna tolka det så, attnågra stora meningsskiljaktigheter inte finns mellan utskottsmajoriteten ochmotionärerna. Utan den ringaste avsikt att polemisera mot någotunderliga inlägg noterar jag därför, att vi tydligen är ense om att ett merändamålsenligt beslutsunderlag vore mycket bra, men att våra åsikter divergerarnågot dä det gäller att ange metoderna att förse med delta underlag. Däremot är det svårare att med någon större grad avsäkerhet tolka till betänkandet fogade yttrande. Det ärju för övrigt inte så lätt att över huvud taget tolka detta orakel. Det brukarvi märka då regeringens och oppositionens experter åberopar ett och sammayttrande eller en och samma prognos för i grund och botten helt skiljaktigaståndpunkter, vilket inte så sällan sker. Men om man läser det näst sistastycket i yttrandet ett par , tycker man sig ändå kunna finna någotav en kanske motvillig förståelse för motionärernas grundtankar. Det föranledermig säga att man ingalunda behöver ifrågasätta institutels ojektivitet, ej hellerdess kompetens, för att uttala önskemål om alternativa bedömningar, som kangöras antingen av någon grupp inom institutet eller, som exempelvis iStorbritannien, av ett delvis från regeringen fristående organ. Regeringensunder senare år svåra felbedömningar av konjunkturförloppet eller, om man såvill, oförmåga att tolka prognoser eller möjligenregeringens önskan att tolka dem på annat sätt än institutet har avsett ger ossanledning att med stort allvar uttala oss för inrättandet av antingen ett nyttoch helt fristående organ, som kan förse med självständigabedömningar, eller en kanal inom , om detta uttrycktillåtes. Behovet därav accentueras ytterligare av det förhållandet attkommande konjunktursvackor av nästan all expertis bedöms få ännu allvarligarenegativa konsekvenser för sysselsättningen i vårt land än den vi nu upplever. Men låtoss, herr talman, se på några fakta. finansplan uppskattade bruttonationalproduktensökning för det året till . Siffran nedreviderades till 2,5procent, medan den faktiska utvecklingen såsom de flesta av oss vid det härlaget känner till endast blev omkring en halv, eller för att vara exakt, 0,6procent. Finansplanen missbedömde alltså ganska kapitalt den ekonomiskautvecklingen, och bruttonationalprodukten blev nästan femfaldigt mindre för1971 än vad departementet förutsåg . Den privata konsumtionenförutsades i planen bli plus , men i själva verket blevden minus . Är har bruttonationalproduktens ökninguppskattats bli , och de faktiska utfallen har slagit såvälupp som ned. Skulle inte den ekonomiska politiken under respektive år hamotverkat svängningarna, hade fluktuationerna blivit ännu mycket större. Det som alltså behövs är alternativ för att skapa enhandlingsberedskap, som bl. a. i framhållit. Detta ärnågonting som inte och företagen behöver, utan även regeringen.Förekomsten av endast en prognos och endast en modell av hur utvecklingen underden närmaste framtiden kommer att gestalta sig leder till all regering ochriksdag binder sig för della enda alternativ. Positionerna låses på ett sättsom för den politiska debatten är ganska olyckligt, och förutsägelserna följsofta av myndigheter och företag. Givetvis kan då stor skada inträffa, omverkligheten inte alls motsvarar prognoserna. Beredskapen inför den nuvarandelågkonjunkturen skulle sannolikt ha varit betydligt bättre, om regeringenmindre hårt hade bundit sig för den preliminära försöfiningsbalansen. Jag befarar, herr talman, att den institutionaliseradesamverkan som förekommer mellan och konjunkturinstitutetnär det gäller att utforma försörjningsbalanserna, där alltså det aktuellasiffermaterialet kommer in, icke gagnar prognosverksamheten. Och dennasamverkan ser jag ingalunda som en konspiration, såsom jag redan har En alternativ konjunkturprognos som komplettering till destatliga konjunkturrapporterna En alternativ konjunkturprognos som komplettering till destatliga konjunkturrapporterna påpekat.Under det gemensamma arbetet är det naturligt att man diskuterar sig fram ochatt man påverkar varandra. Av yttrande över motionen framgårockså klart icke bara medverkan utan också dess påverkan. Ta exempelvis följande meningar, som återfinns i yttrandets början och som jag citerar: "Vissa partier av arbetet med de inhemska konjunktur utsikterna har vidare primärt utförts av expertis. ------ I de diskussionssammanträden där progno ser tagit sin slutliga form har vidare experter i princip kunnat delta. redovisar sitt prognosmaterial inationalbudgetens specialkapitel. I dess huvudkapitel ger finansdepartementeten sammanfattande analys och utvärdering av prognosmaterialet." Eftersom av förståeligaskäl viU avge en så positiv bild som möjligt av vår försörjningsbalans, talardetta för att den nuvarande kopplingen mellan de båda myndigheterna inte äralldeles tillfredsställande. Man skulle delvis komma ifrån detta dilemma genomatt, som vi motionärer har påyrkat, på egen handutarbetade en alternativ konjunkturprognos. Men eftersom detta inte tycks varapraktiskt möjligt är jag, som jag redan sagt, fullt beredd att stödja den linjesom förordas i den till utskottsbetänkandet fogade reservationen, nämligen atten liten grupp fristående ekonomer med tillgång till konjunkturinstitutetsmaterial skulle lägga fram alternativa konjunkturprognoser. Systemet sompraktiseras i andra länder borde också kunna fungera här. En helt annan och mycket viktig sida av saken är detpåtagliga underläge som oppositionen befinner sig i genom nuvarande system. Närexempelvis de tre borgerliga partiledarna har påtalat det överdrivet positivadraget i de offentliga försörjningsbalanserna, såsom varit fallet i dennuvarande lågkonjunkturens inledningsskede, har dessa farhågor avfärdats avfinansministern såsom oförenliga med tillgänglig expertis, nämligenkonjunkturinstitutet. Om man nu känner till kopplingen dem emellan och har lästinstitutets bilagda yttrande till motionen, är detta uttalande givetvisparadoxall, liksom för övrigt finansministerns yttrande för någon fid sedan; "Minaekonomer har felbedömt konjunkturen." Sammanfattningsvis, herr talman, vill jag säga attekonomiska prognoser är mycket viktiga. På grund av att osäkerheten med dem ärså stor som den är och samarbetet mellan departementet och konjunkturinstitutetså institutionaliserat, borde en grupp fristående ekonomer i alternativakonjunkturprognoser få ange osäkerhetsmarginalen mera klart än vad som ärfallet. Jag önskar alltså i likhet med ulskottsmajoriteten ökade resursinsatserpå detta område. I slutet av sin skrivning säger man nämligen; "Över huvudtaget framstår det som angeläget att den värdefulla ekonomisk-statistiskainformation som ingår i national-budgetar och konjunkturrapporter presenteraspå ett så koncist och överskådligt sätt som möjligt. Härigenom underlättasarbetet för dem som har att besluta om den ekonomiska pohtiken." HerrBRUNDIN (m): sade att den ekonomiskapolitiken skall korrigera och styra utveckhngen bort ifrån en sådan som enkonjunkturprognos kan peka hän emot. Det är vi helt överens om. Men då måste jag fråga om hur det har varit iverkligheten. Man förutsade t. ex. i början på 1971, att vi skulle få enväsentligt bättre sysselsättning. På basis av bl. a. den förutsägelsen byggdesupp ett konjunkturmönster, som man trodde skulle hålla. Men det höll inte. Vifick en än värre arbetslöshet. talade man om att det mycket snabbt skullekomma en högkonjunktur, varför man då inte kunde sätta in någon stimulans.Återigen fattade man ett felaktigt ekonomiskt beslut på grund av att man barahade tillgång till en enda prognos. Hade man här haft en annan prognos somalternativ, hade man åtminstone kunnat jämföra vilket av alternativen som lågnärmast den verkhga utvecklingen. Antingen måste vi ha haft felaktig prognosoch på grund därav fört en felaktig ekonomisk politik, eller också har vi hafträtt prognos och fört en riktig ekonomisk politik som lett fram till densysselsättningskris vi har. Det är bara att välja. Det är att observera att den ståndpunkt reservanternaintagit i denna fråga delas av flera av de experter vi har i landet såsom professorErik , docent och senast för några dagar sedanprofessor , vilka ganska enstämmigt talar om behovet av enalternativ konjunkturprognos. Jag förstår inte den rädsla som finns i detsocialdemokratiska lägret mot att låta en fristående expertgrupp göra enuttolkning av tillgängligt material. Detta skulle på ett väsentligt sättvitalisera den ekonomiska debatten och på ett hell annat sätt möjliggöra förriksdagen, för politiska partier och andra grupper att studera alternativaprognoser och bilda sig en egen uppfattning. Som beslutsunderlag kunde mansedan ha den följsamhet lill verkligheten som någotdera av alternativenuppvisar. En alternativ konjunkturprognos som komplettering till destatliga konjunkturrapportema HertMÖLLER i (fp); Det finns en djupare psykologisk problematiki denna fråga, och det är den som nog ligger bakom det faktum att konjunktur-förutsägelsernaibland blir sådana alt de nästan med nödvändighet måste slå fel. nämnde här att prognosernar det gäller nationalproduktens ökning år har legat på en jämn nivåav . Om konjunkturen börjar peka t. ex. kraftigt nedåt, är detganska naturligt att regeringen inte direkt viU skriva sig fast vid att detkommer att bli en väldig arbetslöshet och att enorma problem av någon vissstorleksordning kommer atl uppstå i fråga om betalningsbalansen under kommandehalvår eller år. Då försöker man komma fram till en mer positiv bedömning. Inteså att man är oärlig, men vi har alla vårt undermedvetna. Också av den dialogsom före statsverkspropositionen har med departementen omvad som kan göras på olika områden för att kanske undvika den nedgång som manser, blir de ansvariga lätt påverkade så alt de tecknar en ljusare bild än densom är En alternativ konjunkturprognos som komplettering tiU destatliga konjunkturrapporterna Detta kan som sagt gälla dels inför en lågkonjunktur, dels påmotsvarande sätt inför en överkonjunktur som hotar med alldeles för storaprisstegringar vUka man naturligtvis inte heller gärna vill skriva sig fast på. Dessutom tolkas ofta det som läggs fram frånfinansdepartementet eUer från inkopplade myndigheter i synnerhet om det barablir en enda prognos - som att det kommer att bli på det här sättet. Om manskriver mycket hårt i negativ riktning om konjunkturen eller om en mycket starkinflation, bygger man i så fall under företags och människors förväntningar idessa hänseenden. Detta är nog i djupare mening anledningen till att vi fåttprognoser som ligger på en jämn medelnivå, trots att konjunkturerna iverkligheten går upp och ned vid olika tUlfällen och ser mera ut som ettelektrokardiogram över en synnerligen hjärtsjuk person. Därför anser jag det vara värdefuUt att det inte barafanns en enda, ofta lugn och vänlig prognos, utan också ett eller tvåalternativ. Det kan ofta räcka med bara ett alternativ. kundeman t. ex. klart se en oerhört stark högkonjunktur, och man måste då tänkaefter vad denna överhettning kunde innebära. Vid andra tillfällen kan det varasom att man ser att det brakar utför och därför måste tänka efteroch analysera hur det kommer att bli om nedgången skulle fortsätta ännusnabbare än vad räknat med. Jag tror alltså att det Ugger i det nuvarande systemetsnatur att prognoserna då och då blir fel. Det gäller därför att förbättrasystemet genom alternativ, just för att ha handlingsberedskapen klar.