prot · FV0986 · 1972-12-31 00:00:00 — Jag skulle sedan gärna vilja säga alt jag inte främstbetraktar de anslag som utskottet föreslår atl vi skaU bevilja för kulturellaändamål såsom stöd och hjälp ål kulturarbetarna, dvs. ål konstnärer, var och eninom sitt fack. Att lämna anslag till biblioteksverksamheten anser jag intevara detsamma som alt lämna hjälp till författarna, utan vi gör della inteminst för alt lättare få möjlighel atl läsa deras böcker. Inte heller anser jagatt vi har teatern för atl hjälpa skådespelarna, utan den har vi för att kunnala del av deras konstnärUga verksamhet och även det budskap de har allframföra. Stipendierna tiU olika kulturarbetare utgår enligt min mening därföralt kulturarbetarna skall kunnna få tillfälle atl utveckla sina anlag ochtalanger, vilkel sedan allmänheten fär behållning av. Kultur är inte en handelsvara. Därför anser jag det varasamhällets uppgift att medverka till att medborgarna blir delaktiga avkulturyttringarna och då inle bara som passiva ulan som aktiva medborgare pådet kulturella området. Kulturpolitiken är ell instrument som vi härför atlfrämja gemenskap och tolerans. Med detta instrument ges också människanmöjligheter atl utvecklas. För atl instrumentet skall kunna utnyttjas riktigtoch effektivt behövs decentralisering, så all helst alla, oberoende av ekonomioch bostadsort, skall kunna delta i olika kulturaktiviteter och få la del avvad som bjuds genom t. ex. bibliotek, teater, film, konserter, utställningaroch religiös verksamhet. Jag anser atl vi därigenom kan motverka de negativaeffekterna av det kommersiella kulturlivet. Därmed vUl jag inte ha sagt allallt som erbjuds den vägen skulle vara nedbrytande och värdelöst, men vibehöver en aktiverande kulturpolitik. Det gäller för oss att finna vägar ochorganisationsformer för att nå nya grupper, som vi kan behåUa dem somhar visat elt aktivt kullurintresse. Min bedömning är att människorna nu mer äntidigare tillmäter de kulturella insatserna ell värde och utgår från atlmaterieU tUlfredsställelse inte är det enda som kan göra människan lycklig. Med dessa ord, herr talman, ber jag atl få yrka bifalltill kulturul-skotlets hemställan. Anslag tiU konst. Ut te ra tur, musik, teater m. m. HerrKÄLLSTAD (fp) kort genmäle; Jag skaU nöja mig med att la upp en enda sakav de många som i Lane-Herrestad berörde i sitt inlägg, nämligenkulturfonden. ordförande tycks faktiskt leva i en litenvUlfarelse när del gäUer kulturfonden, sådan den är föreslagen frånfolkpartiets sida. Det är kanske förståeligt. Begreppet fond kan bidra lill attskapa en viss oklarhet om formen för verksamheten. Uttrycket kulturfond skall inte uppfattas i en alltförtraditionell mening. Vad jag avser är inte en institution som fördelaravkastningen av ett visst kapital, utan det anslag som bör tillförasfonden bör tvärtom normalt fördelas tUl olika ändamål, även om det bör finnasen viss möjUghet atl med hänsyn lill variationer i bidragsbehovel spara vissdel av anslaget tiU ell kommande år. Syftet med fonden har jag redogjort för tidigare, och jagbehöver inle upprepa det. Jag vUl bara nämna att i jämförelse med vad som ärmöjligt Anslag tiU konst, litteratur, musik, teater m. m. medanslaget under åttonde huvudtiteln skulle den här fonden kunna vara mera flexibel i anslagsgivningen.Den skulle ha en styrelse som vore allsidigt sammansatt, där t. ex.folkrörelserna och kulturarbetarna vore företrädda och där det också fannsrepresentanter för regionala och lokala organ. Vidare skulle en kulturriksdagkunna utgöra etl slags allmänhetens kontroll och medinflytande när det gälleranslagen till olika ändamål. Jag vUle alltså lill en viss grad korrigera uppfattningenom vad vi menat med uttrycket kulturfond. När jag satt i bänken kom jag alt tänka på enramsa som en av mina gamla skollärare hade på väggen: "O, varför skall jagvid denna sena limma få höra ord om skola och fin kultur, när mjödet dunstaroch står på lur?" Författaren lill ramsan är okänd. Jag säger inte det härmed tanke på morgondagens debatt utan endast med avseende på den sena timman. När vi diskuterade kulluranslagel här iriksdagen blev det mycket av ensidig debatt omkring ersättningen lill kulturarbetarna.Eftersom alla grupper i samhället skall ersättas för sitt arbete, var det välinget fel på del resonemanget, men ju mera man sysslar med kulturfrågor, destomera kommer man underfund med atl den saken bara är en del i etl störresammanhang. Många av oss som sysslar med kulturfrågor på olika nivåer - inomden egna kommunen eller inom -försöker utforma kulturpolitiskaförslag, där vi ofla har som målsättning atl få ul kulturen tUl de mångamänniskorna. Varhelst de bor skall de få uppleva kulturinsatser. Del är pågrundval av sådana erfarenheter som jag vUl ta lUl orda i den här sena timmen.Det finns i vårl samhälle alltför många människor som står vid monotona ochstressande arbeten och har svårt att orka fånga upp kullumlbuden. Därför Uggerdet stort ansvar på oss som samhällsplanerare att hitta de rätta vägarna medkulturutbuden. Ofla får vi kämpa emot de kommersiella rörelserna i samhälletdär kändisar och toppidoler blir högröstade och myckel påträngande förmänniskorna, och därför får inte kulturen bli nägot som går på sidan om vårlvanliga planerande utan vi måste ha den invävd i vårl vanliga samhällsmönster. Av de erfarenheter som jag har fått inom arbetet i kommunoch landsting vill jag gärna betyga alt de statliga utbuden i form avRiksteatern, Riksutställningar och Rikskonserler har hafl en stor stimulans föross ule i landsorten, inle bara de gästande konserterna eller utstäUningarnaoch gästande människor ulan de har verkat stimulerande på de människor som iden egna kommunen eller har sysslat med kulturfrågor, i skolan ochi andra sammanhang. Kullurutbudens antal och kulturupplevelserna beror också påhur vi organiserar upp verksamheten, och där vet vi att ute i kommuner ochlandsting har det hänt mycket på . I kommunerna har deltUlskapats kulturnämnder med hell andra befogenheter än tidigare och med mycketstörre omfattning av sin verksamhet, och de flesta landsting har utarbetatkullurpoUtiska handlingsprogram där man gått ifrån de gamla inköps- nämndernaför konst som man tidigare hade och där man numera systematiskt har prövat nyavägar för all få ul kullumlbuden. Där har vi numera kulturnämnder med mycketstarka kontakter med våra folkrörelser, med våra bUdningsorganisationer somhar en gammal tradition att bära ut kulturen tUl människorna, med kontakter medvåra museer och med kontakter med kulturarbetarnas egna organisationer.Rekommendationerna om enprocenlsregeln har väl också beslutats och accepteratsav några landsting där man avsätter en procent av byggkostnaden förutsmyckningar. I för landsting 1971 redovisades att landstingenunder inköpt konst för och årsanslagel förteaterverksamhet var . Vi vet att det går ut ansenliga belopptill museer, till bygdegårdar, till folkspel av skilda slag, lillbUdningsorganisationer och lill utsmyckningar som redovisas på andra konton. Riksutställningar som jag nämnt har varit en stimulansför många kommuner. Jag skall bara nämna ett förslag som Riksutställningarskänkte vår kommun genom atl föreslå andra former av utställningar. Delstimulerade kommun att under sommarmånadernaha konstutställning på galan. Där hade man etl besöksantal på enmiljon människor som såg utställningen, och man sålde för en halv miljonkronor. Vi har genom det nya agerandet kommit underfund med atl konsten måstefinnas ule bland människorna om den skall bli föremål för upplevelse, debattoch köplust. Vi vel också alt vår lilla konstklubb här i säljer för70 på sina två utstäUningar. De av mig nämnda försöken alt på olika sätl få ulkulturfrågorna resulterar ofta i att vi får större kontakter med vårakulturarbetare. En viktig uppgift för vårt agerande ärju också atl skaffa demarbetsuppgifter, att få in dem i etl större sammanhang med social ochekonomisk trygghet. Därför vill jag gärna understryka vikten av alt deförhandlingar som pågår inom KLYS systematiskt vidgas och fördjupas. Departementschefen skriver i sin proposition att deförstärkningar av anslaget som föreslås är att beteckna som provisoriska iavvaktan på de förslag som snarl kan väntas lägga fram. Med delöftena anser jag att vi får vara nöjda. Säkerligen finns del risk för att manlåser förhandlingar som pågår, om man för hårt engagerar sig för en viss gruppav kulturarbetare. Genom sitt agerande kanske man dessutom driver uppförhoppningarna för högt hos vissa grupper av kulturarbetare. Det är därförbeklagligt att vi inte inom detta annars så trevliga utskott har kunnat enas pådenna punkt utan har lagt fram olika förslag. Med delta har jag, herr lalman, bara velat säga attkulturinslag har stimulerats. Nya initiativ kommer också att las inom kommuneroch landsting. Jag ber att få instämma i de yrkanden som iGöteborg ställt i denna fråga. Anslag till konst. Utteratur, musik, teater m. m. HerrSUNDMAN (c): Jag hade tänkt att hälla ett långt ochlysande anförande, gärna framfört med det arroganta och överlägsna tonfall somtillhör herr Anslag till konst. Utteratur, musik, teater m. m. Björks iGöteborg specialiteter. Men natten lider och det är förfrukostuppehåll; jag skall därför försöka.vara så kortfattad som möjligt isträng nordisk litterär tradition. De tre socialdemokratiska reservationerna innehållerfaktiskt det upptäcker man - etl konkret ställningstagande. Manvill gå med på en höjning av biblioteksersättningen men man vill höja de ipropositionen föreslagna anslagen till bildkonstnärer, konsthantverkare ochfria teater- och dansgrupper med . Motiveringarna är lilel snåriga, men jag skall ändåförsöka kommentera dem. Man hänvisar bl. a. till de överläggningar som har ägt rummellan departementet och KLYS, Konstnärliga och litterära yrkesutövaressamarbetsnämnd. Departementet har, påpekar man, i propositionen följt deprioriteringar som förordats av KLYS; att höja biblioteksersättningarna skullevara - för atl använda reservationens ord - att snedvrida prioriteringarna ochatl ensidigt salsa jusl på biblioteksersättningarna. Värdet av sådana häröverläggningar, skriver man, skulle minska om inle respekterar deavvägningar mellan olika konslnärsgrupper som framkommit vid överläggningarna. Det sistnämnda håller jag med om, men reservanterna harfått del här med KLYS:s prioriteringar om bakfoten. låtervederhäftig, men han gör sig överraskande ofta skyldig till missuppfattningaroch misstag. Det är alldeles riktigt att departementschefen i åretsstatsverksproposition i stort sett har följt de av KLYS förordadeprioriteringarna. 1 vafie fall har han inte gått emot dem. Som en följd häravhar anslaget lill konstnärsstipendier höjts med . Detta kommerbåde bildkonstnärer och konsthantverkare till godo. Dämtöver har anslaget underB IS, Bidrag till särskilda kulturella ändamål, förstärkts med ,avsedda alt användas av Mus 65 i huvudsak som ersättning åt konstnärer för verksom visas vid utställningar. Och vidare har anslaget för förvärv av konst tillstatens byggnader räknats upp med . Under samma anslag hardet belopp som avses för fria teater- och dansgrupper höjts med 200 000 kronorlill . De här förstärkningarna är helt i linje med KLYS:sprioritering. Visst är de små men utskottets majoritet har låtit sig nöja ivårt mångomtalade trängda ekonomiska läge. Däremot har departementschefen inte föreslagit nägonhöjning av biblioteksersättningens grundmultipel han har stannat vid enkorrigering av ersättningen för översättningar, som närmast av ett misstagråkade hamna utanför den höjning av biblioteksersällningen som beslöts avriksdagen . Inom utskottet är man nu av den meningen att den sammanlagdaersättningen till de fria kulturarbetarna bör förbättras utöver departementschefensförslag. Den socialdemokratiska minoriteten menar att man ytterligare skallräkna upp anslagen för de nyssnämnda grupperna bildkonstnärerna,konsthantverkarna och de fria grupperna. Utskottsmajoriteten anser atf manskall höja författarnas biblioteksersättningar. ärutskottsmajoritetens förslag som följer KLYS:s prioriteringar och inteulskottsminoritetens. I reservationen C betonar man rättvisekravet. Om man höjerbiblioteksersättningens gmndbelopp med , säger man, begår man enorättvisa gentemot andra kulturarbetargrupper. Det är klart att man kan tyckapå det viset men det är inte något mer än ett tyckande. Och kulturarbetarnasjälva förordar den här höjningen med . Det är möjligt atl författarna vissa år får en bit avstatens kulturkaka som kan tyckas vara proportionellt större än de bitar somkommer andra grupper till del, men det har i så fall en enkel förklaring. Författarna skriver böcker. Böckerna köps av samhället ochlånas gratis ut från bibUoteken. Och lånen registreras. Man får därmed ett braoch enkelt mått på hur många böcker som läses och vilka böcker. Man kan mätakonsumtionen. Och vi har kommit på ett enkelt sätt atl ersätta författarna fördenna konsumtion av deras verk. När det blev självklart för alla och dettog sin tid att författarna skulle ha ersättning för biblioteksutlåningen, dåhar det böfiat bli självklart för alla atf också övriga fria konsfnärsgruppermåste få ersättning från samhället för sina insatser. Det är svårare att hittariktiga och rimUga ersättningsmetoder för de övr-iga grupperna - menbiblioteksersättningen tvingar fram lösningar också för dem. Författarna harkunnat gå i spetsen när det gällt att hävda ersättningskravet gentemotsamhället. Och det har varit och kommer atl bli av myckel stor betydelse ocksåför övriga konstnärsgrupper. Man kan naturligtvis i likhet med reservanterna säga altdet just är riktigare att låta bibUoteksersättningen stå över ochförstärka de anslag som gynnar andra konstnärsgrupper. Ä andra sidan kan manhävda att det just är särskilt angeläget att låta också författare ochöversättare få del av den höjning man har råd med inom den fria kultursektorn. Och skälet finns formulerat i reservanternas förstareservation, A 1 a, i en ovanligt klar mening. Man säger där i en passus bör pröva olika fomier för "något slag av inkomstgaranti" förvissa kulturarbetargrupper. och har ganskalänge sysslat med det här problemet och försökt tänka fram en lösning. Denmodell man nu har fastnat för är ett system med garanterad författarpenning, somefter ansökningsförfarande skall komma ett antal författare till del. Principenär mycket enkel. Fonden ser lill att dessa författares författarpenning -alltså den individuella delen av biblioteksersättningen - kompletteras med ettstipendium så att man når upp i ett årligt belopp av . Dennainkomstgaranti kommer att ge sina mottagare en ekonomisk grundtrygghet undertills vidare en försöksperiod av . 1 torsdags, , kunde Författarfondens styrelsefatta beslut om en sådan inkomstgaranti för en första grupp av författare, ett60-tal. .Antalet inkomstgarantier bör utökas till det dubbla föratt fondstyrelsen skall ha möjligheter att skapa sig en riktig uppfattning avdetta systems fördelar och nackdelar och därefter genomföra eventuelltnödvändiga koi-rigeringar. Jag törs påstå att bara detta är skäl nog att Anslag t Ul konst. Utteratur, musik, teater m. m. Anslag t Ul konst. Utteratur, musik, teater m. m. genomföraden höjning av biblioteksersätlningens grundmultipel från 15 lill somföreslås av utskottet. Därmed har vi tagit fullt ut det första verkligtbetydelsefulla steget mot en lösning av problemet med de fria kulturarbetarnasgrundtrygghet. Det är inte bara en angelägenhet för författare, det är enangelägenhet för alla kulturarbetare, ser vi de riktlinjer efter vilka författarnasekonomiska problem skall lösas, och lösningen ligger nästan inom räckhåll, kan vi med ledning av författarnas erfarenheter på allvar börjaarbeta pä hur vi skall kunna lösa t, ex, bildkonstnärernas besvärligaekonomiska situation, Etl pardetaljer innan jag slutar, I propositionen föreslås att avtrappningsreglerna förförfaltarpenningen skall ändras. har def varit så att de belopp somtillfaller de enskilda författarna reducerats till hälften när antalet lånligger över 50 000, En andra gräns ligger vid 200 000 lån, då förfaltarpenningenreduceras . Departementschefen biträder det ändringsförslag somlagts fram av författarfonden, enligt vilket den första avtrappningen skallske först vid 100 000 län. Reservanterna gör här en anmärkning. De menar att dettaförslag skulle vara "lill nackdel för författare med lägreinkomster". Om det inte föreligger någol tryckfel kan man lätt fåintrycket alt reservanterna inte satt sig in i hur det här ersättningssystemetär konstruerat. I den första reservafionen befarar man att man "intehar tillräckliga garantier" atl en förstärkning av författarfonden inte"i första hand skulle komma de författare till godo" som bäst behöverden - dvs. de som har låga sammanlagda inkomster och som fått sin situationförsämrad genom konjunkturutvecklingen. Jo, det finns en tillräcklig garantiför att förstärkningen i första hand kommer dem till godo som bäst behöver den och den garantin är dels förfaftarpenningens konstruktion med avtrappning förde högutlånade, dels förfaltarkårens dominerande inflytande på hur fondens friadel skall användas. Reservanterna skriver vidare att det är "önskvärt attfördelningen av författarfondens medel mellan olika intressenter blir föremålför belysning", och man hoppas få litet ledning där-vidlag av kulturrådetskommande belänkande. Jag är litet osäker på vad som menas med"intressenter", men frågan är om jag inte skall be iGöteborg att tala litet med litteraturutredningens ordförande och höra om intehan kan kika pä det problemet. I etl särskilt yttrande framhåller fm att honvisseriigen biträder utskottefs förslag om en höjning av grundmultipeln från 15till men att frågan om författarnas biblioteksersättning inte förts lösning förrän beloppet uppgår till i dagens penningvärde. Jag delarhelt uppfattning men kunde inte ansluta mig till yttrandet av detenkla skälet att jag var förhindrad närvara vid utskottets jusleringssam mantrade. Det är emellerfid klart att det kan ta sin tid innanbiblioteksersättningen når upp till detta mer eller mindre slutligagrundbelopp. Del sammanhänger bl. a. med i vilken takt man kan förstärkaersättningarna Det är inle osannolikt atl biblioteksersällningen - omkammaren höjer grundmultipeln till måste Ugga stillaför atl möjliggöra en mera samlad insats inom en annan del eller andra delar avkultursektorn. Jag ber att få yrka bifall till utskottets-hemställan. I detta anförande instämde (). Att skriva böcker är för flertalet författarei dag i inte någon särskUt lysande affär. Det gäller både författare avskönlitteratur och författare av facklitteratur. Det gäller hellidsförfattan-deoch deltidsförfattande, På båda områdena finns det några få mycket markantaundantag. Det föreligger emellertid enUgt min mening inga som helstskäl att behandla författare av facklitteratur och författare av skönlitteraturolika när det gäller de rätt blygsamma förmåner som samhället ger dem föranvändning av deras verk vid biblioteken. Men della är vad som i realitetensker i fråga om biblioleksersättningen genom alt de s. k. vetenskapliga biblioteken,fackbiblioteken, har uteslutits från regeln om författarpenning för utlånadeexemplar. Utskottet säger om den här frågan att motionärernasförslag beräknas medföra ett omfattande arbele som inle står i rimligproportion till vad nian härigenom skulle få i biblioteksersältning. I likhetmed och , som avgivit elt särskilt yttrande, ställerjag mig litet tveksam på den punkten. Man skulle ju kunna använda samma typ avstickprovsundersökningar som utnytfias för biblioteken i övrigt, även om detbleve ett större antal titlar vid de vetenskapliga biblioteken. Men i övrigthar jag litet svårt att förstå vad det är för ett omfattande arbete som skulleuppstå vid de vetenskapliga biblioteken, och jag ställer den frågan till någon inomutskottet. Det här är naturligtvis inte någon stor fråga ekonomisktsett, men del är en rättvisefråga som följs med viss uppmärksamhet av denberörda gruppen människor, som under ofla ganska stora ansträngningar ochuppoffringar försöker spfida fackkunskaper till en vidare krets. Och jag troratt det finns ett betydande behov av författande på det här området både närdet gäller kursböcker och när det gäller populärvetenskap. Ätt skriva fackböcker leder för det mesta varken tillrikedom eller till makt eller till ära. Jag tycker all man kan ställa kravet pålikabehandling av olika kategorier av författare, och det är bara det som varitutgångspunkten för den motion som väckts i frågan. Anslag tiU konst. Utteratur, musik, teater m. m. Fm JONÄNG(c); Jag har väckt två motioner som behandlas ikulturutskottets betänkande nr 18 - dels motionen 1077 som jag väckttillsammans med och där vi begär all planeringen och målsättningenför kulturpolitiken skall inordnas i samhällets regionalpolitiskahandUngsprogram, dels motionen 1054 där jag tagit upp frågan om åtgärder föratt trygga distributionen av böcker genom bokhandeln. Anslag tiU konst, litteratur, musik, teater m. tn. skall säganågra ord helt kort om den sistnämnda motionen. Jag hade önskat att kulturutskottet skulle ha uttalat sigför det kulturella jämlikhetskrav som bokdistributionen genom bokhandeln är ochöverlämnat uttalandet till den arbetande litteraturutredningen. Del finns enmöjlighet att utskottets uttalande nu kan missuppfattas. Utskottet skriver:"Problemet kommer att behandlas av litteraturutredningen, och utskottetavstyrker därför yrkandet om en särskild utredning av frågan." Jag vill dåframhålla att jag i min motion sagt atl del förefaller lämpligast attlitteraturutredningen får i uppdrag alt utan onödigt dröjsmål utreda frågan ochlägga fram förslag tUl lösning. Jag har alltså begärt att frågan utreds meninte att en särskild utredning skall tillsättas. Del är bara ett förtydligandeför undvikande av missförstånd. Jag uttalar förhoppningen att litteraturutredningen skalllägga stor vikt vid den här frågan och försöka lösa de aktuella problemen närdet gäller bokdistributionen för oss som bor ute i bygderna, Hurudana de nu änser ut, om det är mindre eller medelstora orter, så innebär boklådorna enkulturell service som vi inte kan tänka oss atl vara utan. Vi måsle ställa kravpå att få vår beskärda del av kulturdistributionen - det måste vara samhälletsuppgift alt garantera oss denna service, om det inte kan ske på annat sätl. Frågan om bokdistributionen har ju aktualiserats delsgenom det nya prissystemet för bokhandelsbranschen, dels genom agerande när det gäller distributionen av skol- ochbiblioleksböc-ker. har ju bokhandeln hafl hand om denna distribution,och den verksamheten betyder mycket för bokhandeln och inte minst förboklådornas existens på de mindre orterna. har alltsåplaner på att bygga upp en egen organisation för distribution av skol- och biblioleksböcker.Inköp skulle då göras direkl från förlagen, och boklådorna skulle ställasutanför distributionen. Syftet med denna organisation är att förbilligadistributionen och därmed kostnaderna för kommunerna. Naturligtvis är det i ochför sig ett myckel lovvärt syfte all försöka minska kommunernas kostnader. Delär bara det all jag har svårt att tro atl man i del långa loppet skulle kunnaåstadkomma några minskade kostnader. Böckerna svarar ju bara för några fåprocent av de totala kostnaderna för utbildningsväsendet. Några störrebespai-ingar kan det därför inte bli fråga om. En distributionsapparatkostar naturligtvis pengar den också. Vad som behövs är en rationell och smidig bokdistribution,och den ger boklådorna . Det behövs fackkunskap för atl klara av en goddistribution. Om boklådorna kopplas bort måste kommunerna själva anställafackkunnigl folk, som kan sköta bokhanlering, kompletteringar, returer,kontroller och ändringar. Man måste också la med i beräkningarna de konsekvensersom kan drabba boklådan på orten i form av nedläggning. Det har nämnts siffrorsom visar att ett hundratal boklådor skulle kunna vara i farozonen, om det villsig illa.