prot · FV0931 · 1972-12-31 00:00:00 — tog i förbigående upp frågan om en kommandeproposition som finansministern har signerat och som innebär att det20-procentiga avdrag, som industrin nu fär göra för investeringarna får gällaäven för sådana kapitalvaror som inte blir färdigställda ; i det nyaförslaget är tiden alltså utsträckt . betraktar detta som ett fullföljande avSveriges redareförenings beställning. Jag kan vara så ärlig att jag säger attfrägan har aktualiserats av , men när vi bedömde saken,fann vi det vara rimligt att gå tUl mötes. Det var fräga om ett seriebygge avstora fartyg vid ett av våra största varv. Den beställningen kunde läggas iSverige den kunde läggus i undra länder. Det var fräga om sä pass storafartyg, att de rimhgtvis inte kunde färdigställas tiU 1974, utun vurven behövdenågot år därutöver. För mig gällde frägun utt garantera arbete för sä och såmänga tusen unställdu i den svensku vurvsindustrin och inte att fungera somnägot slags expedit till . Jag vill sedan, herr talman, gä över tUl . Hanvill hu ett tillfälligt borttagande av arbetsgivaravgiften. Jag har redaninledningsvis berört den frågan och tror jag - också förklarat varför ettborttagande skulle ha varit helt meningslöst. När jag tillät mig relaterautvecklingen pä handelns område vur det naturligtvis också med den baktankenatt ert undru förslag av generell natur, dvs. en allmän sänkning uv momsen, skullehu vurit helt meningslös i en situation där försäljningsprognoserna ger detutslag som jag läste in till kummurens protokoll. frågade om finansministern har någonberedskap för den kommande högkonjunktur som man kan ha olika uppfattningar omnär den kommer men som ändå menar rimligtvis bör komma. denpunkten har rätt. Ja, vi har ju marginalerna i den reserv UVurbetskraft som vi inte har sysselsatt och naturligtvis i denreserv av arbetskraft som sysselsattes på grund av de injektioner i form avkredit- och kapitalstimulanser som regeringen hur satt in under det senastehalvåret. Det är en ganska god reserv. Om vi därtill kun räkna med att vi ocksåhar ett fortsatt utbud som är starkare än tidigare, av skäl som jag har berörtoch därför inte behöver upprepa, tycker jag nog att reserverna är ganska goda. När man sedan tar upp frågan om en eventuell räntesänkningi dagsläget och i första hand efterlyser en sänkning av den långa räntan, säkan det naturiigtvis vara intressant att se litet grand pä hur ränteläget tersig i väriden . Man har talat så mycket om att tyskarna sänktediskontot till . Det betyder inte att de har lägre långakupitulräntor än vad vi har i . De har förmodligen inte heller lägrekorta räntor än vi har, eftersom de har en distans mellan sina korta pengar ochdiskontot som är längre än motsvarande distans hos oss. De nuvarande diskontolägenuvisar att har , , ,, , , Nederländerna4,, och som sagt . Menjag har en känsla av att har ett direkt behov av att stimulera sinekonomi på ett alldeles särskilt sätt just , och då ligger diskontosänkningennära i blickpunkten. Man kun fråga sig om vi har samma behov av utt stimuleraekonomin månad. Jag är inte alldeles övertygad om det. Jag har mötten ganska intressant företeelse när vi behandlat framställningar från industrinssida om lössläppande av investeringsfonder för framför allt byggnader.Åtskilliga länsarbetsnämnder är tveksamma och menar att vi nog inte vågarsläppa mer just , därför att det föreligger risk för vissa överansträngningartill sommaren pä grund av att vissa specialarbetare nu är tagna i anspråk i såstor utsträckning. Man fär följaktligen -det vur det jug ville sägu- behundla stimulansåtgärderna med försiktighet. Vi har inget intresse av attställa till det sä att vi hamnar i det läge som nägra tulare har varit räddaför, nämligen att de återställande åtgärderna tvingus att bli för brutala ochför besvärande för dem som konfronteras med dessa. När kräver återhållsamhet medstatsutgifterna, kraftigare ökning av industriinvesteringarna, etthandlingsprogram för näringspolitiken använder han dessa allmänna ord somlåter rätt bra men som det är svårt utt få något innehåll i. Skull stuten ävensvara för den planerade näringspolitik som jag tycker jag har fått ett uttryckför önskvärdheten UV i en del tulures inlägg ? Det är ju möjligt utt manpä den borgerliga kanten fär litet svårare att bli ense på den punkten, svårareän när det gällde att skriva den gemensamma reservationen till finansutskottetsbetänkande, där den avgörande strategiska punkten i gemenskapen låg i utt niför dagen inte var beredda att säga någonting utan ville skjuta pä det tillfram . Svårare ting kan ni ställas inför utt bli enigu om, detförsäkrur jag er. Den här gången lyckades ni bli eniga om en tämligen bunulformulering. Varför, säger med av indignation skälvandestämma i den mån han kan skälva på stämman av indignation, men han gjorde ettlitet försök finns det inte med någonting om önskvärdheten av den regionala balanseni statsverkspropositionen innevarande år? Varför fick vi inte det inskrivet ifinansutskottets betänkande? Där har ju utskottet klart och tydligt på s. 16 och 17talat om vad det är fråga om: "Den formulering av riktpunkten för denekonomiska politiken som återfinns i årets finansplan tordeknappast ha tUl syfte att förändra innebörden i den allmänna redovisning av denekonomiska politikens centrala mål som Kungl. Maj:t förelade ifjolårets finansplan och som ett enhälligt finansutskott och riksdagenbiträdde." Det finns ingen anledning att hälla på att upprepa det, när deten gäng är bestämt och fixerat. "Ett särskUda uttalande om denekonomiska politikens mål och om att regional balans utgör ett sådant mål ärmot denna bakgrund obehövligt", säger finansutskottets majoritet. Det ärden riktiga slutsatsen och därmed också svaret tUl . När sedan frågar om det är någonting medortsklassificeringen som förändrat det hela, vill jag svara att det finns enpromemoria om ortsklassificering, upprättad av en ämbetsmannagrupp utan någotpolitiskt ställningstagande. Den är ingenting annat än ett försök att redovisavar samhället bör göra sina satsningar för att kunna bygga upp en beståendeverksamhet med den service, den industri, den aktivitet, den skolutbildning ochannat som är erforderiigt för ett modernt samhälleligt liv. av kommunemas utgifter och uppgifter dikterasav det här huset, säger . Naturligtvis - jag tror att jag glömdebort att säga det har sitt ansvar för detta. Ni haruldrig vägrat att vara med på förslagen. Ni säger sedan att det rimligtvis börvara mera pengar tUl kommunerna, men som vanligt har vi aldrig hört någonrekommendation om varifrån pengarna skaU tas. När sedan kommer över till priserna hållerjag honom räkning för vad han säger inledningsvis. Han avvisar slopandet avmoms på livsmedel, och det tycker jag är ett framsteg. Men sedan börjar hanfumla med orden och säger att man kanske skulle kunna lösa detta litet"partiellt", ställa budgetmedel tUl förfogande, subventionera mjölk,subventionera kött, subventionera fläsk. Väljer man den vägen, säger herrFälldin som den försiktige politiker han är och skall vara när hanrepresenterar , så skuUe man kunna tänka sig att gå till väga bitför bit och stegvis. Men har naturligtvis inte bestämt sig. Detta är en intressant fråga, och den har ett mycketstarkt sammanhang med hela den jordbmkspolitik som praktiskt tagetenhälligt ställde sig bakom . Då prövades och diskuterades frågan om manskuUe ta en lågprislinje eller om man skulle bygga vidare på den politik som vif. n. har. Man kom då fram tUl att lågprislinjen hade så många konsekvenser inte ville acceptera den. Regeringsförslaget gick i stället på den andralinjen, och - även - ställde sig klart och enhälligtbakom detta. På de premisserna förs sedan förhandhngarna. Det nu gällande av sanktionerade avtalet mellanregeringen och jordbmkarnas ekonomiska organisationer löper fram till den 1juli 1974, och det bygger på den jordbrukspolitik som denna riksdag harantagit. Lägg märke tiH att den förhandlande parten, dvs. jordbrukarnasfackliga organisation, än så länge inte anmält att den vUl riva upp något avtalpå denna punkt! känner väl sig måhända inte på summa sättansvarigt för avtalet som och , som det hette , eller den nuvarande sammanslagna organisationen gör. Centerpartietkänner sig kanhända som poHtiskt parti friare, men det bör ändå självfalletanse sig bundet av det riksdagsbeslut som gäller till dess att avtalstiden gårut. Det var en hård förhandUng som vi hade med jordbrukarna,och den löstes i sista omgången på statsrådsplanet med jordbrukarnas ledningunder en mycket dramatisk natt. Jag minns det ganska väl. Jordbrukarna hadegått ut med högre krav på priser men accepterade i uppgörelsens intresse såsmåningom en kompromiss, som sedermera godtogs i . Avtalet gäHer alltså tUl den 1 juH 1974. Diskussionenhuruvida man skall tillämpa lågprislinje i strid med ett träffat avtal kanrimligtvis inte tas upp säsom ett resultat av en husmödrademonstration. Avtaletgäller så länge det gäller. Det vore intressant att höra om harnågon annan uppfattning på denna punkt. Sedan står det naturligtvis var och enfritt att sätta sig ner och fundera över om vi, när detta avtal någon gäng 1974skall avlösas av ett nytt, skall fortsätta att tUlämpa den princip som vihitintills har varit överens om eller om vi skaH ha någon annan princip. Jagförmenar ingen rätten att föra denna debatt, men den skall föras vid sin rättatidpunkt. Härvidlag är respekten för avtalet en alldeles avgörandeomständighet. Jag hörde händelsevis i ett framträdande iSveriges TV , där han framförde sitt - som jag förstår att hantycker -politiskt gängbara argument att man kanske skulle kunna överväga attomedelbart sänka priserna och låta betala detta via budgeten, dvs. Man skuHe kanske kunna betala det så föU ord igär genom att satsa på den framtida tillväxten. Ja, den där framtidatillväxten är sannerligen ingenting som står till disposition utanvidare. Den framtida tillväxten är intecknad genom intensiva krav påskattesänkning, på bättre stöd till kommunerna, på bättre stöd tillbarnfamUjerna, från sida på en sänkning av pensionsåldern till 65år och frän andra partier på högre försvarskostnader samt naturligtvis i formav intensiva krav i kommande lönehöjningar. Att en ansvarig politiker och partiledare kan sitta införsvenska folket och säga att man skall kunna betala detta via budgeten ochfinansiera det genom den framtida tUlväxten är för mig helt oförklarligt. Detvittnar ju om ett sangviniskt lättsinne som trotsar alla beskrivningar. Skallman ta det här på budgeten, då skall man vara beredd att ta det ögonblickligenoch betala vad det kostar. Och hur skall vi betala det, ärade kammariedamöter, idagens läge? Skall vi höja skatten? Ingen vill väl på allvar göra gällande attvi bör kraftigare underbalansera budgeten för den period som böriar år och somslutar , en period under vilken upplåningen enligt vad jagi dag vet kommer att uppgå till det kan bli meru. Detfinns väl ingen som i det här konjunkturperspektivet kun hävda att vi sorglöstbör låna mera pengar och lägga ytteriigare någon miljard till denkreditexpansion som jag har redovisat. Om man inte är beredd att ta den konsekvensen, är man dåberedd utt gå husmödrurnu till mötes genom att höja skatterna?Naturligtvis är inte det. Är man beredd att avstå från enstundurdförbättring till folkpensionärernu som har fattat beslut om?Naturligtvis inte. Är man beredd att göra några andra utfästelser påutgiftssidan - det mä gälla försvar, utbildning, pensioner eller någon unnan avde tunga posterna? Nuturligtvis är mun inte det. Och det var ju inte hellerherr avsikt. Eftersom de här husmödrurnu med all respekt för derusvetande ju inte riktigt kan ha klart för sig hur den ekonomisk-politiskasituutionen i ulla sinu detuHer och komplikationer ser ut, så tyckte väl herrFälldin utt om hun yttrude sig som hun gjorde, kun det ju händu att de läggersinu röster pä i nästa val. Och är ju alla medel tillåtna! Vad sade är ägnat att vilseleda och ingefalska förhoppningar. Om kuraget inte räcker till för att säga sanningen, då ärdet bättre att tänka först och prata sedan, även om tänkandet skulle resulterai att man inte säger någonting alls. Jag vill också säga något med anledning av . Regeringen slog dövörat till för oppositionens förslag, sade hans mening hade vi kunnat fä ut 23 000 av de arbetslösa i arbete, om vihade gjort som oppositionen tyckte. hänvisade till någonnationalekonom, som lär ha uppträtt i min debatt pä . Jag kan inte riktigt erinra mig det där. Det är möjligt uttnägot har fullit bort ur mitt minne, men att vederbörande, om han nu sagt detsom åberopade, skulle vara ett sådant kronvittne utt yttrandet skalltas som en sanningsenlig redogörelse för vad resultatet skulle hu blivit,bestrider jag på det bestämdaste. Jag har ju tidigare i mitt inlägg försöktverifiera utt de åtgärder som oppositionen föreslog, bädekonsumtionsstimulansen och sänkningen uv den ullmänna arbetsgivuruvgiften, hadevarit meningslösa och olämpliga i det här läget och säkerligen inte givit enenda arbetslös ett enda dagsverke mer. Sedun tog upp strukturomvundlingens problem ochtulade om att vi lever i av upptrissade krav och stress. Han efteriysteen miljö med meru mänsklig rytm. Och det är väl riktigt, om sägerdetta och vänder sig till företagen. Hun har ingen anledning att vändu sig tillregeringen pä den punkten. Det är företagen som bestämmer takten och rytmen,och det är ju möjligt jag bestrider det inte utt vi skulle hu mera hurmonii tillvaron, om det gick litet lugnare. Men iblund fär man ändå ge företugendet erkännunde som de hur rättighet utt få. Är de pressade uv en internutionellkonkurrens som är utomordentligt härd, ur de pressude av utt debet och kreditskull gå ihop, så tycks det beklagligtvis nog också vara så att mun får finnasig i en arbetstakt som gradvis stiger eller i varie fall blir mera pressande,fastän jag hoppas att vi även i fortsättningenskall kunna bulunseru de ökade påfrestningarna med kortare arbetsvecka och merafritid. Jag säger detta speciellt därför att jag har besökt ettfrämmande land och där haft möjligheter att se pä den stora industrieUakapacitet som det landet har och den höga arbetstakt som man där onekligen har.Även vi är inne i det utvecklingsschemat, och vi får väl försöka hänga med.Det väsentliga är att vi gör det bästa möjliga av situationen och på något sättsöker skapa balans gentemot påfrestningarna. Men man kan väl inte säga att all denna utveckling är avondo. Den har ju fört med sig - som säger att vårt lilla land harEuropas högsta standard. Hur skulle det ha sett ut, om vi hude huft 200 000lantarbetare som hade gått efter hästarna och plogen eller gått med lien irågåkern, som var vanUgt när jag böriude som jordbruksarbetare? Ja, det fannsväl för all del en och annan gammalmodig självbindare eller självavläggare, detsista var mera vanligt. Jag säger detta med hänsyn till herr talmannenssakkunskap på området. Hur skulle det ha sett ut här i landet om våraskogsarbetare fortfarande skulle ha gått med yxan, timmersägen och burkspadenoch arbetat under samma förhållanden som gällde pä 1930-och ? När man talar om den lugnare rytmen , glömmerman bort fattigdomen och allt annut som följde med det fysiskt hårdu arbetet,som slet ut människorna vid tidig ålder. En 50-åring var förbrukad när jag varung, vilket han ju inte är . Det finns plus och minus. Det är rimligt att man redovisarbådu faktorernu när mun bedömer problemet. Vi skulle ullesummans vurafattigare. Vi skulle släpu efter utbildningsmässigt, kulturellt och i allaandra avseenden. Vi skulle ha haft en långt mindre fritid. Det var inte tal omnågon semester när arbetet gick i den lät mig säga lugnare takten och vi hadedet mera harmoniska samhället, som det ibland brukur hetu. Är det inte liku bru utt konstuteru utvecklingen sådun somden är och inriktu sig på att göru det bastu möjligu uv den faktiskasituationen men också erkänna vad utvecklingen har gett människorna ochnationen i form av större frihet ekonomiskt, utbildningsmässigt, kulturellt ochi andra avseenden. När kom in på sitt ullmännu mässande om utt vadsom saknas hos företagen är framtidstro vi skull hu en meraföretagsvänlig politik, en politik som är offensiv och stimulerande, sade herrHelén - då är det bara ett upprepande av denna oändliga rad uv honnörsord, somständigt gör sig sä bra frän talarstolarna. Men pä vilken punkt menar herrHelén att vi i inte skulle föra en näringspolitik som är likaframstegsvänlig som den man för i nägot annut lund detta gäller bådeskattepolitiken, forskningspolitiken och utvecklingen över huvud tuget? Utvecklingen och konkurrensen, herr tulmun, kommer utttvinga fram ständiga förändringar. Vi kommer ständigt att ställas införövergängs-problem. Vi söker lösa dessa övergångsproblem, men ingen skull troutt det är sä enkelt att mun kun stoppu utvecklingen och säga utt det skullvara slut på strukturomvandlingen, det skall vara slut pä den situutionen attvissa områden och företag får bita i gräset medan andra företag får När vi är inplacerade i den internationella ekonomin, är det enofrånkomlig lug för oss utt inställa oss därefter. Det får vi acceptera. Detsvenska folket vill inte heller acceptera något annat. Man har ständiga anspråkatt standarden skall bli allt bättre, att man skall få ökadeekonomiska möjligheter och den större frihet som en bättre ekonomi ger. Så övergår jag till . Av tidsskäl kan jag intehär kommentera allt vad tog upp. Jag vUl bara ta upp vad hanavslutningsvis sade om att vi måste ha en bättre ramplanering. Dennaramplanering lanserades frän sida för ungefär 15-20 är sedan. Manhar fört detta tal i aUmänna ordalag. När vi från regeringens sidaförsöker planera möts vi ofta mest från sida men ibland ävenfrån sida av den invändningen att vi skisserar upp ett samhälleav hårda och frihetsförkvävande regleringar. Man kan inte ropa på en hårdareplanering och kritisera att den planeringen binder upp vårt handlandeför framtiden i enlighet med vad som skisserats. Ja, naturiigtvis skulle också kravet på skattesänkningarkomma upp i debatten . Även om finansutskottet har avstått från att idetta sammanhang ta upp skattefrågorna skall jag självfallet inte neka herrBohman och glädjen utt i sina inlägg ta upp även de synpunkterna. sade att de nuvarande marginaleffekterna äromöjliga i längden. Jag tror utt det, hur otäckt det än kan låta, är en korrektbedömning att här säga ifrån att det inte är möjligt att göra nägra nämnvärdaförändringar genom att fingra på marginaleffekterna i skattebördan. Det skullekosta oss att i de inkomstlägen det här är fråga om förändraen marginalskatt som tar på de sista intjänta 1 000 kronornadithän att man nöjde sig med att ta bara i stället. Jag är inteövertygad om att det utan vidare är att föredra att låta skattebetalaren göradenna vinst på pä den sista tusenlappen, om man jämför med densociala utvecklingspolitik på olika områden som vi kan driva med dessa pengaroch som resulterar i åtgärder som kommer alla människor i samhället till godo. Kravet växer på en familjepolitisk reform, säger herrHelén, som han kräver skattesänkningar. Det är ju ett från hans sidaständigt återkommande tema. Jag skaU därför här gå förbi den saken. Allra sist, herr talman, kräver väl artigheten att jagförsöker direkt kommentera en del av vad sade i sitt inlägg. Känslan av trygghet har upphört, säger ,människoma känner maktlöshet inför utvecklingen, det gär bakåt ekonomiskt pågrund av skattebelastningen, etc. Ja, alla begriper att det här är fråga omenorma överdrifter. I den mån detta är uttryck för en bestämd ideologi måstejag säga att det är en katastrofernas ideologi. Varför skulle katastrofernajust nu bli så aktuella, när och hans förfäder inom det, som detheter, slitstarku har dragits med oss ? Nej, dettaär bara ett försök att skrämma med ord och ingenting annat. Vad somgjorde inlägg speciellt intressant var att han för engångs skull kunde citera och dess ledare. Sedan man från herrBohmans sida formligen kräkts över , tycker man tydligennu att är nägot som kan citeras när det gäller av frihetsdogmen. Jag är övertygad om att om läserAftonbladet dag för dag så kommer han säkert att finna, att Aftonbladetsrekommendationer för att uppnå denna frihet är helt annorlunda än deframgångslinjer som skulle kunna acceptera. drar sedan upp perspektivet för 1970-talet ochräknar med en ökning av vår standard på . Jag kan välacceptera den siffran och skall här hålla mig till samma exempel. att vi blir reellt rikare under det tiotal år vi har framföross. Sedan kommer fram till att på grund av skatter och ansvällningav den offentliga sektorn så händer egentligen ingenting alls. Det blir barasämre år . Det där är uppfattning som jag ständigtförsöker bryta upp för att fä att förstå, att stat och kommun ivårt demokratiska samhälle inte är någonting som står vid sidan om den enskUdamänniskan. Om man i koUektiv demokratisk mening beslutar sig för en satsningvia kollektivet till de enskUda människornas bästa, så är det demokratinsspelregler, och det får man finna sig i, . Det är ju inte på detsättet att man öser ut pengarna någon annanstans. I en ständig utveckling ärdet ju ett behov av en offentlig sektor det mä vara sjukvård, det må varaundervisning, det må vara kultur, det mä vara mycket annat, som kräver sitt.Därför kommer man alltid till att detta är en fråga om hur vi vill välja vårafavörer. Hur stor del av de favörer jag tar emot skall jag ha från minindividuella förtjänst och hur mycket skall jag ha från kollektivet? Den frågankan man ställa. Personligen har jag gjort mig till tolk för att jag tror, attvi kommit i ett läge där denna relation är ganska maximal och optimal. Vidfortsatt tillväxt kan följaktligen relationerna bibehållas men inte nämnvärtförändras. Avkastningen från det offentliga gär ut till den enskilde.Allt går till den enskUde det må vara rättsordningens upprätthällande, det måvara polisens förstärkning med ytteriigare 700 man som vUl ha ochsom kostar pengar och tas från det belopp som den enskilde i annat fall skulleha för egen räkning. Det skall vara pengar tUl det försvar som att anse skall ha mera pengar än jag anser att det skall ha. Dettaangriper också det personliga belopp som den enskilde har till sitt förfogande.Hela tiden är det ju fråga om bedömningar: Vad skall kollektivet ge tillmänniskan och vad skall människan för egen del disponera över? Jag har sagtungefär hur jag ser på det hela. Jag menar att problemet bör redovisas sä häroch inte i denna snöpta form som redovisade, nämligen att allt vadkollektivet har ligger vid sidan om den enskilda människan och hennes behov. När sedan kommer tUlbaka till husmödrarnasprotester så är det frestande att erinra om, att det engelskahögerpartiet gjorde sin valseger på att skicka ut sina agitatorer ochpropugandister till livsmedelsbutikerna för att intervjua husmödrarna. Man drev envist Hnjen: Stiger inte priserna för mycket? Får ni inte för litet kvar för egen räkning? Man gav denna ensidigaredovisning och ingenting annat. Man gjorde det i förhoppningen att detpolitiskt skulle ge det resultat man önskade. Dä fick den korrektaredovisningen stryka pä foten. Det engelska torypurtiet fick som de vUle. Man kom in iregeringen, och man gick in med stora deklarationer ungefär summudeklarationer som vi hur uppbyggts med frän talarstolen här från herrBohmans sida. Det var hur den enskilde skulle klara upp problemen, hur denenskilde skulle klara även näringspolitiken och hur samhället skulle hällafingrarna borta. Det var precis den gamla psalmen som vi hört så mänga gånger.I fick man tUlfälle att prova politiken. Resultatet blev att underfjolåret hade den högsta prisstegringen i och den lägstaproduktionstillväxten i . Man har konfronterats med ideliga strejker ochkonflikter på arbetsmarknaden. De skulle lägga ned varvet uppe i Newcastledärför att det inte bar sig. Under det sista av dessa veckor håller man på attrekonstruera varvet med statsmedel. Mun kan inte ta konsekvensen avatt 8 000 å 10 000 varvsarbeture råkar befinna sig där utan att ha någotarbete.