prot · FV0971 · 1972-12-31 00:00:00 — För atl ökasina profiter jagar de svenska storbolagen efter en större del avvärldsmarknaden. De exporterar kapital och flyttar fabriker och produktion tillandra länder. Svenskt kapital sammanflätas med kapital från andraimperialistiska stater. Svensk och utländsk storfinans går samman för allgemensamt plundra folken i , , och . Värden somsvenska arbetare skapat används för alt utsuga andra folk. Med profilerna avdenna utsugning söker den svenska storfinansen i sin lur att stärka kapitalismens ställning i . En sådan ordning anser givetvis Nr 71högerextremisterna vara förträfflig. Den svenska staten understödjer storfinansens operationeri utlandet med exportkrediter och investeringsgarantier. Den inbjuder utländsktkapital atl etablera sig i . Den uppmuntrar och tar själv del isammanflätningen mellan svensk och utländsk storfinans. Den har stöttatdollarns vacklande positioner. Genom att delta i och liknandesammanslutningar bidrar den till att stärka imperialismen. Den allmänna och förhärskande tendensen är ju att klyftanmellan "rika" och "fattiga" länder vidgas. Deimperialistiska staternas utplundring av tredje världen förstärkermotsättningarna mellan "utvecklade" och "underutvecklade"regioner. Enligt de liberala föreställningarna kan utvecklas genomatt deras handel vidgas, genom kapitalbildning, genom nedbringande avbefolkningens tillväxttakt och genom nedbrytning av kulturmönster.U-landspoUtik som vägletts av denna syn har inte stimulerat utvecklingen.Tvärtom har den internationella handelspolitiken försämrat u-ländernasställning. Skuldsättningen för har ökal och undergräver ytterligarederas utvecklingsmöjligheter. Utländska kapitalinvesteringar har inle letttill allmänna ekonomiska framsteg. De gynnar kapitalägarna och en härskandeklass i . De avgörande skälen till alt utveckling förhindras är deekonomiska, sociala och politiska strukturer som råder i dessa länder.Underutvecklingen kan endast hävas genom att en social revolution bryter uppdessa strukturer och befriar folken från imperialistiskt förtryck. Dennafrigörelse måste vara folkens eget verk. Den leds av de nationella och socialabefrielserörelserna. Den åskådning jag här hävdat överensstämmermed den som utvecklats av företrädarna för tredje världens länder på denpågående världshandelskonferensen i . Den sammanfattades ipresident hälsningstal till konferensen, där han påminde om derealiteter från vilka konferensens arbele måste utgå: "Det första som bör påminnas om är att vårt samhälleinte är homogent, utan delat i folk som har blivit rika och folk som förblivitfattiga. Ännu mera betydelsefullt är det att erkänna att bland de fatliganationerna själva finns det, olyckUgtvis, de som är ännu fattigare än de övrigaoch många som existerar under olidliga förhållanden. Deras ekonomi är domineradav främmande stater; utomstående behärskar hela eller delar av derasterritorium; de lider ännu under kolonialismens ok; eller en majoritet av derasbefolkning är utsatt för rasfördomarnas och apartheids våld. Ännu värre, imånga av våra länder förtrycker djupa sociala skillnader massorna och gynnarett priviligierat fåtal. För det andra understödjer de fattigare nationernas mödaoch tillgångar välmågan hos de folk som lever i överflöd. Uppenbar är gUtighelen av den deklaration somundertecknades i av representanterna för den tredje världen. Mellan 1960och 1969 föll våra länders andel i världshandeln från lUl 17,6procent. ökade vår årliga inkomst per capita med endast 40dollar, medan de rika nationernas inkomst per capita ökade med . 2* Riksdagensprotokoll 1972. har det utländska kapitaletsebb och flod in och ut ur tredje världens länder inneburit en netloförlust föross på många hundratal , förutom atl det lämnat oss i skuld förnära 70 000 miljoner doUar. Direkta investeringar av utländskt kapital, oftaframställda som ett instrument för framsteg, har visat sig varanegativa i sina verkningar. mottog sålunda,enligt uppgifter från OAS (De amerikanska staternas organisation) 3 900miljoner doUar och betalade ul 12 800 miljoner. Vi betalade ut förvarje doUar vi mottog. För det tredje försvaras denna ekonomiska, sociala ochhandelsordning, som är så menlig för den tredje världen just därför att den ärså fördelaktig för de rika staterna, av de flesta av dessa med bulldoggensenvishet, genom deras ekonomiska styrka, genom deras kulturella inflytande, ochvid vissa tillfällen och av vissa makter, genom former av påtryckningar som ärnästan omöjliga att motstå, genom väpnade interventioner som strider mot allaförpliktelser som innehålls i stadga." skildrade också de fruktansvärdaföljderna av den av imperialismen skapade underutvecklingen för människorna itredje världens länder. Endast etl kort men belysande citat; "Om de nuvarande förhållandena fortsätter är 15procent av befolkningen i tredje världen dömda alt dö av hunger. Eftersommedicinsk vård och hälsovård lider av allvarliga brister är livslängden barahälften av vad den är i de industrialiserade länderna och en stor del avbefolkningen kan aldrig ge något verkligt bidrag till tankens och den skapandeverksamhetens utveckling. Får jag nämna något som vårt folk är smärtsamtmedvetet om. I , elt land med tio miljoner invånare, där nivån för kost,hälsovård och utbUdning har varit högre än genomsnillet för , finnsdet 600 000 barn som på grund av proteinbrist avderas liv aldrig kommer atl uppnå den fulla mentala kraft som de rent genetisktär rustade för." Så långt president . Hur skall då den onda cirkeln kunna brytas och folken itredje världens länder garanteras ett annat och bättre liv? Inom imperialismenssystem, som självt alstrat de förhållanden det gäller atl avskaffa, är ingenavgörande lösning möjlig, hävdade i debatten på världshandelskonferensen med skärpaCubas utrikesminister . Roa varnade för Ulusioner; imperialisterna lar inleUNCTAD:s målsättningar på allvar, inte heller kan utvecklingsproblemen finnagrundläggande lösningar i de internationella organisationerna. Det skulle varadåraktigt atl förlita sig på imperialisternas samverkan för alt bryta den ondacirkeln när det gäller förbindelserna mellan utvecklade kapitalistiska stateroch underutvecklade nationer, eftersom de nuvarande förhållandena har avlatsjust av de utländska maktcentra som hugger för sig de bästa bilarna av deninternationella handeln. Roa underströk principen om revolutionär förändring som enförutsättning för UtveckUng och pekade på att reformism och liberalutvecklingsoptimism endast förevigar exploatering och beroende. rialismenfortsätter all vara imperialism och sålunda fortsätter också dess politik avutvecklingshinder, utplundring och hegemoni alt vara i kraft. Samma allmänna problem som den kubanske utrikesministernhär behandlade kan ställas konkret med svenska exempel. Ta till exempelSveriges förhållande tiU den portugisiska imperialismen och tUl dess kolonialabesittningar i . I , och finnsbefrielserörelser som redan i väpnad kamp befriat stora delar av sina länder.Sverige ger också vissa mindre bidrag till dessa befrielserörelser. Mensamtidigt har svenska kapitaUsliska förelag stora investeringar i . År1971 fanns där ett sextiotal företag som helt eller delvis var svenskägda.Dessa investeringar i stöder inte bara en ekonomi baserad påtvångsarbete utan också den reaktionära regimens övriga politik. Även densvenska utrikeshandeln med har starkt ökat. Den svenska imperialismenstöder direkl den portugisiska imperialismen, som med väpnad makt söker hållaflera folk i kvar i kolonialismens bojor. Det avgörande stödet frånSverige gär tUl imperialisterna, små summor i humanitär hjälp till deras offer. , innan den socialistiskaarbetarrörelsen hade växt fram och blivit stark, diskuterades i borgerligaUberala kretsar den s. k. arbetarfrågan. Man såg det elände och det förtrycksom arbetarna tvingades leva i. Lösningen sökte vissa kretsar i humanitärhjälp, i välgörenhet. Arbetarrörelsens pionjärer i vårt land kritiserade hårtföreställningen atl arbetarklassens läge skulle kunna förbättras genomvälgörenhet. hånade dessa försök att undkomma den socialaomvälvningen genom atl ge litet av sitt överflöd. Socialismens föregångsmänavvisade också tanken att enbart sociala reformer inom det kapitalistiskasamhällets ram skulle kunna befria arbetarklassen. Hur skulle lönarbetarnakunna bli fria och jämlika så länge produktionsmedlen ägdes av en Uten minoriteti samhället? Vad som kallas u-landsfrågan kan heller inte lösasvare sig med välgörenhet eller sociala reformer inom imperialismens ram. Folkeni tredje världen kan endast erövra frihet och jämlikhet genom att besegraimperialismen. Från dessa utgångspunkter anser vi att det svenskau-landsbiståndet i grunden måste förändras. Slödel skall koncentreras tillutvecklingsbe-främjande regimer och nationella och sociala befrielserörelser.Stödet till befrielserörelserna är verklig u-hjälp då del understöder kampenmol imperialistiskt förtryck och för nationell frigörelse och ekonomisk ochsocial utveckling. Med hänvisning tUl del anförda yrkar jagbifall till följande motioner kommunisterna: 937 somgäller de allmänna riktlinjerna för u-landspolitiken, 936 somgäller uppsägning av åtaganden i m.m., 182 som gäller länderinriktningen inklusive ökat biståndtill Demokratiska republiken , 80 som gäller anslag tUl Republiken revolutionära regering, i Cambodja och patriotiskafront, 57 som gäller anslag tiU Frelimo, PAIGC och MPLA irespektive , och samt 935 somgäller anslag till . i (s): På grund av denna frågas omfattning kommerutskottets talan atl föras av flera företrädare för utskottets majoritet. Jaginleder med att behandla i huvudsak en del rent principiella frågeställningar ihela detta betänkande. De talare som har deltagit i debatten har allautom den siste berört frågan om enprocentsmålets uppfyllande. Anklagelser harinte minst från sida riktats mol regeringen, som man menar svikerden målsättning som har uppställts genom beslut i den svenska . Självklart är de beslut som har fattat tidigareom utvecklingsbiståndet, 1962 och 1968, atl betrakta som en målsättning. Mensannolikt var det ingen som vid riksdag kunde ana hur den ekonomiskautvecklingen skulle bli i vårt land och vilka insatser som skulle komma atlkrävas i slutet av den period inom vUken målsättningen skulle vara uppfylld.Utvecklingen har ju inneburit atl den svenska bruttonationalprodukten har växtåtskilligt snabbare än vad man räknade med 1968. I beslutet räknades med en årlig ökning avbiståndsanslagen , vilket innebar alt målet skulle vara /75. Med den utveckling som ägt rum räcker emellertid dennaårliga 25-procentiga ökning av biståndsanslagen inte aUs till för att del avriksdagen 1968 uppställda målet skall uppnås under det nämnda budgetåret. Manmåste nog betrakta målsättning just som en målsättning. Del må sedanvara fritt att bedöma i vUken takt som den skall uppfyllas. Man gjorde också 1968 reservationer för att en sådansituation skuUe komma alt uppstå. Ännu har utskottet icke haft anledning atlnärmare gå in på detta, eftersom det i årets proposition inte i någon skrivninganges alt enprocentsmålet skall vara uppfyllt vid en senare lidpunkt. De tankarsom oppositionen anför om atl vi skall komma i en sådan situation är såledesgmndade på förmodanden. Med den utveckling vi har haft kommer självfalletframför allt del sista budgetåret inom den aktuella perioden, 1974/75, allkräva mycket stora ökningar av det svenska biståndet. Man kan inte exakt räknaut vilket belopp det kommer att röra sig om - det beror på den fortsattatillväxten av vår bruttonationalprodukt men låt oss anta att det för detsista budgetår som jag här talar om kan betyda en ökning av det svenskabiståndet med något mer än 700 miljoner pä etl budgetår. Det är ju en myckelansenlig summa, som skall jämföras med den 25-procenliga ökning som vi talar omi denna debatt, dvs. Om man således för del sista budgetåret får räkna med enökning inte på 250 miljoner ulan på 700 miljoner, kan man ställa sig frågan hurdetta skall finansieras. Utskottet har inte nu haft anledning alt ta upp detproblemet, men det kommer att bli aktuellt. Oppositionen utgår från att det kommeratt bli så all enprocentsmålet uppfylles först vid en något senare tidpunkt.Ja, därom kan inte jag ge besked. Det ankommer på fortsatta överväganden inomregeringen och fortsatta skrivningar i statsverkspropositionen. Men om man tillvae pris vill genomföra det i 1968 årsbeslut angivna programmet, kan det härför komma atl krävas en speciellbeskattning på, som jag nämnde, för det sistabudgetåret. Är beredd att ta delta steg? Är det svenskafolket berett all ta delta steg? Jag kan inte svara på hur det förhåller sigmed den saken. Jag vill säga all förmodligen kommer det - om vi skaU uppnåenprocentsmålet inom den ramen - atl kräva en speciell beskattning. Själv ärjag inte främmande för det. Jag skulle vara beredd atl medverka underförutsättning att beskattningen kan läggas på de grupper av medborgare som harråd att betala en sådan förhöjd skatt. När jag säger grupper som har råd att betala,så viU jag undanta alla lågavlönade som vi har i detta land och som själva harproblem av den omfattningen att det icke vore rätt att lägga en särskUdu-landsbeskattning på deras axlar. Om vi skall uppfylla enprocentsmålet, kommer alltsåsituationen förmodligen att bli den all det krävs en speciell beskattning,ochjagvUl att skall ha klart för sig detta. Jag understryker på nyttatt själv kan jag länka mig det, om beskattningen läggs på de kategorier isamhället som verkligen orkar bära en sådan förhöjd beskattning för atl viskall kunna uppfylla enprocentsmålet /75. använde uttrycket alt del gäller atl förankrabiståndspolitiken hos de breda folklagren i vårt land. Ja, del skulle mankunna hålla med om alt det är önskvärt att så kan ske. Vi måste väl säga - ochkanske tillägga tyvärr - att u-hjälpen icke har den förankring hos de bredafolklagren som vi skulle önska att den hade. Det sammanhänger naturligtvis medatt betydande befolkningsgrupper har så stora egna problem med låga löner ochäven i annal avseende alt u-hjälpen av stora delar av värt folk betraktas somen sekundär angelägenhet. Det är bara att konstatera alt förhållandet är delta,och jag tror icke alt det är möjligt att genom en ökad information som nudiskuteras i SIDA få en ändring till stånd i det avseendet. beklagade också atl u-hjälpen harpolitiserats. Ja, man kan väl säga att det har gått mycken politisk debatt iu-hjälpsfrågan i vårt land. Men vem är det som har svarat för den politiseringen?Jag skulle vUja säga att det är eget parti som har försökt atlgöra u-hjälpen lill en gångbar fråga i den politiska propagandan. Så sent somdenna morgon sprids del här i etl flygblad om u-hjälpen, där mantalar om atl regeringen nu förbereder elt steg mol det blygsamma mål som 1968års beslut i riksdag innebar. sprids av ett politisktungdomsförbund som står mitten mycket nära, och allra närmasl står del herrWirmark. När man talar om en politisering av u-hjälpen, kan deltafå utgöra etl exempel. Jag tror inte att våra ansträngningar iu-hjälpshänseende gynnas av en politisering. Det håller jag med . Men bortser ifrån att det är hans eget parti som har försöktatt göra u-hjälpen till en gångbar fråga i den politiska propagandan. beklagar också att u-hjälpen till vad hankallar för folkrörelserna minskas med ett par miljoner. Jag vill för riksdagensinformation säga att när talar om den hjälp som folkrörelsernaerhåller för sin verksamhet i omfattar del icke helaFolkrörelsesverige, ty den största folkrörelsen räknas inle in där. Den störstafolkrörelsen har hittUls genom SIDA icke mottagit något som helst stöd för sininternationella verksamhet. Att så är fallet sammanhänger inte med ovilja frånSlDA;s sida, utan det sammanhänger med att den största folkrörelsen av rentprincipiella skäl aldrig har begärt något stöd. Jag vill bara understrykadetta, eftersom jag förmodar att begreppet folkrörelse kan leda tankarna tUlatt även den fackliga rörelsen innefattas i begreppet då del gäller SlDÄ;sstödåtgärder för internationell verksamhet. , den senaste talaren här, tog upp fråganom den internationeUa handelspolitiken. Han ägnade rätt mycken tid ål attreferera ett uttalande som president gjort i samband med att den tredjevärldshandelskonferensen i öppnades. Jag har ingen anledning attpolemisera mot det. Jag tror att synpunkter var helt rikliga. Menjag vUl säga att jag inte tror alt har anledning att ta ål sig alltförmycket av den kritik som riktats mot världshandelskonferenserna. Jag tänker dåinle bara på den nu pågående tredje världshandelskonferensen utan även på denandra som höUs i . bemödade sig på den andra världshandelskonferensenmycket för att söka få gehör för en mera liberal politik som bättre skuUe gynnautvecklingsländerna, men stormakterna stjälpte det hela. Framstegen på denandra världshandelskonferensen var ytterst blygsamma, och risk är alt förhållandetinte blir bättre på den tredje världshandelskonferensen, kanske t. o. m. sämre. Den internationella handeln är som alla vet tämligenkomplicerad, och i anledning av anförande vill jag säga vadsom är elt gammalt känt faktum, nämligen att internationell handel aldrig följtde ideologiska gränserna. Den internationella handeln har följt helt andralinjer. Vi ser det också när exempelvis kommunistiska stater så långt det ärmöjligt accepterar och tar över handel med de mest reaktionära stater man kantänka sig. När försök har gjorts atl bojkotta varor från , vel vi jualt kommunistiska stater gått in i och övertagit det utrymme förhandel som på det sättet skapats. Jag vUl bara nämna delta, ty det är ettfaktum som bekräftar den gamla regeln att internationell handel aldrig följt deideologiska strömningarna. och även herr förste vice talmannen så upp frågan om . Det föreUgger elt särskUt betänkande frånutrikesutskottet rörande och den hjälp som skall ges åt den nyastaten; del är betänkandet nr 7. Men jag anser atl jag ändå kan beröra del idenna debatt, även om jag förmodar att herr talmannen har avsett att en separatdebatt skall äga rum. Här har mitten i en motion föreslagit hjälpinsatser på 100miljoner kronor tiU förmån för . När utskottet behandlade motionenlUlfrågades representanterna för mittenpartierna om man avsåg att den svenskahjälpen till skulle uppgå liU . då vad som väl inte var klart tidigare, att motionens yrkandeinnebar all skulle anslås utöver den hjälp som regeringenskuUe komma att föreslå. motionenvar skriven innan regeringen hade tagit ställning till vilken insats man varberedd att göra till förmån för . Vad har då regeringen nu gjort? Jo, den har hittiUs i årbeviljat en hjälp som uppgår till totalt . För innevarandebudgetår och för nästa budgetår har den vidare beslutat om elt gåvobistånd på105 , fördelat på en penninggåva på ochvarubislånd tUl ett värde av . Dessutom har regeringenbeviljat ett anslag på för en kortfristig finansiering avprojekt som skall av Internationella utvecklingsfonden. Betydande bidrag har på detta sätt genom regeringensåtgärder beviljats lill , och jag vill all skaU ha dettaklart för sig. Det refereras också i utskottets betänkande nr 7, i vilketutskottet avstyrker mitlenpartiernas förslag om etl anslag på ytterligare 100miljoner kronor till . Olika talare för utrikesutskottet kommer under dagens loppatt kommentera skilda delar av betänkandena och de debattinlägg som hittUls hargjorts. Med dessa rent allmänna kommentarer vill jag, herr talman,yrka bifaU till utskottets hemställan i betänkandet nr 6 på samtUga punkter. HerrWIRMARK (fp) kort genmäle: talade om politiseringen ochmenade att det är som vill politisera. Låt mig bara slå fast att vihar talat om två olika slags politisering. Vad jag diskuterade var den ensidigapolitisering av vissa biståndsinsatser som görs; del var den jag ville belysa. Den andra formen av politisering, som tar upp,är alt politiska partier driver vissa frågor där olika meningar råder. Det ärväl ell värdefullt inslag i vår debatt. Det visar ju just diskussionen omenprocentsmålet, där jag tycker alt inlägg helt bekräftade vad jagsade. Han sade atl det står fritt att bedöma i vilken takt man skall uppfyllaenprocentsmålet. Han känner sig alltså inte bunden av vårt tidigare löfte alldel skall uppnås 1974/75. Han sade ocksä att fortsatta överväganden kommer attäga rum inom regeringen. Det betyder alltså atl regeringen inte har beslutatsig på denna punkt. Det bekräftar helt vad jag har sagt. Vi tycker, herr talman, att det rimliga vore alt man hadeen jämnare ökningslakt fram till enprocentsmålet 1974/75 - och de 25-procentigaökningarna leder inte fram dit. Vi kommer inte alt ha nått upp sä högt som viskulle. För att göra detta behövs, som sade, en chockhöjningsista året, och vi är väl alla eniga om att det vore ingen lycklig utväg. Detär inte bra för SIDA:s planering, det kommer att bU svårt att kapacitetsmässigtklara det. Därför vore en jämnare stegringstakt att föredra. Men jag fick detintrycket atl nu helt har uppgivit den tanken och t. o. m. ärtveksam om vi över huvud taget skall nå enprocentsmålet 1974/75. Låt mig till slut bara säga i fråga om atl ivår motion står del klart att de 100 miljonerna skulle tillkomma utöver dereserverade medel som kunde fås fram inom SIDA. Jag var personligen medveten om vilkabelopp man skuUe kunna få fram inom SIDA. Därför är det inget nytl läge ,men det intressanta är ju att regeringspartiet inle anser att behoven motiverardelta extra anslag. Herr förste vice talmannen () kort genmäle: Utskottets ordförande iStockholm har pliktskyldigast försökt att försvara en del av ståndpunkterna iutskottets betänkande. Om enprocentsmålet blev det dock fortfarande likaovissa, lika svävande besked. Av fick man alls inte reda på om viskulle nå fram tiU enprocentsmålet. Snarare förde han fram en rad av ursäkterför att vi icke skulle kunna nå fram till det, och en av dem tycker jag är rättanmärkningsvärd; man har inte kunnat förutse att bruttonationalprodukten skulleväxa så mycket som den gjort. Rimligen borde det väl skapa störreförutsättningar för alt komma fram till enprocentsmålet. Visserligen kommermålsättningen i absoluta tal, i pengar, att betyda mer, men del är inle helaökningen av bruttonationalprodukten som går åt om vi tar en procent av den tUlu-hjälp. Förutsättningarna är således bättre nu än de var tidigare för atluppnå enprocentsmålet, fastän synes tolka situationen som om dengav sämre möjligheter till det. Om 25 procents ökning inte alls räcker tUl - då är detbara det att har man satt upp som ett mål att komma fram tiU en procent, måsteman självfallet planera på ett sådant sätt alt man i så fall ökar mera. Annarskommer vi aldrig att nå fram till det mål som regeringen nu har sagt att viskall nå och som man fortfarande inte direkt vill ta avstånd från men ändåtalar så svävande om. Hur skall man nå detta mål? Vilka är våra ekonomiskaförutsättningar? Del är självklart att skall vi ge u-hjälp på ett par miljarderkommer vi att få avstå någonting. Del finns ingen annan möjlighet. Hur höglevnadsstandard vi än har, kan vi inte bara ta av vårt överflöd. Det ärregeringens planering som får ligga lUl grund för om vi skall nå målet. undrar om vi vUl vara med om att de somkan bära det skaU betala det. Ja, gärna det, men det finns inte så förfärligtmånga rika människor i . Enligt berättelse är det11,av de taxerade inkomsttagarna som ligger omåret. Så vi får nog tänka oss den beskattningen på ett ganska brett underlag,om vi skaU få fram tillräckligt med pengar. Det går inte att, som regeringen nuhar tänkt sig, lägga skatter på de fattigare människorna genom atl höjamervärdeskatten och sedan sänka skatten för en del andra som har det bättreställt. Det är en politUc som går tvärtemot vad talade om fören stund sedan. Det är inte dem som har de största möjligheterna atl bärabördan som man har tänkt på i del faUel. Här är det fråga om alt vilja. VUl man komma fram tUlenprocentsmålet skall man också bestämt säga ifrån det, och då skaU man ocksåkunna planera så atl man når fram till det. HerrHERMANSSON (vpk) kort genmäle: