prot · FV09130 · 1972-12-31 00:00:00 — Förhandlingarna leddes tUl en början av fru andre vicetalmannen. § 1 Justerades protokoUet för . Om förbättring av barntillsynsverksamheten § 2 Om förbättring av barntillsynsverksamheten Statsrådet erhöll ordetför att besvara (vpk) framställda interpeUation,nr 173, och anförde: har frågat om jag planerarinitiativ, exempelvis i form av förstärkt ekonomiskt stöd tUl kommunernasbarnstugeverksamhet, för att motverka uppbromsningen av barntillsynsutbyggnadenoch höjningen av daghems- och lekskoleavgifterna och i stället befrämja enförbättring av barntUlsynsverksamheten. Kommunernas barnomsorg har byggts ut i en successivt ökadtakt. Antalet platser för barn med förvärvsarbetande eller studerande föräldrarhar ökat från 23 1965 tiU över 100 000 . Flera uppgifter visar attden fortsatta utbyggnaden av barnstugeverksamheten tUlhört de områden som gettsprioritet vid de ekonomiska avvägningarna i kommunernas budgetarbete för nästaår. Jag har dock kunnat konstatera tendenser tiU en viss dämpning då det gällerplaneringen av nya barnstugor i kommunerna enligt den senaste kommunenkätenfrån september vUket är oroande. Med hänsyn tUl den stora betydelse sombarnstugeverksamheten har följer jag utvecklingen på detta område med storuppmärksamhet. Då frågar efter åtgärder för att främja enförbättring av barntUlsynsverksamheten vUl jag här erinra om den omfattande utredningbeträffande förskolans målsättning och utformning som lagts fram avbarnstugeutredningen och som efter avslutad remissbehandling nu kommer att tasupp till prövning. Vad gäller statsbidragen tUl barnstugeverksamheten vUl jagi detta sammanhang bara erinra om att de har höjts under senareår. Den senaste höjningen genomfördes så sent som i år.Driftbidraget tUl daghemmen höjdes då med tUl perplats och år och driftbidraget tUl fritidshem höjdes med tUl 2 000kronor per plats och år. Som en ytterligare åtgärd för att underlättabarnstugeutbyggnaden vUl jag peka på ett beslut som germöjlighet för kommunerna att få förskottsutbetalning av de lån som utgår tillanordnande av barnstugor. Denna förskottsmöjlighet gäUer tUls vidare förbarnstugeplatser som börjar byggas före . Frågan omstatens bidrag till barnstugeverksamheten under nästa budgetår behandlas ivanlig ordning i budgetarbetet och kommer att redovisas istatsverkspropositionen. Om förbättring av barn tillsynsverksamheten FruMARKLUND (vpk): Jag ber att få tacka statsrådet försvaret på min interpellation. Kvinnornas ställning på arbetsmarknaden diskuteras junumera i olika sammanhang, och diskussionen förs glädjande nog på ett annatsätt . Resonemang om att kvinnorna tar arbetstUlfällen från männenhör numera tUl undantagen. Kvinnoarbetslösheten betraktas som ett problem, ochdet anges inte som någon lösning att köra kvinnorna tUlbaka tUl hemmen när denaUmänna arbetslösheten griper omkring sig. I den här aktuella diskussionen framförs krav om planeringoch prognoser som skaU utgå ifrån att målsättningen full sysselsättning måstegäUa för både män och kvinnor, men i praktiken styrs arbetskraftsprognosernaoch därmed planeringen t. ex. av daghem fortfarande av konservativavärderingar. långtidsutredning räknar t. ex. med en fortsatt lågförvärvsfrekvens för kvinnor på grund av att bristen på arbetstillfällen ochbarntUlsyn förutsätts bestå. menar jag självklart inte att samhällsutvecklingenstyrs av värderingar eUer av statUga utredningar - det som styr är de lagar somgäller i det kapitalistiska systemet men jag ser de här prognoserna som enförklarmg tUl den fömöjsamhet med utbyggnadstakten när det gäller barntUlsynensom kommer tiU uttryck av och tUl. Om man utgår från att kvinnorna inte helleri framtiden skaU delta i förvärvslivet mer än tUl , kan mansjälvfallet tycka att 10 000 nya daghemsplatser är en hyggUg siffra.Men med den takten skulle det ta att täcka behovet, och då har manändå inte räknat med barnen tUl de bortåt 300 000 kvinnor som bedöms viljaskaffa sig yrkesarbete om barntillsynen skulle kunna ordnas. BarntUlsynenär alltså en nyckelfråga. Sanningen att barntillsynen är det som framför allthindrar kvinnorna att arbeta har upprepats så att den nästanfastnar i halsen, men den måste upprepas den lika väl som sanningen att detskulle löna sig ekonomiskt för samhället att ordna barntUlsynsfrågan så attkvinnorna kom ut i förvärvslivet. Ändå sker det uppenbart en dämpning statsrådet säger i sitt svar "en viss dämpning" när det gällerplaneringen av nya barnstugor ute i kommunerna. Ofta anges anledningen vara detavtal som träffades mellan regeringen och om att ingakommunala skattehöjningar skulle genomföras. En sådan dämpning drabbarovUlkorligen sådana familjer som avtalet angavs vara tUl fördel för, nämUgenlåginkomstfamUjerna, som inte får den nödvändiga hjälpen med barntiUsynen ochdärför måste ha den ena föräldern -oftast kvinnan - hemma. Jag har litet svårt att se hur åtgärder baserade påbarnstugeutredningens resultat i och för sig skaU kunna åstadkomma någonförändring i denna mställning hos kommunalpoUtikerna. Deras framfart med rödpennani budgetarbetet har ju konkret samband med det rådande ekonomiska läget, mendet handlar också om attityderna hos kommunalpolitikerna och i samhället somhelhet. Och det går inte att ändra på dessa attityder så länge inte den reellasituationen ändras. Även om utbyggnaden av barnstugeverksamheten, som statsrådet säger, hargivits prioritet i vissa kommuners budgetarbete, är detta ingen enhetlig bUd.För att nå en sådan utbyggnad krävs det att staten tar huvudansvaret för dennaverksamhet på samma sätt som man har gjort med skolan. Det är i detta syfte somvi från vpk har ställt förslag om att staten till att börja med skaU stå förlönerna åt daghemspersonalen, så att kommunerna avlastas den kostnaden.Därutöver krävs det givetvis ökad statlig stimulans för att höja ambitionernanär det gäller utbyggnaden, och i det sammanhanget finns säkerligen åtskUligtatt hämta i barnstugeutredningen. I den ges också många och goda argument fören samhällelig barntUlsyn som en rättighet för barnen, och den rättigheten ärdet minst lUca angeläget att trycka på som någonsin kvinnornas rätt tUl arbeteoch den samhäUsekonomiska fördelen av en ökad förvärvsfrekvens bland kvinnorna. Jag har en viss förståelse för att statsrådet iett interpellationssvar inte kan göra så mycket mer än att hänvisa tillutredning, ökade statsbidrag och frågans behandling i budgetarbetet. Jagnoterar också att betecknar den aktuella dämpningen i kommunernasbarnstugeplanering som oroande och att statsrådet följer utvecklingen med storuppmärksamhet. Jag vUl försäkra att jag delar oron, och min interpellation ärnaturligtvis ett uttryck för det. Denna oro uttrycker jag i klart medvetande omatt de åtgärder söm under nu rådande förhållanden är möjhga att genomföra intepå långt när är tillräckliga. Vad jag med mina frågor i interpellationen hadehoppats på var anvisningar om åtgärder som motverkar den pågåendeuppbromsningen inom barntUlsynsverksamheten. Det långsiktiga målet, barntUlsynför alla barn, kan inte nås så länge även tUlgången tUl barntUlsyn i sista handstyrs av kapitahsternas behov av arbetskraft. När arbetskraftsreserven, som iså hög grad består av kvinnor, behövs i produktionen, är det lättare att vinnagehör för kravet att samhället, dvs. stat och kommun, skall ansvara för bamen.Men när konjunkturerna blir sämre, då stoppas utbyggnaden, och då inträffar t.o. m. att man stänger eller minskar verksamheten vid barnstugor som vi har. Det finns kanske anledning att läsa ut något av dettadilemma också i det svar som statsrådet har lämnat på mininterpellation. Jag ber, fru talman, än en gång att få tacka för det svaret. Om förbättring av barntillsynsverksamheten Jag tycker att det är väldigt bra att vi harfått denna konstruktiva diskussion om kvinnornas rätt tUl arbete, och jag delarfru uppfattning att det är angeläget att få tUl stånd en fortsattsnabb utbyggnad av barnstugeverksamheten. När rödpennan gått fram i kommunernas budgetarbete har detfaktiskt skett en attitydförändring som visar sig i att ett stort antalkommuner i detta ansträngda budgetläge ändå har prioriterat utbyggnad avdaghemmen. Jag har inte den uppfattningen att 10 000 nya platser i daghem ochfritidshem skuUe vara någon hygglig utbyggnadstakt , utan jag anser att vimåste ha passerat den siffran. Även om 10 000 var det totala antalet nyaplatser för inte alltför mänga år sedan, så är den siffran för låg. Vikan räkna med en utbyggnad på omkring 12 000 Ang. de centrala proven i svenska platser omåret, och då grundar jag den beräkningen på att ett urval kommuner, som vi frågatom detta, har uppgivit siffror som tyder på en sådan utbyggnadstakt. När det sedan gäller ansvaret för barnstugeverksamheten såtror jag det är viktigt att slå fast att detta är en uppgift ansvaret för utbyggnaden vUar i första hand på kommunerna men att man frånstatens sida ser det som oerhört angeläget att driva på utbyggnadstakten.Statsbidraget har ju höjts upprepade gånger, och det skall ses som ett uttryckför den vikt som vi fäster vid utbyggnaden av barnstugorna. Sedan är det i sistahand kommunerna som får ta besluten, och dessa blir ju beroende av de politiskavärderingar man har och de prioriteringar som görs i styrelser och fullmäktige. (vpk): Först detta med attitydförändringar. Visst kanman notera attitydförändringar ute i kommunerna, men det är fortfarande intenågon genereU företeelse. Det finns också kommuner som absolut inte prioriterarbarntUlsynsverksamheten. Sedan noterar jag med verkUg tUlfredsställelse att heller är nöjd med utbyggnadstakten 10 000 nya platser. Att jag anfördejust den siffran har att göra med en uppgift från den somstatsministern sammakallade tUl, där förutom regeringen såväl politiskaoch opolitiska kvinnoförbund som olika arbetsmarknadsorganisationer varföreträdda. Enligt referat därifrån förefaller det som om statsministern ändåär nöjd med den utvecklingstakten, och det tyckte jag var litet oroande. Jag vet inte varför det måste tas som ett axiom att det ären uppgift att ansvara för barntUlsynsutbyggnaden, men det borde varalika angeläget för kommunerna att ansvara för förskolebarnens tUlsyn som detär för staten att ta hand om skolorna. När det sedan gäller de politiska värderingarna så är detjust där som det skiljer i mycket hög grad mellan olika kommuner. Jag vill bara understryka att det påHarpsundskonferen-sen rådde stor samstämmighet från de deltagande statsrådenssida om att att det är ytterst angeläget att håUa uppe en hög utbyggnadstakt och den höga utbyggnadstakt som där avsågs låg på en siffra över de 10 000. Överläggningen var härmed slutad. § 3 Ang. de centrala proven i svenska Herr utbildningsmuiistern CARLSSONerhöll ordet för att besvara () framställdainterpellation, nr 221, och anförde: har frågat mig, dels vilkeninnebörd jag lägger i föreskriften att de centrala proven i svenskaskall uppfylla läroplanenskrav på stUistisk stimulans och språklig och innehållsUg utformning, dels omjag anser det lämpligt att en given text är fylld av en bestämd samhäUssyn, somöver huvud taget inte diskuteras i texten, och om detta står i överensstämmelsemed kravet på att skolans undervisning skall ge objektiv och allsidiginformation, dels om jag tror att de ungdomar som deltar i dessa prov harmognad nog att inse huruvida en framställning präglas av en omogen och farligtensidig generalisering, dels vUka krav jag anser måste uppfyllas på en stUsortmed hänsyn tUl de elever som lider av synnedsättning. I anvisningarna tUl läroplanen, vUka utfärdas avskolöverstyrelsen, anges att det centrala provet i svenska i årskurs 2 skallbestå av referat och kommentar. Dämtöver finns i läroplanen inga formelltfaststäUda krav på hur provet skaU vara utformat. fråga rör sighuvudsakligen inom ansvarsområde. Jag är dock beredd att gevissa principieUa synpunkter på frågan. Vid valet av textunderlag för provet kan det vara lämpligtatt tUlämpa vissa allmänna normer. Det gäller således att finna en text somstimulerar så många elever som möjligt tUl kritiskt och självständigtskrivande. bör texten vara sådan att den inte inbjuder tillimitation. Det är vidare önskvärt att texternas karaktär varieras tiUår så att eleverna även i proven ställs inför olika slag av texter. Texten i det aktuella provet påstås fylld av en bestämdsamhällssyn och skulle därmed kunna strida mot kraven på objektivitet ochaUsidighet i skolans undervisning. Det är självklart att skolan i sin samlade undervisningskall ge en objektiv och allsidig information. Därav följer emellertid inte attvarje enskild text som tas upp måste vara strikt objektiv och inte heller atttexten i ett prov aUtid måste vara objektivt informerande. Även texter avvärderande art bör få förekomma, bl. a. för att ge eleverna tiUfälle attsjälvständigt pröva sin förmåga att skilja mellan saklig information och värderandedebattinlägg. Det ingår i målen för gymnasieskolans svenskundervisning atteleven skall utveckla förmågan att uppfatta och tUlgodo-göra sig innehållet ien text och bedöma detta från ohka synpunkter. Det kan därför inte ansesfelaktigt att texterna i ett prov utformas även med tanke på att läraren genomelevernas behandling av dessa texter har möjlighet att pröva i vad månundervisningen lyckats i detta avseende. Ang. de centrala proven i svenska Jag ber att få tackautbUdningsministern för svaret på min interpellation. Jag konstateraremellertid att det inte utmärks av någon särskUd entusiasm inför de ställdafrågorna och inte heller av någon särskUd tydlighet i svaren på de direktstäUda fyra frågorna. Om jag ser på svaret finner jag att utbUdningsministernframhåller att det inte finns några formellt fastställda krav på hur provetskaU vara utformat utöver att det skaU bestå av referat och kommentar. Jag vUl dock hänvisa tUl fortsättningen i läroplan förgymnasiet, där det heter: "Den text som man därvid utgår från och somskall vara tUlgänglig för eleverna får tjänstgöra både som arbetsmaterial ochsom stilistisk stimulans. Den bör vara relativt krävande och omfattande. Ang. de centrala proven i svenska utredningenom skriftliga prov i svenska heter det vidare; "Över huvud taget böralärarna vid sin ämnesgivning se tUl att de olika anlagstyperna i möjligaste måntUlfredsställas." Sedan fortsätter svaret med att säga och där kan jaginte finna någon logik; "Det är vidare önskvärt att texternas karaktärvarieras tUl år så att eleverna även i proven stäUs inför olika slag avtexter." Varje årskurs genomgår ju bara detta enda prov. Det gäller engenomströmning av elever. Det är alltid nya elever. De kan alltså inte ställasinför olika slags prov. Det enda skuUe vara att lärarna inte motas in i endafåUa och räknar med att proven jämt har samma typ. Men det står också i svaret att det inte är givet atttexten i ett prov alltid måste vara objektivt informerande. Men dekontroversiella ämnena bör enligt min uppfattning absolut inte förläggas tUl decentrala proven. Sedan frågar man sig vad man kan ställa för ytterligarekrav. Ett krav är att provet skall engagera eleverna och stimulera derasskrivande. Man är ganska anspråkslös, om man som undervisningsrådet Ullstad ien stor intervju konstaterar att eleverna har bUvit engagerade av t. ex. dentext som förelades dem , därför att de har sagt sig att "detta skaU viinte imitera". Man har skickat skrivelser mot utformningen av provet, manhar sagt att "vi kunde inte tUlämpa våra färdigheter". Då är SÖ somsagt bra anspråkslös när man säger att "det här vittnar ju om hur livligttexten har engagerat eleverna". Det är väl att eleverna också har yttrat sig.Svenskkonferenser har skickat skrivelser tUl SÖ jag har en i min hand därman säger; "Innehållet är ytligt och fullt av generaliseringar, språketslappt och onyanserat och dispositionen ogenomtänkt, en brist som ytterligareförvärras av ett i provsammanhang oförsvarligt ombrytningsfel." Eleverna skall väl åtminstone förtjäna tUltro, det är oftalitet klenare beställt med tUltron tUl lärares yttrande! Tyvärr räknas vi somhar erfarenhet på fältet mycket sällan som tUlförhtliga vittnen om situationenute i skolorna, vilket är ägnat att som en lärare uttryckte det "slåundan benen på lärarna i dagens situation". Det krävs ett rikt innehåU, vUket man kan konstatera omman tar provuppgifter. Jag hämtar dem från årskurs 2. Är 1968 har ettrikt material "Det där med barndomsintryek" som hör till ämnen som"Mitt föräldraideal" och "Samlevnadsbud för hemmet, skolan ochgänget". är det konsumentfrågoma med personlighetsom centmm men de för också tUl reklam- och konsumentupplysning som ämne,"Ungdom som konsumenter". 1970 kommer "Kroppsarbete ochmänniskovärde" och "Jämlikhet i samhället" som uppgifter. 1971kommer "Den biologiska bomben" - ett rikt fält för aUmänintresseradeoch samhällsintresserade ungdomar. Och så kommer den uppgift som elever iårskurs 2 karakteriserar bl. a. på det här sättet: "ArtUceln var ett utmärkt exempel på de språkligt ochinnehållsmässigt fattiga artUclar som förekommer i kvällspressen, och passadeej som underlag för ett centralt prov i svenska." "För att man skaU kunna dra kontentan ur en artikel,måste den innehålla fakta av varierande vikt. Denna artikel saknade väsentliga fakta! Komprimeringenkunde ske helt godtyckhgt, varför det blir mycket svårt, för att inte sägaomöjligt, att bedöma referaten objektivt." Det jag har vänt mig mot i innehållet är bl. a. de uttrycksom förekommer om att arbetsplatsen är och förblir ett koncentrationsläger. Detär ganska upprörande att man tillåter sig ett sådant uttryck. Ungdomen vet intevad ett koncentrationsläger i verkligheten innebär, men att slött sprida ut ensådan uppfattning om arbetet i , när vi behöver aktivera den nyagenerationens vilja tUl arbete, förefaller mig vara ytterst omdömeslöst.Detsamma gäller uttalandena om chefernas roU, där man inte ger någonnyansering, inte ett motargument, utan enbart talar om att cheferna är någrasom går förbi och tittar på en och betyder just ingenting. SkaU man ta uppkontroversiella ämnen, bör de inte förläggas så direkt tUl ett centralt prov. Jag har också frågat om det typografiska utförandet, ochjag får veta att man har använt samma stUtyp tidigare. Men i de centrala proven-jag har sådana för både årskurs 2 och årskurs 3 - har mananvänt betydligt större och klarare tryckstU. En stU är inte bra därför att manhar använt den förut, inte ens därför att det inte har väckt någon opposition.Ofta är det så svårt att nå fram med någon kritik, och det är därför som jag -trots att det rör sig inom SÖ:s ansvarsområde, som utbildningsministern framhåller- anför detta inför . Någonstans ifrån måste det jukomma något påpekande. Att någonting är bra därför att man har använt det förutär för övrigt också ett logiskt ohåUbart argument. För att nu behandla hela provet vUl jag nämna, attmallarna ännu inte har kommit. har det uppgivits av enav de ansvariga att de var under utsändande, men i går hade i varje fall intenågra mallar kommit lärarna till hända vid de skolor där jag har frågat. ärdet helt enkelt tidsnöd, eftersom betygen skall sättas i och nästa.Lärarna arbetar för högtryck, och man kan ju begära att de skall få åtnjutanågot slags hänsyn till sina arbetsvillkor. När de ställs med sina elever infördetta prov skall de inte bara behöva fråga sig; Vad arbetar vi egentligen för?De skall också ha rätt att känna, att man vet att de har ett ordentligt jobbsom kulminerar mot slutet av en termin. Vi talar om företagsdemokrati och medbestämmanderätt ialla sammanhang, och med rätta. Men då kan man också begära att lärare skall fåkomma i åtnjutande av samma förmåner, att vi skall kunna få arbeta i så jämntakt som möjligt, och att uppgifter ges som inte strider mot hela deninriktning lärare ger sin undervisning. Det är ganska farligt att såra en helgrupps yrkesheder. Ang. de centrala proven i svenska Exempelsamlingen med centrala prov för årskurs3 i svenska, utgiven av sektionen för provkonstmktion inom ,inledes med följande: "Läroplanen för gymnasiet anger i mål och riktlinjersom en central uppgift för gymnasiets undervisning över huvud taget attutveckla elevernas färdighet i att sakligt och klart uttrycka sig på det egna språket. Ang. de centrala proven i svenska atttydligt framstäUa sina tankar i tal och skrift." I kursplanen för svenska sägs också att undervisningenskall utveckla förmågan hos eleven att "uttrycka sig vårdat ochkorrekt". I årskurs 2 kommer eleven i kontakt med sitt förstacentrala prov i svenska; ytterligare ett kommer senare i årskurs 3. Under drygtett år har läraren i svenska får jag hoppas försökt arbeta efter läroplanensanvisningar och därför givetvis framhållit att slangspråk inte hör tUl ettvårdat uttryckssätt. Troligen har han också försökt att pränta in vikten avkorrekt meningsbyggnad. 1 elevens hand kommer så vid provtUlfället som underlagför årets centrala prov en tidningsartikel, kallad: "vanligastekille och vanligaste tjej tycker lika om en sak: Att det är dåligt beställt medjämlikheten." Vore jag elev i årskurs 2, skulle min reaktion eftergenomläsningen ha blivit att det är dåligt beställt medskolöverstyrelsen. Jag är inte elev men har förmånen att i stället direkttUl utbildningsministern få säga att jag tycker att så är fallet. Jag skall be att få motivera detta ur tre olika synpunkter. Först och främst anser jag provet vara ett sabotage motundervisningen i den mån den följer läroplanen. Därmed menar jag inte atteleverna skulle frestas att tro att texten i provet skulle överensstämma medläroplanens krav på god språkvård - undervisningen har säkert gjort någonnytta. Men eleverna måste likväl börja fundera över meningen med dennaundervisning eftersom ett av två centrala prov som de kommer att ha såfullständigt tar avstånd från vad de lärt sig, eftersom tarupp till behandling en artikel som genomgående bryter mot praktiskt taget allaspråkUga regler. Förutom slangspråket - genomgående inte bara i citaten avAlfs och yttranden - är satsbildningen ett hån mot varje läsare.Tempus blandas så att förståelsen försvåras och ordens ändelser förändras, t.ex. "stan" och "varann" fortfarande i den beskrivandedelen. En av provets anonyma konstruktörer har trätt fram ochverkligen visat på att provet utgör ett sabotage mot undervisningen. Han sägeri en artikel i : "De" alltså eleverna "vet också att ord som 'kUle' och 'tjej', en ordform som 'dom' och'subjektlösa meningar' är riktiga på ett ställe och olämpliga på de flestaandra." Visserligen har konstruktören här backat en del eftersom han sägeratt orden är olämpliga på de flesta ställen, men min uppfattning är att de, omläroplanen skaU följas, aldrig är lämpliga. Och vUl jag stäUa min första fråga tUlutbildningsministern: statsrådet att användandet av här nämnda ord ochböjningsformer är riktigt på något ställe? När imdervisningens resultat diskuteras hör man från allahåll otUlfredsställelse med elevernas behandling av sitt modersmål. En myckethögt uppsatt tjänsteman inom utbUdningsministerns eget departement berättade förmig att det viktigaste vid anställning av personal tUl departementet var attkontrollera att de rätt kunde behandla det svenska språket - och att det varsvårt att finna dem som kunde det. Inte blir det lättare för herrutbUdningsministern om utvecklingen skall gå vidare idenna rUctning. Men låt mig nu komma tUl frågan: Hur skaU eleverna kunnabehandla detta prov tiUfredsstäUande? Det är ju något som de bör ges möjlighetatt kunna göra. Uppgiften består i att antingen göra en inledandesammanfattning på 50-75 ord som skaU anknytas tUl den av B-uppgifterna someleverna väljer eller att göra ett referat på ca 200 ord. Detta referat harförmodligen det vet jag ingenting om skrivits av majoriteten av eleverna.Och låt mig då läsa upp vad som sägs i anvisningar för centrala prov förraårets angående bedömningen av referaten; "Av största vUct är att referatet av textmaterialetklart och tydhgt återger det väsentliga i textens centrala och beskrivandeinslag och framför allt huvudpunkterna i dess utredning ochargumentering."