prot · FV0984 · 1972-12-31 00:00:00 — Jag blir litet förskräckt, när jag lyssnar till det här,fördel är som om allt mer och mer av den kommunala självständighetenförsvinner. behövs de stora sammanlagda kommunerna sorn instrument förrege- Ang. bevarande av mindre kommuner som självständigaenheter ringen föratt genomföra regionalpolitiken. Det är naturligtvis bl. a. tlen fysiskariksplaneringen som ligger bakom. Det är väl alldeles tydligt att det måste skorra litetegendomligt för människor ute i korrrnrunerna, när def sägs all Jör denkommunala självstyrelsens skuU måste vi slå ihjäl så många av de småkornrrrunerna som ännu försöker kämpa för sin självständighet. Det skorraregenartat och en aning falskt för många. Jag känner inte närmare till detexempel som berört. Jag har ingen anledning att betvivla vatl honsäger, rrren däremot liar jag fortfarande ett mycket starkt intryck av - somjag haft i tidigare debatter - att nog måste det kunna finnas möjlighet attinom ramen för en majoritelsbeslutad kommunindelningsreform hitta vägar för attge de kommuner, som vill försöka existera som självständiga ktmirnuner efter1974, denna möjlighet. Det kan inle vara möjligt annat än att del skulle kunnagå, om man ville försöka rned litet grand smidighet i detta sammanhang. Kommunindelningsreformen genomförs på ett adririnislrativlhårt sätt. Här går det inte alt liksom försvara sig med alt del blev så mångafler konrrnuner som tog tlen tidigare sarnnranläggningstiden än man hadelänkt sig. Från civilniinisterns sida menar man att de gjorde det för att detvar fördelaktigt. Nej, de gjorde det för att de såg ett tvång framför sig, ochdå anser människor tjfta att det är bättre atf ta det onda sä snabbt sommöjligt än . Man vill komma rned för atf kunna sevad det går att göra av situationen. Men om man riktigt grundligt skulleförsöka genomtänka fördelar och nackdelar säsorn de har uppenbarats ide sammanlagda kommunerna, är det svårt att bevisa att fördelarna har övervägtnackdelarna ur kommunernas synpunkt. Jag skulle t. o. rn. väga påstå att en hel del av desvårigheter som kommunernas ekonomi har uppvisat i hög grad ärberoende av kommunindelningsreformen och de krav som den kommit att ställa,både utifrån och inifrån kommunerna. Vad jag med rriitt inlägg, fru talman, vill säga är attnog borde man .sorii ett svar pä fråga ändå kunna säga att man kanöverväga en rrröjlighet till elt frivilligt kvarstannande som en självständigkommun inom ett kornnrunblock även efter den stipulerade tidpunkten 1974. Det är min personliga uppfattning som jag förfram i denna fråga. Jag tror inte att det på nägot sätt är någonting som slår istrid med ideolt)gi. C'enterpartiet var klart emot entvångssammanläggning. Det var för övrigt också socialdemokraterna innan mantvärvände. Jag har också deklarerat att jag tror på angelägenheten avkomniunsarnmanslagningar på frivillig väg efter kommunernas egna bedömningar. Statsråtlet tog upp regitmalpolitiken, rnen mankan fråga sig om det verkligen finns anledning fråga en centerpartist var honstår när tlet gäller regionalpolitiken. Jag har för mig att det ärcenterpartiet som har lett utvecklingen i detta land när det gällerlokaliseringspolitik. Vi har också på olika sätl anvisat vägar att åstadkommaen bättre regional- politiskbalans i samhället. a. anvisade vi senast styrmedel av olika slag, vilketsocialdemokraterna inte var intresserade av. Statsrådet säger att en kommunindelningsreform ochskapande av större enheter är en förutsättning för en aktiv regionalpolitik.Jag har en annan uppfattning. Jag försökte belysa den med exempel på hurregionalpoliliken har fungerat efter kommunsammanslagningen, hur exempelvisHälsingland blivit utan något slag av utlokalisering trots att man där på flerahåll har skapat dessa stora s. k. näringsgeografiska enheter. Det näringsgeografiska enhetstänkandet är enligt rninuppfattning orimligt. Hur orinrligt det är förstår man om man drar utkonsekvenserna av det. Varför skulle nian i så fall stanna vid den aktuella ochföreslagna kt)niniunindelningen? Varför gör rnan t. ex. inte hela Hälsinglandfill en kommun? Då fick man kanske en kommun med tillräckligt befolkningsunderlagför utlokalisering också av statlig verksamhet, eftersom det är de storaenheterna som är attraktiva för centralbyråkraterna och som gör det lättare fördern atl handla. Men inom näringslivet ser man det inte så enligt rninuppfattning. Där ser man på de reella förhållandena och möjligheterna.Ösabolaget i t. ex. ser givetvis kommunindelningen från företagarens ochföretagets synpunkt och lägger naturiigtvis affärsmässiga värderingar på fråganom kommunindelningen. Det är också angeläget för bolaget att dess anställda fåren god service. Men detta företag vill inte ha någon samrrranläggning;man anser alt bör fortsätta som självständig kommun. Det har alltsåenligt min mening ingen reell betydelse för lokaliseringsfrägor om enkornmunsammanläggning sker eller ej. Jag läste ett bra uttalande i en lokal tidning hemmaangående en kommunsammanslagning. En kommunalpolitiker i , sorn jag förövrigt är gift med, sade att om rnan liar fem säckar jord är och förblir detfem säckar jord även om man slår ihop säckarna. Man får inte rner jord att odlai. Det tycker jag är en bra illustr-ation till del näringsgeografiskaenhetslänkandet. Konrrnunikationerna har naturligtvis stor betydelse närdet gäller att skapa goda näringsgeografiska enheter. Sedan vi fick den nyakommunindelningen och alltså fick dessa näringsgeografiska enheter har järnvägenlagts ned på flera håll, t. ex. på linjerna ochBollnäs-Orsa. Jag tror faktiskt att södra hade varit attraktivareoch rner betydelsefullt som näringsgeograflsk enhet orn vi hade låtit bådejärnvägen och kommunerna vara kvar som de var. Sedan talar statsrådet om atl indelningen i kommuner intekan bli föremål för beslutanderätt. Det är väl i och för sigsjälvklart att en kommun inle själv kan få avgöra sina gränser t)cli inle självkan få bestämma om den hellre vill höra till än till . Men det haren perifer betydelse i huvudfrågan. Om en kornmun harfungerat som en självständig enhet måste den väl ändå ha rätt att säga att denönskar fortsätta som självständig kornnrun och begära att den uppfattningenrespekteras så långl det är möjligt. Vidare talar statsrådet om likvärdighet mellan kommunerna.Det är naturiigtvis angelägel alt vi har en samhällsplanering som skapar Ang. bevarande av mindre kommuner som självständigaenheter Ang. bevarande av mindre kommuner som självständigaenheter jämlikhetmellan komirruninvånare, rnen nian kan inle uttrycka det så kategoriskt som attom vi fär större kommuner så får vi en ökad jämlikhet. Jämlikheten åstadkommervi enligt mitt förmenande inte - i vafie fall inte i någon sftirre utsträckning- genom sammanläggning av kommuner. Vi kommer ju aldrig att få lika slora elleri övrigt likartade kommuner. Det är helt orimligt. Vad som skapar jänrlrkhet ärnaturligtvis kommunerna själva, deras arbete och deras vilja, rned stöd avstatsmakternas beslut. Det väsentliga är att den kommunalasjälvbe-stärnmanderätten fungerar och att folkviljan slår igenonr. Statsrådet talar också om de speciella omständigheter sombör föreligga för att rnan skall göra en ändring i kommunindelningen. Menriksdagen har ändå här öppnat möjligheter för regeringen att underlåta attförordna om indelningsändringar; det är alltså klart och tydligt utsagt frånriksdagens sida. Och nog kan man i t. ex. Alftafallet påpeka att det ärspeciella omständigheter som ligger till grund; det är inte bara det att enmycket entydig folkopinion har sagt att man vill vara en självständigktjrnrnun, utan det är också hela den utveckling som försiggår och harförsiggått inom under det senaste årtiondet. Det är intressant att konstatera, att enligtlänsstyrelsens prognoser skulle över huvud taget inte ha någon framtid.Alfta skulle självdö som konrmun sä småningom - det var myndigheternas prognos.Men komnrunen och kommuninvånarna och de kommunala förtroendemännenaccepterade inte detta. Det har skett en mycket positiv utveckling i Alftauntler trots den negativa prognosen. I i övrigt har vihaft problem nred befolkningsutvecklingen, rnen så icke i . Där hartätorten på det senaste årtiondet ökat sitt invånarantal . Vidböfian av hade bakom sig en stark folkminskning och en alltförensidig inriktning av näringslivet pä jord- och skogsbruk, men under1960-talet har def skett en mycket snabb industrialisering. Man har entillverkningsindustri som sysselsätter av denförvärvsarbetande befolkningen, och det gör att Alftas förhållanden ochmöjligheter är helt andra än tle var i böfian av 1960-talef.Företagsutvecklingen fortsätter, och därför är tätortens utbyggnad i samma taktnödvändig för att tillgodose näringslivets behov och säkersfälla industrinskonkurrensförmåga. Här finns alltsä verkligen speciella omständigheter, sornborde kunna ligga fill grund för en indelningsändring. HerrHAMRIN (fp): När nu striden om 1962 års kommunreform går ini sitt sista skede, finns det anledning att något beröra vad som konrmerdärefler. Men jag skall kanske först säga att det ligger mycket i vad fruJonäng sagt om tvångssarnmanläggningarna. Man frågar sig hur samarbetet kommeratt te sig mellan delkommunerna sorn tvingas in i en sarrrmanläggning den 1januari 1974. Vi får hoppas att det kommer att gå bra. Det är infe säkert attdet gör det, herr civilminister. Motsättningarna kan vara starka, och det kanfinnas anledning att fråga sig om inte frivilligtanken, ursprungligen omfattadav alla och 1969 av en stark minoritet, kanske hade lett fram till ett bättresamarbete snabbare än vad nu blir fallet. Men det är slutskedet av en ganska energisk kamp frånmånga håll sorn nran nu bevittnar. Det finns då skäl att se till att rnan intedå det gäller den regionala planeringen vidtar åtgärder så att man efter entioårsperiod får ta upp kommunproblemet på nytt - jag tr-t)r att det skullevara sällsynt olyckligt. Den kommunreform sorn 1962 värkte frarii har väl istort sett omfattats av de flesta såsom en kanske inte alllid alldelesnödvändig men riktig och verklighetsunderbyggd reform. Men man har också sagtsig att konrnrunblocken nu har nått en sådan storiek alt man riskerar attåtskilligt kommer i kläm om man går därutöver. Jag tänker närmast pånärdemokratin, möjligheterna för medborgarna atl göra sina röster hörda i enalltför stor enhet. Men vad finns det då för bekymmer att peka på i del härfallet? Jag kan ta ett exempel som vi här har resonerat om intemed civilministern men med kommunikationsministern. När SJ börjar förhandlamed kommunerna så får SJ:s krav en helt annan inriktning, beroende på hur kommunreformenhar blivit ordnad. Om vi jämför kommunen , omfattande , med de tvåkommunblocken på - ön är alltså delad i två kommunblock - så får man heltolika resultat. SJ tänker sig att kommunikationerna inom en kommun får kommunensköta själv, men när det gäller kommunikationerna mellan två kommuncentra kanSJ vara mer välvilligt. Det är ett exempel på hur man inte skall skötaregionalpolitiken om man inle vill riskera att på etl eller annat sättifrågasätta den kommunreform som vi nu håller på atl genomföra. Jag hoppas atldel inte kommer flera sådana exempel på alt kommunreformen får en slagsida sominte var avsedd när man en gång gick all utforma den. bevarande av mindre kommuner som självständiga enheter HerrBURENSTAM (): Beslutet om atl man skulle ha en tvångsvissammanläggning av kommuner uppfattar jag som utomordentligt tragisk! för vårdemokratis sätt all fungera och för den delen även för de alltmer pressandeekonomiska frågor som gör sig gällande. När statsrådet försöker hävda alt de som nuyttrar sig på detta sätl plötsligt har en annan inställning än den som man iprincip inte tog 1969, så tycker jag att del är väldigl konstigt - all delskulle vara någon sorts ny ideologi som låg i botten för ett uttalande som t.ex. det jag just nu gjorde eller det tidigare gjorl. Del är delinte, fru talman, utan vi har fortfarande den klara uppfattningen att frivilliglinjenär en mycket viktig princip, en demokratisk princip. Den försökte vi slå fasl1969 och den uppfattar vi fortfarande såsom betydelsefull. Den ger också tillkonsekvens de uttalanden som vi gör. Jag tycker att det är en stor maktfullkomlighet frånsocialdemokraternas sida atl mena alt ni i kanslihuset bättre skall kunnabedöma dessa ting än de enskilda kommunerna, som ändå upplever sig själva sommyckel närmare de konkreta, handfasta problem det gäller. Det innebär enmaklfullkomlighet alt inta den ståndpunkten. När statsrådet i så hög grad försöker göra gällande attdet var lokaliseringspolitiska överväganden som låg bakom beslutet, finns detnågra synpunkter att framföra. Den första är all del ju har skett 3* Riksdagensprotokoll 1972. Ang. bevarande av mindre kommuner som självständigaenheter omfattandekommunsammanläggningar som icke har varit av de olika kommunerna särskiltönskade även i områden där lokaliseringspolitiken inte utgjort någotöverväldigande motiv. Dessutom undrar jag verkligen, herr statsråd, om detkommer att visa sig att ni har nägot faktiskt underlag för att göra gällandeatt kranskommunerna i de mycket stora sammanlagda enheterna får nägralokaliseringspolitiska fördelar av sammanläggningen. Det är möjligt - jag trorinte ens det - atl statsrådet kommer att kunna säga att den eller den kommunenav lokaliseringspolitiska skäl har fått def bättre genom sammanläggningen. Meni så fall tänker ni antagligen enbart på någon speciell tätort i dessa mycketomfattande kommunblock, under det att kranskommunerna ofta sannolikt kommeratt utarmas på grund av sammanläggningen. Jag tror att de olika fördelar som kunnat uppnås för detär klart alt en del fördelar funnits - genom en sammanläggning av kommuner hademan på det hela taget i stället kunnat uppnå genom de olika samarbelsorgan somverkat över kommungränserna och som har visat sig fungera i enmängd sammanhang. Jag vill ocksä bestämt ta avstånd från statsrådetsslutsats när han antyder att de olika sammanläggningar som skedde 1971 varnågot tecken på att man ansåg att det var så fördelaktigt att man verkligenraskade på. Detta har jag själv erfarenhet av efter att ha varit invecklad isådana diskussioner den gången. De överväganden som gjorde sig gällande då,herr statsråd, var t. ex. att inför tvånget att man skulle gå samnran 1974 vardef inte så lätt att få de kommunalanställdas arbetsförhållanden rimligtutformade under en lång osäkerhefsperiod. Det är exempel på ett mycket viktigthänsynstagande som gjorde sig gällande när kommuner, som egentligen inteönskade sammanläggning, ändock gick samman . Jag upprepar, fru talman, att jag tycker att detta beslutom tvång redan har visat sig och kommer atf visa sig vara ett mycket tragisktbeslut både för ekonomin och ännu viktigare - för demokratin, och del är syndatt inte statsrådet skulle kunna tänka sig att göra en del undantag från dettvång som man här har lagfäst. F'ru talman! Diskussionen har ju i hög grad böfiat röradet beslut som vi fattade 1969 om att den här reformen skulle genomföras enligten tidsplan och vara en obligatorisk reform. Låt mig då erinra om vilkensituation vi hade . Vi böfiade med kommunindelningsreformen genom 1962 årsbeslut. Vi gjorde kommunblocksindelningen . 1 beslut förutsatteman att genom ett samarbete inom kommunerna skulle en sådan gemenskap börjautvecklas i kommunblocket att den sammanläggning som skulle ske underlättades.Sedan fattade vi lokaliseringspolitiska beslut, och då insåg allaangelägenheten och nödvändigheten av att böfia föra en aktiv regionalpolitik.Och som jag sade tidigare ville vi basera den politiken på etl samspel mellanstat och kommun. Det var också angeläget, ansåg alla, att del samspelet fickske på basis av den kommunblocksindelning vi hade fått till stånd 1964 och sombyggde på Vi fann atl för alt det skulle bli någol med detta samspelmåsle man kunna fatta beslut inom de nya kommunblocken. Hur hade det gått meddet frivilliga samarbetet? Jo, i mänga kommuner hade det inte hänt så mycket. Ivissa kommuner hade man kommit långt och fått i gång samarbetsnämnder, som hadetagit itu med utredningar om sammanläggningar och även utredningar om aktivtsamarbete. Men i andra kommuner kom man ingenstans. Då böfiade det uttalas enbetydande oro bland kommunalmännen ut i landet. Vad skall det bli av dettafrågade man? Skall vi inte kunna komma fram till någon slutgiltig lösning? Omvi över huvud tagel skall kunna komma någon vart i vår planering, så måste vifå besked om i vilka former vi skall samarbeta och hur det är tänkt att dessablock skall fungera. Vi hade kanske utsikter till att fram till årsskiftet 1971få ungefär hälften av kommunindelningsreformen genomförd med den beslutadeordningen. Men vi upplevde också att det i ell betydande antal kommuner ilandet inte skulle komma alt hända någonting - ja, kanske inteens . Då kanske någon säger: Ja, men det är väl i sä fall bara eltnaturiigt uttryck för atl man inte vill ha en sammanläggning, och då är det välbra atl det inte händer någonting. Det ärju ett uttryck för frivilligheten; dåär väl alltinggott och väl? Hur säg det då ut inom vissa kommunblock? Jo,centralorts-kommunen ville kanske ha en sammanläggning, och den lillaytter-kommunen med betydande ekonomiska bekymmer ville kanske också det. Detfanns mänga sådana fall. Betänk atl vi frarn till 1971 i detta land hade mer än300 kommuner med mindre än 3000 invånare som alltså inte hade uppnått detinvånarantal som förutsattes vid 1952 kommunindelningsreform. I sådanakommunblock kunde emellertid en mellanliggande kornmun motsätta sigsammanläggning och göra det omöjligt för de fyra eller fem övriga,kommunerna iblocket alt få en sammanläggning till stånd. Med den ordning som gällde framtill 1969 kunde en enstaka kommun i kraft av atl den kanske hade det Utetbättre ställt ekonomiskt förhindra att de fyra eller fem andra kommunerna iblocket fick den sammanläggning till stånd som de var i sä starkt behov av. Var det ett gott uttryck för demokrati, eller var det braur den kommunala verksamhetens synpunkt? Var en sådan ordning ägnad atl främjasyftet att skapa likvärdiga förutsättningar för alla medborgare pä denkommunala sektorn? Skulle vi bara för att behålla en sådan ordning fördröjamöjligheten att dra i gång den aktiva regionalpolitiken? Enligt vår uppfattning talade dessa skäl för att vi skullegöra upp en tidsplan för kommunsammanläggningen, vilken kunde ge kommunalmännenbesked om hur det skulle bli . Om ni visste, ärade kammarledamöter,hur många kommunala delegationer som kom upp till mig och sade: Så här kan detändå inte få fortsätta; inom vårt kommunblock vet vi varken ut eller in därföratt vi inte är överens inbördes. Se till så alt vi åtminstone får en tidsplansom gör det möjligt för oss ute i kommunerna att börja planera för framtiden! Jag konstaterar , mot bakgrund av de inlägg som härgjorts , att den borgeriiga oppositionen enhälligt vill falla tillbaka påden utgångspunkt för dessa diskussioner som vi hade års beslut.Man Ang. bevarande av mindre kommuner som självständigaenheter bevarande av mindre kommuner som självständigaenheter menarsålunda att det skulle vara riktigt, om man försökte återuppväcka tankenpå att kommunindelningsreformen skulle fullföljas på frivillighetens väg,vilket skulle ha sådana konsekvenser för de kommuner som ännu inte blivilföremål för sammanläggning som jag här har redovisat och innebära betydanderisker för att den regionalpolitik som vi eftersträvar att föra skulle bliallvarligt försenad. Man kan som fröken säga att det låter som ettväldigt hårt resonemang all vi försöker genomföra del beslut som harfattat. Ja, mot vilka är det i så fall ett hårt resonemang? Fröken att det skulle vara det mot den enstaka kommun i ett kommunblock som intevill vara med om kornmunsammanläggning. Men skall vi då vända på steken ochtvinga de fyra sorn vill kommunsammanläggningen alt avstå? Är inte det eltlika hårt resonemang mot de kommunerna? Vidare säger fröken och andra här: Men har intedet som vi nu befinner oss milt uppe i blivit en väg med vars hjälp vibegränsar den kommunala självstyrelsen? Ja, den diskussionen förde vi väl allainför beslut, och vad var det vi konstaterade? Jo, att vi antingenskulle behälla de mänga små kommunerna med i många fall under 3 000 invånareoch behöva konstatera att dessa små kommuner inte kan ta ansvaret för alla deviktiga uppgifter som väntar inom ramen för regionalpolitiken och församhällsplaneringen över huvud taget och att vi därför skulle tvingas attberöva kommunerna ansvaret för de uppgifterna eller att vi skulle skapakommuner av sådan karaktär att vi även i fortsättningen kan bevara dessaviktiga uppgifter på den lokala nivån och därmed också för den kommunalasjälvstyrelsens räkning behålla ansvaret för dem. Kommunförbunden, både de gamla kommunförbunden. och , och sedermera det nya , har helatiden haft den uppfattningen, om jag har kunnat läsa deras uttalanden rätt, attdet ur den kommunala självstyrelsens synpunkt var angeläget att vi fickkommuner i det här landet som gjorde det möjligt för oss att bevara på denlokala nivån ansvaret för de viktiga uppgifter som vi väntar oss påsamhällsplaneringens område, inte minst när det gäller samspelet mellan statoch kommun i regionalpolitiken och miljöpolitiken. Här kommer och säger: Del må välvara att det i vissa sammanhang kan ha varit bra av lokaliseringspoliliska skälatt få till slånd den här kommunindelningsreformen, men det gäller inle deområden där vi inte skall föra regionalpolitik. Vad är det för områden? Viskall föra regionalpolitik över hela landet, såvitt jag förstår. Vidare säger han; Vad har kranskommunerna för nytta avkommunsammanläggningen? Det finns många aspekter på kommunsammanläggningarna,inte minst ur samhällsplaneringens synpunkt. kanskekänner till atl förr var del ofta så om vi tar ett kommunblock med denverkligt karakteristiska kranskommunstrukturen: en central, dominerande tätortoch runt omkring den landsbygdskommuner - att de s. k. kranskommunerna måsteför alt få någonting med av den ekonomiska utvecklingen i centralorten placera sin be- byggelsealldeles i randen av centralorten. Blev det på det sättet den bästasamhällsplaneringen, när man från kranskommunernas sida kanske tvingades atlbygga på åkrarna runt centralorten för att underlätta för medborgarna attbosätta sig på andra sidan centralortsgränsen? Fick vi på del sättet den bästasamhällsplaneringen, den bästa boendemiljön? Tvärtom har man, när hela området blivit en kornmun, fåttstörre möjligheter att planera var boendet skall förläggas, var det skallfinnas industriområden, fritidsområden osv. Jag skulle, ,kunna lämna exempel på att utvecklingen har gått i rakt motsatt riktning tillden som han här skildrade. Tack vare kommunsammanläggningen har de tidigare småkranskommunerna och deras längre bort liggande tätorter kunnat utvecklas ochfått mera bebyggelse, bättre service och annat. Man har med andra ord kunnattillgodogöra sig hela den nya kommunens utvecklingskraft. harcentraltirten i motsvarande grad sluppit att härdexploatera sin mark. Även ur den synpunkten har alltsä kommunindelningsreformenblivit till fördel för miljöplaneringen. Och i den rnån sådana resultat ännuinte kommit till synes så har reformen förutsättningar att verkaför en bättre rniljöplanering. Då säger någon av talarna här: "Ja, men det har juinte hänt någonting positivt sedan 1969 års riksdagsbeslut." att det inte hade blivit nägon lokalisering i trots dettabeslut. Jag vill då erinra orrr att större delen av dekomrnun-sanrmanläggningar som skett kom till stånd vid årsskiftet1970-1971. Man har rält stora anspråk, om man räknar med att det ell årdärefter skall vara möjligt att utvärdera betydande resultat av densairrhällsplanering som vi på det här sättet har böfiat få förutsättningar för. Vart skulle det ha burit hän orn den härkomrnunindelnings-reforrrren inte genomförts? Det är något som vi hela tidenbör ha i tankarna.