prot · FV0923 · 1972-12-31 00:00:00 — revisorer framhåller i sammanfattningen i berördaskrivelse: "Komplexiteten i skattesystemet har tagit sig uttryck i ettstort antal av olika centrala myndigheter framställda blanketter ochanvisningar. Härutöver utarbetas på det regionala och lokala planet ytterligareblanketter. Anledning synes föreligga för det från inrättaderiksskatteverket att företa en samlad översyn av blanketter och blankettbehov.Finns ett allmänt behov av ytterligare blanketter synes detta böratillfredsställas centralt. Detta problem har även observerats avriksskatteverkskommittén. Även den indirekta beskattningen uppvisar en komplex ochsplittrad bild. Kontrollstyrelsen har sålunda ett 15-tal ohka skatteformer attadministrera. Tre av dessa drabbar, för att nämna ett exempel, ett och sammabeskattningsobjekt, nämligen bensin och motorbrännolja (bensin-ochbrännoljeskatt, energiskatt, särskild skatt på motorbränslen). I samband medimporten kommer också i beröring med ett flertal av de indirektaskatterna." Skatte- och taxeringsförfattningarnas stora omfattning ochföränderlighet anges av statskontoret som en av orsakerna till bristerna vidtaxeringsadministrationen. Den författningssamling, som ges ut genomfinansdepartementets försorg och tillhandahålles taxeringsfunktionärerna,omfattade sålunda 1969 ca 550 sidor författningstext. Skatteadministrationenomfattar också ett stort antal blanketter. En förfrågan hos tre lokalaskattemyndigheter (, och fögderier) visade att dessahar beröring med över 300 olika blanketter. Ett relativt stort antal blanketterframställs av myndigheterna själva. Den vardagliga verkligheten bakom den här beskrivningen avskatteadministrationen eller skattebyråkratin skulle kunna innefattas i ordet"krångel". Inte enbart vederbörande befattningshavare utan framförallt de enskilda människorna uppfattar systemet som både krångligt ochbesvärligt. Människorna kan inte heller undgå att lägga märke tiU och kännairritation över hur byråkratin - krånglet - ökar, hur det tycks utvecklas avsig självt utan den nödvändiga kontrollen och begränsningen. Människorna kännerockså främlingskap, en tilltagande vilsenhet och en påtaglig maktlöshet i sinakontakter med den byråkratiska apparaten. De uppfattar sig i regel som kuggar iett system mera än som individer och medborgare. Enligt min mening ligger deten fara i att människorna upplever sina kontakter med statsapparaten på dettasätt. De känner föga av den demokrati, som skall konstituera samhället. Blandannat av den anledningen är det angeläget att alla möjligheter tas till vara för att Ett annat samhällsområde där också byråkratin och krånglettycks vålla människorna onödiga besvär - och samhället kostnader - ärbostadssektorn. Jag skall inte här beröra hela bostadsområdet det skullefordra en hel avhandling utan endast de formalia som måste av förbyggandet av ett eget hem. Länsarbetsnämnderna lär arbeta med ca 250 blanketter avskUda slag. Stadsarkitekten i , , uppger att det i dagerfordras minst 126 blanketter och ritpapper för att det skall bli möjligt attbygga ett normalt eget hem med statliga län. Bygger man utan statliga lånbehövs "endast" 98 handlingar. Alla dessa papper skall passera kommunensstadsarkitektkontor. Arkitekt uppger att han som tumregel för ettfullständigt byggnadsärende har att "bibban av papper" inte får varatunnare än telefonkatalogen (Norrköpingsdelen). I en skrivelse den 3.12.1971 till byggnadsnämndensledamöter anför arkitekt att det stora antalet handlingar somerfordras torde kunna medföra svårigheter för att erhålla"en god och nära kontakt med den byggande allmänheten". En sammanställning av alla papper ger ett nästanchockerande intryck av pappersexercis. AUmänhetens reaktion kan inte gärna varasvår att gissa, framhåller arkitekt . "får man bevis påhur betungande man anser pappersexercisen vara. För personalen, som handläggerärenden, och för kommunens ekonomi, är följderna inte lättare." har två nya bestämmelser ombyggnadslovsskyldighet för vatten- och avloppsanläggningar (VA-lag) samt nybestämmelse om skyldighet att lämna uppgift till skattemyndighet medfört enradikalt ökad mängd papper och ökat gransknings- och handläggningsarbete. Detnya beslutet om utvidgning av tätortsbegreppet innebär också en betydandeökning av det administrativa byggnadskrånglet. I de fall, då egna hem uppförs som grappbebyggelse medstora upphandlingar, kan papperskrånglet minska. Men om i stället hundrastyckebyggda småhus skall uppföras, vilket ofta är motiverat med tanke påbostadskonsumenternas önskemål om bostadsmiljö etc, skulle antaletbyggnadshandlingar inte understiga 10 000 stycken. Dessa fakta borde enligt minmening klart bevisa att ansträngningar bör göras att minska krånglet också pädet här samhäUsomrädet. Inte heller utbUdningssektorn har skonats från denbyråkratiska expansionen. Snarare tycks det vara så att krånglet där frodaslika ymnigt som någon annanstans. Såväl anställda som elever och föräldrarerfar "trycket från blanketterna". En inom SÖ sammanställdförteckning upptar inte mindre än ca 550 olika blanketter. Hur många av dessasom är oundgängligen nödvändiga för att utbUdningsväsendet här i landet skallfungera rationellt och effektivt torde man inte ens inom SÖ vara på det klaramed. För en "utomstående" förefaller dock en del av "titlarna"onödigt byråkratiska; SÖ A108.3.1970 Meddelande om besök av tjänsteman frän SÖ SÖ A116.7.1969 Lärarinventering, omslagskappa för blankett SÖ A083.1.1968 Meddelande ang. kanslisammanträde SÖ A033.2.1969 Beställningsblankett för externt bruk. Jag har här endast berört en del av byråkratin - krånglet- inom tre områden, nämligen skatte-, byggnads- och utbildningsväsendet.Exemplen kan lätt mångfaldigas. Jag är helt övertygad om att det skulle vara möjligt attförenkla rutinerna tUl nytta för både verksamheten och de enskilda människoma.Det måste enligt min mening vara ett högst berättigat krav, som allt starkaregör sig gällande bland de enskUda människorna, att byråkratin måste hållas inomrimhga gränser. Onödigt krångel kostar onödiga pengar, försvårar en rationeUoch effektiv handläggning samt vållar irritation och vantrivsel blandmänniskorna. Med stöd av vad här anförts hemställes om kammarenstillstånd att till herr statsministern få framställa följande frågor: Har herrstatsministern uppmärksammat att byråkratin - krånglet - i den samhälleligaverksamheten tagit betydande och till synes orimliga proportioner? Har herrstatsministern i sä fall för avsikt att vidta speciella åtgärder för attutmönstra vad som kan anses vara "onödigt krångel"? Denna anhållan bordlades. §13 Interpellation nr 59 ang. åtgärder för att nedbnngaungdomsarbetslösheten Ordet lämnades pä begäran till HerrÖHVALL (fp), som yttrade: Arbetslösheten ligger fortfarande på enmycket hög nivå och har enligt SCB:s arbetskraftsundersökningar stigit med ca30 000 från räkningstiUfället tUl . Enhgt AMS:sstatistik över vid arbetsförmedlingarna anmälda arbetslösa var i januari i år85 582 utan arbete, vUket innebar en ökning med Ett mycket oroande drag i denna redan i sig mycketallvarliga situation är att andelen unga bland de arbetslösa ökat kraftigt. Idecember var inte mindre än 7 219 ungdomar mellan 18 och 21 är anmälda somarbetslösa vid arbetsförmedlingarna. Det betyder nästan en tredubbling jämförtmed motsvarande tidpunkt 1970. Av dessa hade mer än hälften, eUer 3 878, varitarbetslösa mer än en månad. Ätt arbetslösheten är så stor just bland dessaåldersgrupper är särskilt alarmerande med tanke på att en stor del av denmanliga ungdomen under dessa år fullgör sin värnpliktstjänstgöring och attmånga ännu inte avslutat sin utbildning. Situationen kommer därför med storsannolikhet att förvärras när de värnpliktiga rycker ut från förbanden månad. Av de ca 50 000 värnpliktiga som ärligen undergår militärUtbUdning kommer ca 35 000 att rycka ut . Det finns en uppenbarrisk att en stor del av dessa då kommer att stå utan arbete. Det reguljära informationsarbete som länsarbetsnämndernabedriver ute på förbanden är mycket värdefullt. Värdet står och fallersjälvklart med huruvida arbetsförmedlingarna har några arbeten att förmedla. Frågornatill arbetsförmedhngarnas representanter och oron bland de utryckande måstedärför i är vara särskUt stor. Särskilda åtgärder för att bereda dessaåldersgrupper sysselsättning är alltså ytterst motiverade. Med hänvisning till det anförda anhåller jag om att tillherr inrikesministern få ställa följande frågor: Förbereds inom departementet och arbetsmarknadsverketsärskilda åtgärder för att bereda de värnpliktiga sysselsättning som rycker utfrån förbanden 1 972? VUka ytterligare åtgärder förberedes för att nedbringa denmycket höga ungdomsarbetslösheten? Denna anhållan bordlades. § 14 Interpellation nr 60 ang. redovisning av viss utredning omtotalfinansiering av bostadsbyggandet Ordetlämnades på begäran till Hert (), som yttrade: På grundval avbostadspolitiska kommitténs överväganden (SOU 1966:44) togs 1967 (s. 225-226) upp frågan om statlig totalfinansiering av bostadshus.Dåvarande chefen för anslöt sig tUl kommitténs bedömningatt en statlig totalfinansiering rent tekniskt är en enkel väg att uppnå enrationeU kredittillförsel till bostadsbyggandet. Enligt samma uttalande skulleen sådan finansieringsordning bl. a. medföra fördelar för låntagarna ochförenklingar i låneadminstrationen. Vidare skulle den skapa gynnsammareförutsättningar för att i tiden omfördela kapitalkostnaderna. Departementschefen fann emellertid, i likhet medkommittén, att de genomgripande konsekvenserna i olika hänseenden av en statligtotalfinansiering krävde en mera ingående kartläggning av dessa konsekvenser.Vidare borde andra vägar prövas för att inom ramen förkreditmarknads-organisationen förbättra bostadsbyggandets kreditförsörjning.Det anmäldes även att delegationen skulle utreda de tekniska förutsättningarnaför en totalfinansiering. fann i sitt utlåtande nr 100 är 1967 (s.34) att de fördelar som från bostadssektorns synpunkt är förenade med enstatlig totalfinansiering syntes så påtagliga att de borde avstås endast avmycket tungt vägande skäl. Ett slutligt övervägande borde dock anstå dels iavvaktan pä erfarenheter av kreditmarknadsöverenskommelser, dels med hänsyntill det utredningsarbete som pågick inom delegationen för bostadsfinansiering. riksdag och senare riksdagar har anslutit sigtill den mening som sålunda uttryckts av statsutskottet. Härefter har kreditmarknadsöverenskommelserna löpanderedovisats för . Det i propositionen 100 är 1967 utfästa och av riksdagentill grund för dess ställningstagande åberopade utredningsarbetet i övrigt -dels kartläggningen av totalfinansieringens konsekvenser, dels de tekniskaförut- den 16 febmari 1972 sättningarnaför en totalfinansiering har däremot inte slutligt redovisats Nr . Sambandet med redan framlagda utredningsförslagbeträffande finansieringen av lokalbyggandet samt paritetsläneutredningenspågående arbete ger ytterligare tyngd åt önskemålen om att utredningsarbetetpåskyndas. Med hänvisning till det anförda anhåller jag att till herrinrikesministern få ställa följande fråga: När kommer utfäst redovisning för kvarståendeutredningsarbete beträffande förutsättningarna för en statlig totalfinansieringav bostadsbyggandet att läggas fram för och möjliggöra ett avsettslutligt övervägande? Denna anhållan bordlades. §15 Interpellation nr 61 ang. avdragsrätt för kostnader för barntillsyn vidinkomstbeskattningen Ordetlämnades på begäran till (), som yttrade: Den senaste skattereformen har i hög graddrabbat barnfamiljerna bl. a. genom att förvärvsavdraget sänkts från 3 000 till2 . Grundtanken bakom skattereformen ansågs dock vara att ökamöjligheterna för gifta kvinnor att förvärvsarbeta, en målsättning som vi iprincip delar. En förutsättning för att båda föräldrarna skall kunnaförvärvsarbeta är att barntiUsynen kan ordnas. Kostnaderna härför bör i principbetraktas som kostnader för inkomsternas förvärvande. Självklarheten i dennaprincip framgår av det faktum att förutsättningen för den ena makens - i regelhustrans - möjligheter till arbete är att barntillsynen kan ordnas. Genombristen på daghemsplatser och dagmammor ställs många familjer inför valet attantingen skaffa någon som ser till barnet eller barnen, i vilket fall ickeavdragsgilla kostnader uppstår plus arbetsgivaravgifter, eller att den enamaken avstår från arbete. I det senare fallet drabbas familjen ofta av en ännustörre standardsänkning än om barntillsyn kan ordnas. I båda fallen gälleremeUertid att barnfamiljerna tvingas till en lägre standard. Inga hushåll är så missgynnade skattemässigt som småbarnsfamiljer med hemarbetande hustru.Antingen föräldrama väljer att själva ta hand om barnens uppfostran till vissålder eller att ordna barntillsynen pä annat sätt blir konsekvensen attfamiljen tvingas godta en lägre standard. Vården av de egna barnen har i vårtnuvarande skattesystem helt enkelt förvandlats till lyx. Många uppfattar också de nuvarande förhållandena somslumpartade. Medan den ene familjeförsörjaren kan glädja sig åt subventioneradebarndaghemsplatser för sina barn, där den ärliga subventionen kan uppgå till ca16 , kan den andre, rent av en grannfamilj med i stort likartadeekonomiska förutsättningar, drabbas av orättvisorna enbart av 3 protokoU 1972. denanledningen att det inte finns ett tillräckligt antal barndaghems-platser. Ättsystemet, eller bristen på system, är klart orättvist, framför allt urskattesynpunkt, torde vara odiskutabelt. Principen om skatt efter förmåga ärhelt "bortglömd" i sammanhanget. Rätten till avdrag för styrkta barnkostnader är ingen nyfråga. Den har tUlbaka hårt och konsekvent drivits av det partijag företräder. Genom det ständigt högre skattetrycket, genom införandet av ettnytt skattesystem, genom att antalet daghemsplatser och dagmammor inte på långtnär överensstämmer med behovet, genom inflationen och kostnadsstegringen etc.har emellertid orättvisorna förstärkts. Det har därför uppstått vad som skullekunna benämnas som en "folkrörelse" för större rättvisa gentemot barnfamiljerna.Människorna har alldeles självklart svårt att förstå varför just vårdnaden ombarnen skall föranleda vad som skulle kunna betraktas som skattemässigdiskriminering. Också de i vanliga fall förödande marginaleffekterna iskattesystemet förstärks av att barnkostnaderna inte är avdragsgilla. Ett i den allmänna debatten ofta förekommande argument motavdrag i samband med beskattning är att de på grund av skatteprogressionensärskilt gynnar dem som har "höga inkomster". "Ju högremarginalskatt man har, desto större glädje har man av ett givet avdrag. "Emellertid ter sig situationen annorlunda för barnfamiljerna. Dä de ökar sinainkomster drabbas de av inkomstbortfall inte bara genom marginalskatt utanockså bl, a, genom vikande bostadstillägg. De sammanlagda effekterna resulterari att även rejäla inkomstökningar inte sällan medför helt betydelselösanettotUlskott. Trots dessa inhumana, som marginalskatt upplevda effektergynnas inte barnfamiljerna oskäligt av avdrag eftersom endast en del avmarginalskatteeffekten har med skatteprogressionen att göra. Avdragsrätt för verifierade barnkostnader, enligtsärskilda regler, skulle medföra en större skatterättvisa. Jag vill dock inte idet här sammanhanget ta upp hela detta skatteproblem utan begränsa mig tillfrågan av vilken anledning kostnader för barntillsyn inte betraktas somavdragsgilla kostnader för intäkternas förvärvande. För människorna, somdrabbas av de nuvarande skatteorättvisorna, är det fullständigt omöjligt attförstå varför en del kostnader, som har direkt anknytning till intäktemasförvärvande, är avdragsgiUa medan andra inte är det. Med hänvisning till vad jag ovan anfört hemställer jag omkammarens tUlstånd att till hert finansministern få ställa följande frågor: Vill herrstatsrådet inför kammaren redogöra för orsakerna till att nödvändiga,verifierbara kostnader för barntillsyn ur skattesynpunkt ej betraktas som andranödvändiga, verifierbara kostnader, som uppstår i samband med inkomstensförvärvande? Är herrstatsrådet beredd medverka tiU att frågan om avdragsrätt för nödvändiga,verifierbara kostnader för barntillsyn tas upp till behandling i denskatteutredning, som hemställt om? § 16Interpellation nr 62 ang. ökade statsbidrag till 23 undervisning av invandrare i svenska Onsdaeen den Ordet lämnades på begäran till -------------------- (), som yttrade: En grundläggande förutsättning för att depersoner som invandrar till vårt land skall kunna klara sig i sin nyalivssituation och undgå att isoleras från umgänget med andra medborgare ärkunskaper i svenska språket. Pä det här området gör de friviUigastudieförbunden en betydelsefull insats genom att bedriva undervisning isvenska för invandrare. Verksamheten har expanderat mycket snabbt. Totalaantalet studietimmar i svenska för invandrare inom studieförbunden har utvecklatspå följande sätt: 1965/66 1966/67 1967/68 1968/69 1969/70 1970/71 110 202 124 108 143 866 311866 671574 781676 Från studieförbundens sida har manockså satsat stora resurser på att göra undervisningen så kvalitativthögtstående som möjligt. Förbunden har i egen regi bedrivit viss utbUdning avlärare; speciella undervisningslokaler har iordningställts etc. Till invandramndervisningen i studieförbundens regi utgårstatsbidrag. För /72 har anvisat ett förslagsanslag på41 . I regleringsbrevet har Kungl. Maj :t föreskrivit att högst500 får disponeras för undervisning i svenska ochsamhällsorientering för invandrare. Efter framställningar från FolkbUd-ningsförbundetsamt flera studieförbund hemställde () den 21 december 1971att ytteriigare skuUe ställas till förfogande förundervisning av invandrare i svenska. Behovet av dessa ytterligare studietimmarhar dokumenterats genom en inventering hos samtliga studieförbund i november1971. I skrivelse tUl av den 21 januari 1972har Kungl. Maj:t ställt till förfogande. Avdessa får dock 150 000 "disponeras endast för sådana studiecirklar somgrundar sig på överenskommelser vilka ingåtts eller godkänts av berörd arbetstagarorganisationoch genom vUka arbetsgivare åtagit sig att utge ersättning till arbetstagaresom deltar i undervisningen". På grundval av uppgifter frånstudieförbunden angående behovet av extra tilldelning av studietimmar hardärefter fördelat tillkommande studietimmar. Huvuddelen av dessa har tilldelats ett studieförbund,medan andra studieförbund i endast begränsad utsträckning fått sina önskemåltillgodosedda. Konsekvenserna av denna fördelning, som skett med hänsyn till desärskUda vUlkor som knutits till utnyttjandet av 150 000 av de tUlkommandestudietimmarna, är i korthet följande: De lärar- och lokalresurser, som disponeras av destudieförbund som endast i begränsad utsträckning fått sina önskemål tillgodosedda, kommer inte att kunna utnyttjas i möjlig utsträckning. Pä en del håll kommer man att ställas inför svårigheter att bereda den ofta väl 35 Nr 23 kvalificerade lärarstaben fortsattanställning. Onsdaeenden betydande ekonomiska förluster medhänsyn till de resurser som redan 16 febmari1972 nedlagts i verksamheten. -------------------- DetUlkommande studietimmarna avser i första hand dem som redan befinnersig ute i yrkeslivet, medan framför allt de hemarbetande invandrarkvinnornassituation beaktas i ringa utsträckning. Deras möjligheter att fäsvenskundervisning minskar högst betydligt. Härigenom finns det risk för att deresurser, som genom invandrarverket ställts till förfogande för särskildauppsökande åtgärder bland invandrade hemarbetande kvinnor, inte kommer att fåavsedd effekt. Det finns också en risk för att de som har anställning i företagsom saknar vilja eller förmåga att utge ersättning tiU dem som deltar iundervisningen hamnar i strykklass. Med hänvisning till vad jag anfört hemställer jag omkammarens tUlstånd att till herr inrikesministern få rikta följande fråga: Är statsrådet beredd att stäUa ytterligare medel tiUförfogande så att studieförbundens resurser bättre kan utnyttjas och varigenomalla kategorier av invandrare får tillfäUe tiU undervisning i svenska? Denna anhållan bordlades. § 17 Interpellation nr 63 ang. det i studiemedelssystemetsjämförelsemetod ingående ränteavdraget Ordet lämnades på begäran till (), som yttrade: Den ekonomiska situationen under och efterstudietiden spelar roU för rekryteringen till högre studier. Om man vill ökabenägenheten att bedriva postgymnasiala studier hos ungdom från studieovanahem, bör man därför konstruera ett studiefinansieringssystem som skänker ettmått av ekonomisk trygghet både och därefter. Det 1965 införda studiemedelssystemet är i allt väsentligtett lånefinansieringssystem. Det specifika med systemet är indexregleringen av skuldbeloppet vilket innebär att återbetalningen sker i det penning värde som under äterbetalningsåret motsvarar skuldens värde vid lånets upptagande. För att undvika att de studerande härigenom kommer i ett ogynnsamt läge jämfört med andra låntagare finns en regel jämförelse- räntemetoden - som innebär att ingen skall behöva återbetala mer än vad han lånat plus gängse ränta. Denna senare s. k. jämförelseränta är rörlig och knuten till genomsnittsräntan på statsobligationer (statens normal ränta). Jämförelseräntan utgör av statens normalränta. 60-procentsgränsen har valts med hänsyn till den avdragsrätt för läneränta som tillkommer andra låntagare vid beskattningen. Den reducerade räntan för låntagare i studiemedelssystemet motsvarar således en skatteminskning för andra låntagare vid ett inkomstläge där marginal skatten uppgår till . Denna regels rimlighet är alltså beroende 36 av huruvida den beräknademarginalskatten på motsvarar ett vanligtinkomstläge för yrkesverksamma universitets- och högskoleutbildade. Så kan möjligen ha varit fallet vid systemets införande1965. svarar emellertid en marginalskatt på mot eninkomst för en ensamstående på och för gift inkomsttagarepå ca . Redan i inkomstlägena kring uppgårmarginalskatten till . För att skapa rättvisa mellan studerande ochandra låntagare bör därför jämförelseräntan i fortsättningen utgöra en mindredel av statens normalränta än . Eljest kommer de studenter somfinansierar sina studier enligt studiemedelssystemet att få betala upp tUl 10procents årlig låneränta, vilket är ett par procent mer än vad de studerandesom finansierar sina studier med konventionella banklån får betala. Dessutomgäller ju att det s. k. återbetalningstaket ligger vid , vilket betyder att låntagare med denna årsinkomst eller lägre ärbefriade från återbetalningsskyldighet. Med hänsyn till standardutvecklingen ärför övrigt detta återbetalningstak för lågt. Det bör slutligenockså påminnas om att det nya studiefinansieringssystemet betecknats som ettalternativ till helt bidragsfinansierade studier, s. k. studielön, och av detansvariga statsrådet som gynnsamt i förhällande tiU andra konventionellaläneformer. Med hänvisning till vad som här anförts anhåller jag omkammarens tillstånd att till herr utbildningsministern fä ställa följandefråga: Är statsrådet beredd att föreslå en sådan sänkning av deni studiemedelssystemets jämförelsemetod ingående räntan att den bättremotsvarar den faktiska marginalskatten än ? Denna anhållan bordlades. § 18 Meddelande ang. enkla frågor Meddelades att följande enkla frågor denna dagframställts, nämligen Nr 69 i (fp) till herrfinansministern angående kostnaden för bevis om inlämnande av deklaration: Anser statsrådet det vara tillfredsställande att avgiftuttages av den som avlämnar sin deklaration och begär inlämningsbevis? Nr 70 i Äkersberga (fp) till herrkommunikationsministern om utökning av lotsplikten: , mot bakgrund av det ökade antalet sjöolyckor med fartygutan lots, beredd att snabbt aktualisera en kraftig utökning av Nr 71 i (fp) till herr finansministernangående kostnaden för bevis om inlämnande av deklaration: det vara rimligt, att man skall behöva betala en