prot · FV09122 · 1972-12-31 00:00:00 — Men detta gäller i första hand svenska medborgare. I motionen 186 till årets riksdag har jag tillsammans mednågra medmotionärer tagit upp frågan om möjligheten att via ömsesidigakonventioner länder emellan reglera ersättningen för sådan sjukvård som lämnastill utländska medborgare i . När det gäller svenska medborgare sombehöver anlita sjukvård utomlands erhålls ju en viss ersättning via denallmänna sjukförsäkringen, vilket socialförsäkringsutskottet ock.så påpekar isitt betänkande. Man kan väl därför säga att ärendet kanske har fått en litetmissvisande rubrik, när det talas om "motion angående ersättningen försjukvård åt svenska medborgare i utlandet". Men det har i och för sigingen större betydelse. Vi har i motionen pekat på det orimliga i att t. ex.medborgare från eller och många andra fjärran länder skall,utan att själva behöva vidkännas några kostnader, kunna anlita svensk sjukvård,under det att t. ex. en tysk eller en fransman eller en amerikan måste betalasin vård efter den s. k. utomlänstaxan. För många människor kan detta bliytterst betungande. Jag skall inte belasta kammarens ledamöter med att återgenågra exempel, men jag kan försäkra atl det finns många djupt tragiska fall, dåen patient har måst avbryta en behandling eller en sjukhusvistelse därför atthan inte anser sig ha möjlighet att betala den. Detta är, menar vi motionärer,ur allmän demokratisk synpunkt inte tillfredsställande. Läkarna kommer dessutomofta i mycket svåra situationer då de nödgas avsluta vården på ett ur medicinsksynpunkt säger i sitt betänkande nr 38att man "kan ansluta sig till motionärernas uppfattning att det är angelägetatt ingår sjukförsäkringsöverenskommelser med andra stater".Utskottet anför vidare att förhandlingar om konventioner med vissa länder pågåroch att man har för avsikt att inleda förhandlingar med ytterligare länder. Mananser därför att det inte finns någon anledning att bifalla motionen. Jag har heller inte för avsikt att ställa något yrkande ombifall till vår motion. Jag tar fasta på utskottets förmodan att arbetet på attsluta trygghetskonventioner med andra länder bedrivs med den skyndsamhet och iden omfattning som är möjlig och lämplig. Jag vill dock än en gång betona denstora vikt som vi motionärer tillmäter denna fråga. Det är vår förhoppning attden skall kunna lösas på ett tUlfredsstäUande sätt och utan onödigt dröjsmål.Utskottets skrivning, som visserligen är kort och koncentrerad men ändå ganskapositiv, inger vissa förhoppningar om detta, och jag har därför för dagen intenågot annat yrkande än om bifall till utskottets hemställan. Ersättningen för sjukvård åt svenska medborgare i utlandet Fröken i citerade urutskottets betänkande att utskottet kan ansluta sig till motionärernasuppfattning att det är angeläget att ingårsjukförsäkringsöverenskommelser med andra stater. Det är alldeles klart att så är fallet, men frökenAnderson och övriga motionärer bör tänka på att i bilden finns inte baraSverige, utan där finns med också en annan självständig stat, och att ingautredningar i världen kan påskynda det arbetet. Med oerhört många stater har vikonventioner som ger trygghet, och vi har likställighetsavtal. Jag skall emellertid inte på något sätt gå in på detta nu.Jag vill bara, herr talman, i detta sammanhang efter en lång dags färd mot nattbe att få yrka bifall till utskottets hemställan. Överläggningen var härmed slutad. Utskottets hemstäUan bifölls. § 10 Interpellation nr 230 om åtgärder för att skydda barn i trafiken Ordetlämnades på begäran tiU FrökenHÖRLÉN (fp), som yttrade: Den ökande trafikintensiteten på våra gatoroch vägar ställer allt större krav på åtgärder i syfte att förebygga olyckor.Åtskilligt har gjorts och görs för att genom utbildning och propaganda så långtmöjligt eliminera den mänskliga faktorns negativa inverkan på olycksfallsfrekvensen.När det gäller vuxna människor kan man komma ett gott stycke på väg genomsådana åtgärder. Den vuxne har möjlighet att överblicka och bedöma entrafiksituation betydligt lättare än barn och är också i stånd att tillämpainlärda handhngsmönster. För barn ställer sig De förmår uppfatta endast en detalj i sänder ochkoncentrerar hela sin uppmärksamhet på den, medan den moderna trafiken i självaverket kräver förmåga att uppfatta och sammanstäUa ett helt mönster av skildadetaljer. Deras ringa mått av erfarenhet gör det också omöjligt för dem atteffektivt tolka regler, trafikmärken, bedöma hastigheter och att förståinnebörden i olika anvisningar. Naturligtvis bidrar också deras kroppsligalitenhet till svårigheterna att överblicka situationen. I vår trafUcmiljö har hittUls särskUd hänsyn tagits tillbUen medan cykeln alltmer övergivits som transportmedel. De flesta människorupplever det närmast livsfarligt att ge sig ut och cykla i trafiken såväl itätorten som på landsvägen. För barnen är emellertid cykeln fortfarande ettattraktivt transportmedel. Det är också konstaterat, att i åldern ärcykelolyckorna den vanligaste typen av trafUcolyckor. Det är naturligt attantalet olyckor ökar markant , då barnen börjar skolan och istörre utsträckning utsätts fär olycksrisker. TiU skUlnad frånfotgängarolyckorna märks ingen förbättring för 9-10-åringarna utan snararetvärtom. Enligt en undersökning som gjordes av försäkringsaktiebolaget kan av cykelolyckorna karakteriseras somutrusningsolyckor, och dessa kulminerar omkring 9-årsåldern. ,som är professor vid , skriver bl. a. så här:"Osäkerheten och omöjligheten att ta överblickar gör att små barn helstgår över körbanan långt ifrån gatukorsningar, eftersom de där har en känsla avatt bilar kommer från alla håll utan någon ordning alls, utan regler. Överhuvud taget har de svårt alt förstå något sådant som en regel, och även detförsvårar deras uppfattning om trafikmiljön. Barns lekregler är obestämda ochförändras lätt ännu på skolans lågstadium. Först i 11 12-årsåldern blirlekreglerna verkligen fasta och väl utarbetade. Om nu detta är fallet i leken,som barnet helhjärtat engagerar sig i, så förefaller det som om de kompliceradetrafikreglerna inte heller skulle vara möjliga att förstå och följa förrän isamma ålder - ." Mot bakgrunden av dessa fakta om barns beteendemönster ochcykelolyckornas omfattning ställer det sig naturligt att man frågar sig, om detöver huvud taget är riktigt att släppa ut cyklande barn i trafiken. Man kan jualltid hoppas, att det planmässiga utrednings- och undersökningsarbete rörandebarn och trafik som är på gång skall leda tUl åtgärder som hjälper barnen attbättre än ta sig fram i trafiken. Likaså kan man hoppas att planverketi sin egenskap av central förvaltningsmyndighet för ärenden om planläggning avbebyggelse och om byggnadsväsendet ger sådana planeringsanvisningar somresulterar i en bättre utemUjö för barn i trafiken. ägnar ökaduppmärksamhet åt frågor som har att göra med en förbättrad trafikmiljö, ochvissa resultat av denna verksamhet har ju också kunnat spåras. Men vad man pådetta sätt kan göra ändrar ju inte barnens konstitution. Barn är och förblirbarn, och deras anpassning till en trafikmiljö, i vilken även den vuxne oftakänner sig vilsen, kan inte ske i snabbare takt än deras normala mänskligautveckling medger. Eftersom det är cykelolyckorna som skördar de flesta offrenbland barnen i trafiken, har man på sina håll sökt att begränsa antaletolyckor genom att införa en minimiålder för cykling. Så har det i sedan1958 stipulerats att barn ej må cykla före uppnådd skolålder, dvs. Ivissa kantoner lär enligt uppgift från NTF minimiåldern vara högre, nämligen 10år. En annan möjlighet kan vara att hänvisa barn till cykelåkning endast pådärför avsedda banor. Cyklarnas bromssystem utgör också ett problem i sammanhanget.De avgjort flesta cyklarna i vårt land har endast ettbromssystem. Det behövs bara, att cykelkedjan hoppar av kugghjulet, för attföraren skall förlora kontrollen över cykeln. Många barn skadas fortfarande, därför att de barnsitsarsom används vid cykelåkning ger ett alltför ofullständigt skydd. Ivägtrafikförordningen finns stadgat att skjutsning av barn på cykel kan fåförekomma om vissa villkor är uppfyllda. a. ska cykeln vara försedd med"härför lämpliga säten". Några anvisningar om innebörden av ett"lämpligt säte" ges dock inte i vägtrafikförordningen och har migveterligt inte heller utkommit. Med hänvisning till det anförda hemställer jag omkammarens medgivande att till herr kommunikationsministern få framställaföljande frågor: Vilkaytterligare åtgärder avser statsrådet att vidtaga för att skydda barn itrafiken? Vilka åtgärderavser statsrådet att vidtaga i avsikt att minska antalet cykelolyckor blandbarn? Denna anhållan bordlades. §11 Kammaren åtskildes .