prot · FV0957 · 1972-12-31 00:00:00 — Att landhöjningen har gjortgamla små öar landfasta blir högsta rätt och kartbild från äldre tid.Måste inte vi ha rätt att kräva att våra ämbetsverk klarar detta? År 1689förfalskade kammarkollegiet handlingar, som överförde stora egendomar frånkronan till adeln och ridderskapet. Man gjorde ännu mera; man lämnade kvittonpå att man hade tagit emot pengar utan att ta emot dem. Detta är rättsgrundennär man nu tar egendom ifrån kronan och aUmänheten. Vederbörande dömdesvisserligen - det är intressant att läsa adelns och ridderskapets protokoU att återlämna det hela, men var finns det . Detsamma var förhållandet 1765, när sju riksråd fickskickas i väg. Då tog man ifrån samhället, bonden och allmogen, oerhört storavärden. Man ansåg då att man åtminstone formeUt riktade en hård kritik mot dethela. Detskulle, herr talman, vara intressant att läsa omdömet om de där den 13aprU 1972 Ang. allemansrätten fyraherrarna som tog plus åtskUliga tunnor guld. De finnsangivna tUl namn och allt i protokoU från . Men attnågonting har bUvit gjort åt det hela har jag inte sett. håller vi på med precis samma sak . I min släkthar vi haft skär och , men vi har aldrig ägt dem.Äganderätten är kronans, men vi har nyttjanderätten, och det har vi hävdat helatiden. visade det sig, när jag kom tiU det ena skäret, somnumera är landfast, att ett bolag hade huggit av aU skog som fanns där, trotsatt man åtminstone skulle ha talat med mig men det är inte att begäraeftersom en gammal kolare inte kan ha sådana rättigheter. Däremot skuUe jukronan ha tillfrågats. fortsätter det här eländet. Utanför harvi haft gamla fiskelägen, och vi har haft vissa skär och som alltid harbrukats av allmogen. De har aldrig tiUhört någon enskild, men vi har haftnyttjanderätten till dem. lägger bolaget systematiskt beslag på det hela,och detta kan det göra utan att någon ingriper. Staten kan man ju göra hur manvUl med, och en enskUd jobbare kan ju inte öppna process. Förut kunde vi i alla faU gå ut i skogen och plockaskogsbär och blommor och sådant, men vart har utvecklingen gått ? Bara som ligger utanför en liten bit jag har, har skördat två dödsoffer. Det ärganska hårt - men bolaget klarar sig ju aUtid. är vi avstängda från allasådana här skogsvägar. Menar statsrådet att vi skall fortsätta att haskyldigheter? Om det exempelvis bUr en skogsbrand så är vi skyldiga att försökasläcka den åt bolaget; bolagsherrarna sitter ju hemma. Skall vi sätta uppjärngrindar, vi också, vid anslutningen tUl skogsvägarna som bolagen har försina stora skogstransporter, som icke sker med häst och släde utan med storabUar? Skall vi stänga dem vid den allmänna vägen. De är nämUgen en verkUg farai detta sammanhang. Jag tror att jordbruksministern av , som ju också haren social känsla och fostran, skall kunna ta itu med aUt det här eländet. Jagvill säga att jag förstår svårigheterna. höUs ett tal här iriksdagen av en odalman som sade; "Sålunda har förvaltningen skjutit sig emeUanRegering och Representation. Den har gjort omöjligt för Regeringen att framgålängre på reformernas väg, än dessa förvaltningsverk, till hvilka frågorna förutredning hänskjutits, pröfvat skäUgt att förorda. När en reform varit i fråga,har den lagts i händerna på förvaltnmgsverken, hvUka lagt hinder i vägenderför, och så många om och men hafva framställts, att saken ofta derigenomblifvit förstörd. Derföre har man också nästan för hvarje fråga måst tiUsättasärskUda komitéer med föreläggande för dessa af vissa grunder att följa; ochendast på detta sätt har man lyckats att någon g..ng nå det mål, hvartUl mansyftat." Det är ganska sorgUgt att som jag harvarit i följa utveckUngen och kanske få en känsla av att vad som lågbakom vissa handlingar även kan förekomma. Jag hoppas att denmisstanken är felaktig, för i annat fall kommer vi att tvingas att aUtmeruppleva situationer där folket känner sig fullkomligt maktlöst och tar makten isina händer. Vi har fått se sådant vid konflikter på arbetsmarknaden , ochvi kommer att finna det i fortsättningen. Därför skulle jag vilja vädja tUl jordbmksministern. Detkan vara väldigt tacknämUgt med stora konferenser. När jag ganska ensam framtUl höll på med miljöfrågor, talade om förstöringen av grusåsar,vattenområden m. m. trodde jag inte att vi skulle komma så fort fram nu heller.Men gmnden för det hela är att lag och rätt inte kan få fortsätta att varaendast av teoretiskt värde för de stora grupperna; det måste vara någontingannat. Om jordbmksministern kunde få utbUdningsministern att inse att det fören juris kandidatexamen skulle krävas både socialrätt och rättshistoria ochkunde sUppa det där gamla, underliga skeendet kring , Axel och enindustriman som hette De - om vi kunde få bort glorian, fablerna ochlögnerna beträffande dessa herrar skuUe vi kunna få ett annat samhälle. Jag tillhör dem som har den aUra störstarespekt för djupa historiska kunskaper och i sociala frågor och miljövårdsfrågor. Men jag har ändå någrainvändningar att göra mot beskrivning av det förflutna och avden nuvarande situationen. Jag anser att förgyUer en smula detförgångna och målar i för dystra färger den nutid som själv harvarit med om att forma. Vilka var det som utsprungUgen hade anledning att varaintresserade av naturvård och vUka var det som hade nytta av den? Jo, det varjust slottsherrarna och de stora godsägarna; några andra hade inte tid att ägnasig åt det här. Och det var egoistiska motiv bakom denna kärlek tiU naturen:man vUle ha en vacker utsUct från sitt gods- eller slottsfönster och ville hatUlgång tUl rikUgt med vUt för jakten, som sannerUgen inte var förbehållenallmogen. Vilka var det alltså som hade tid och råd och möjlighetatt njuta av den vackra naturen? Ingen semester, inga lediga , ingafortskaff-ningsmedel fanns. Den lilla fritid man hade fick man knalla tiU fots. Vi har - och där har ju spelat en avgöranderoU i svensk poUtik nu gett människorna tid och råd och möjligheter attutnyttja naturen. Det kan siffermässigt belysas. Om jag tar en sådan sak som tUlgång tiU naturen, såanvisar vi ju här i medel för att samhäUet skaU kunna avsättanaturområden som är avsedda inte bara för vetenskapUga ändamål utan framför aUtför rekreation och frUuftsliv. Vi har våra nationalparker, vi har våranaturreservat. 1920 hade man naturreservat för människorna. Vi harnu nära större områden som satts av för människornas frUuftslivoch där de har rättighet att vara. Inget bolag i världen kan förhindra desvenska medborgarna att utnyttja sin fritid på dessa områden, som alltsåuppgår tiU , vartUl kommer alla våra nationalparker på ca . Vi har ju också genomfört lagstiftning om strandskyddetoch vi har försökt göra den ännu effektivare. Jag tror därför att jag vågarpåstå att vi genom naturvårdslagen och strandskyddsbestämmelserna kunnat beredamänniskorna tillfälle att bada och ägna sig åt frUuftsUv i mycket störreutsträckning . När det gäller frågan om vägarna i skogen, som herrLundberg tar upp, sä är det riktigt att många av de skogsvägar som tiUkommitföre 1965 är mycket bristfälliga. De är byggda på sådant sätt att de inte tålhur mycket trafik som helst året runt. Där kan man alltså förbjuda bUkörslor,men ingen kan förbjuda mig att komma därmed en cykel. När jag i svaret har sagt"tUl fots" menar jag naturligtvis också att färdas med cykel, och jagkan också acceptera att man rider tUl häst. Men som påpekade hademan det var ju så som studieromfattade - bara apostlahästarna eller i vissa faU vanliga hästar att ta till.De vägarna är emeUertid inte avsedda för bUtrafik, särskUt inte . Däremot uttalade 1965, och det var själv medom, att tiden var inne att komplettera åtgärderna med naturvårdsåtgärder. Vimåste bygga skogsvägar, sade vi, som också kan användas för det rörUgafriluftslivet. Ännu har vi väl inte fått så särskUt många vägar byggda medsådant statsbidrag, men det är i aUa fall vägar som icke får avstängas utom ialldeles speciella fall, då har fattat beslut om det. Och på devägarna får man köra både med bU och med andra motorfordon. har det påståtts att dessa vägar ofta är avstängda, mendet har gjorts en del stickprovsundersökningar som visar att sådan avstängninginte är särskUt vanlig. Jag erkänner att det varierar från plats till plats.Det normala är dock att alla vägar står öppna, även de som inte behöver ståöppna för all trafik. Sedan är det riktigt som påpekade att vi utei markerna stöter på en stor mängd förbudsskyltar, av vUka många inte ärlagliga. Det är ett problem, det har alldeles rätt i. Men harnaturvårdskommittén fått i uppdrag att se efter hur vi skaU kunna komma tUlrätta med den saken pä eft effektivt sätt, så att godtrogna människor intebibringas föreställningen att de inte får beträda ett område som de har rättatt vara på. Det vore mycket att säga om intressanta anförande, men hans juridiska avsnitt skall jag härinte gå in på. Jag har säkerUgen inte tillräckligt djupa kunskaper om dejuridiska spörsmålen för att gå in i debatt med på den punkten,och jag känner inte heller något behov att göra det. 1 stället vill jag lämnanågra uppgifter om kalhuggningarna och om den kemiska lövbekämpningen för attalla skall få en uppfattning om vilken omfattning dessa verksamheter har ochhur pass hmdrande de kan vara för människornas möjligheter att vandra i skogoch mark. förekom kemisk lövbekämpning på avhela landets skogsareal. Det är ju inte mycket. Och skaU vi också komma ihågatt om man en gång har gjort en sådan lövbekämpning i ett område, så skall deninte göras om förrän det har förflutit . Man besprutar nämligenbara en gång när plantorna är . Vi har emellertid tUlsatt en utredningmed uppgift att undersöka huruvida sådan lövbekämpning skaU få förekomma ochhur den i så fall skall göras. Vad kalhuggningarna beträffar är det också viktigt attveta hur pass omfattande de är. Jag vill då nämna att avhela yta är skogsbeklädd, och av denna areal är det ungefär 1,3 procentsom är kalhuggen. Jag kan tala om att stormfäUningen 1969, dåVår Herre stod för kaUiuggningen, tog awerknmgar på vissa områden. Vihar sagt att kalhuggningarna och de problem som därmed sammanhänger skaUutredas, men jag har ändå velat lämna dessa siffror. Jag har velat lämna denna redogörelse därför att jagfortfarande menar att situationen tidigare var mycket dyster. har vi ändågenom olika åtgärder givit människorna möjUgheter, råd, tid och tUlfäUe attnjuta av naturen. Det har, menar jag, hänt mycket som suttit i , och därför tycker jag inte att det finns någonanledning att utmåla situationen för dagen mera dyster än den är. Men detinnebär ju inte att vi har löst alla miljövårdsproblem. Ännu är mycket ogjort.Men bör man också kunna få notera vad som har skett på detta område. HerrLUNDBERG (s): Jag tackar för jordbmksministerns oUkautflykter. Det är troligt att jordbruksministem kan mer om socialpolitik änjag, men jordbruksministern kan nog tyvärr något mindre än jag om gamla tidersSverige, dess natur, dess fauna och flora. Jag har inte utmålat läget dystrare än det är. Läget ärtUlräckligt dystert ändå. Jag har inte heller förgyllt förgångna tider.Ingemund vet Uka väl som jag hur det såg ut i i gången tid.Då hade i varje fall icke svenska arbetare möjlighet att komma ut i naturen,bl. a. därför att den långa arbetstiden avstängde oss från möjligheter tilldet. Jag är uppfödd i jordbmkarhem och har varit kolare och litet av varje, sånog känner jag till hur bedrövUgt det var i socialt avseende. Men har vi ett Socialsverige eller Välfärdssverige,och behovet av fritidsområden, av ren ochhälsosam miljö är ett annat. krävervi att få utnyttja de möjUgheter tUl läkedom som svensk natur med dess faunaoch flora ger. skulle jag vUja fråga jordbmksministern varför vi intetar tillbaka den mark som är stulen. Stöld har väl icke räknats som lagaförvärv på andra områden. Jag är av gammal bondesläkt, och vi har nyttjatområdena utefter kusten så länge att vi bör kunna ta tillbaka dem, men densvenska aUmogen har alltid haft uppfattningen att stöld är stöld och att det ärnågot som icke får förekomma. har äganderätten gått över till dessa storabolag som är kroppar utan själar och bara viU ta för sig. Det är detta som hargjort att vi kommit i dessa svårigheter. Det har talats om strandskydd. Varför har inte samhällettagit hand om den mark som landhöjningen givit? Varför skaU den som äger enfastighet som går ned tUl vattnet ha möjlighet att flytta gränsen ettstycke utåt? Hur har man kunnat tillåta att bolagen , som jag kunnat följa utvecklingen, har satt upp och flyttat gränspålar?Bolagen har både lantmätare och jurister som ändrar landskapet. Jag vet inte omdet är bolagen eller staten som betalar ingenjörerna som ändrarägandeförhållandena utefter . Jag skulle tro att man kommer attlägga beslag på några hundra eller tusen hektar. Vad skall vi göra åt det? Jordbruksministern talade om vägarna. Låt oss ta en turupp till ! Bolagen är så fräcka att de stänger av vägarna och kör utstora stenbumUngar på dem, men de vägarna har byggts av bygdebefolkningen engång i tiden när man fick möjlighet att färdas genom obygderna. De vägarnatillhörde aldrig bolagen, men bolagen har ju starka påtryckningsmedel och kanhindra arbetare och andra att utnyttja vägarna. Jordbruksministern talade också om den kemiskalövbekämpningen. De som har barn vet att om man släpper ut dem i naturen är detungefär som att skicka dem genom en giftridå. Är det rimligt? Det är också egendomligt att man har rätt att dödafåglar och andra djur. Jag vet mycket väl att man säger att ingen älg har döttav förgiftning ute i naturen, men det märkUga är att älgarna dör ändå. Hur detkommer sig vet jag inte, men så ligger det tUl. Om jag tolkar jordbmksministerns anförande riktigt kommerman att hålla efter sådant här otyg. Om bolagen ute i bygderna direkt brytermot gammal bonderätt, får vi väl kräva att bolagen inte får ändra på landskapsbuden.Om vi tar tillbaka naturtUlgångarna och nyttjar dem i samhällets tjänst kanskedet bUr annorlunda. Jag tackar alltså jordbmksministern. Jag har ingenanledning att gå in på kritUc i det här sammanhanget den kan vi ta uppsinsemellan. Jag har genom en tillfällighet i samband med vindsröjning iStockholm kommit över fin Utteratur på detta område. Böckerna var dåligt sköttaoch inte ens uppskurna, och de skuUe brännas. Tack vare att jag kom över demhar jag kunnat följa vissa skeenden som ligger mycket långt tiUbaka. Men detsom ligger långt tUlbaka och som gäller för bolag och andra större markägareskaU också gälla för de vanliga människor som vi kallar för svensk allmoge. Jag har inte något behov av att polemiseramot utan vill bara lämna en statistisk uppgift och göra en litenkommentar. Man kunde av anförande få ett intryck avatt bolagen äger all skog i det här landet, men av skogen ägsav bolagen, medan utgörs av bondeskog och ägs avstaten och kyrkan. På den skog som staten och kyrkan äger får det inteförekomma sådana tokigheter som beskrev, och bondeskogen bör viväl också räkna bort i detta sammanhang. Vi är dock helt överens på en punkt; det framgick ändå avbörjan på anförande. Genom den sociala reformpolitik som harförts i detta land med ökad semester, ökad fritid och högre standard men ävengenom det uppdrivna tempot och stressen i arbetslivet har människorna behov avnaturområden för rekreation och vederkvickelse. Då vill jag än en gång, herrLundberg, fästa uppmärksamheten på att samhället harförvärvat stora markområden just för att kunna tillgodose detta behov. vill jag framhålla att jag har varken behoveller lust att ta upp en diskussion med om fauna och flora. Jagvet att besitter enorma kunskaper pä detta område, och det ärbara glädjandeatt vi då och då i kammaren får ta del av dem. Det kommer vi att göra med storglädje även . De av skogsmarkerna som bolagen ägerutnyttjar bolagen på ett sådant sätt att det upprör den svenska allmogen.Samtidigt vet vi att huvuddelen av markerna äges av kronan, men av mindrenogräknade bolag och andra stuUts från allmogens nyttjanderätt. I norra ett stort naturvårdsområde som heterFlororna. Detta naturvårdsområde var en gång uppdämningsmark som kronan ägdemen som skuUe användas för viss verksamhet vid Lövsta bruk. Vad sker nu? Jo,man hugger ned skogen och dikar ut mossarna. Vad kan vi göra i en sådansituation? Bakom allt detta ligger också den oerhördamarkvärdestegring som har varit och är människans verkliga gissel. Omjordbruksministern stoppar den och låter människorna, även de fattiga, få delav håvorna, kommer han att få beröm och min välsignelse. Om åtgärder för att förhindra oskäliga hyreshöjningar, m.m. Överläggningenvar härmed slutad. § 24 Omåtgärder för att förhindra oskäliga hyreshöjningar, m. m. Herr statsrådet erhöll ordetför att i ett sammanhang besvara dels () framställdainterpellation, nr 80, till herr justitieministern, dels iStockholm (s) framställda interpellation, nr 86, tUl herrjustitieministern, och dels i (c) i kammarensprotokoU för intagna fråga, nr 128, till herr justitieministern,och anförde: har frågat justitieministern,om regeringen överväger eller förbereder åtgärder för att ånyo införabesittningsskydd för lokaler, dvs. åtgärder för att stoppa oskäligahyreshöjningar. har också frågat justUieministern, om regeringenöverväger att oförtjänta kapitalvinster, som kan uppstå genom hyreshöjningarför lokaler om besittningsskydd ej införs, skaU tillfaUa spekulanterna ellertUlföras samhället för att t. ex. utnyttjas i nyproduktionen. Vidare har herrLundberg frågat justitieministern bl. a., om regeringen överväger åtgärder föratt genom lagUgtingrepp hindra oberättigade hyreshöjningar på lokaler redan närdessa höjningar förbereds. har frågat justitieministern, omhan är beredd att ompröva bestämmelserna beträffande hyror för lokaler.Slutligen har i frågat justitieministern, om hanär beredd att vidta åtgärder för att stärka besittningsskyddet förlokalhyresgäster och överväga partiellt återinförande av hyresreglering förlokaler. Enligt fastställd ärendefördelning ankommer det på mig att besvarafrågorna. Jag hemställer att få göra det i ett sammanhang. Medan bostadshyresgäst enUgt hyreslagen har ett direktbesittningsskydd, som innebär att han efter prövning av myndighet kan fåavtalet förlängt, leder uppsägning av ett hyresavtal angående lokal alltid tillatt den 13 aprU 1972 Om åtgärder för att förhindra oskäliga hyreshöjningar, m.m. hyresförhållandetupphör om inte parterna kommer överens om att förlänga hyresavtalet. Om vägranfrån hyresvärdens sida att förlänga hyresförhåUandet kan anses obefogad, blirvärden emellertid skyldig att ersätta hyresgästen hans förlust på grund avhyresförhållandets upplösning. Ersättningsreglerna har antagits verka så, atthyresvärdarna avhåller sig från att företa uppsägningar utan tillräckUga skäl.Därigenom får även lokalhyresgästerna skydd för sina intressen. Man brukar sägaatt lokalhyresgäst enhgt hyreslagen barett indirekt besittningsskydd. Det nu beskrivna indirekta besittningsskyddet för lokalerinfördes i hyreslagen vid reform av hyreslagen. Bestämmelserna gjordesemellertid inte tUlämpliga på lokaler som var underkastade hyresregleringen.Denna gällde då för lokaler på de 16 största orterna i landet. För lokaler somomfattas av hyresregleringen gäUer i stället en priskontroll och ett direktbesittnmgsskydd av i princip samma slag som för bostadslägenheter. Genom beslut av statsmakterna avskaffadeshyresregleringen helt för lokaler med verkan fr. o. m. den 1 oktober 1972.Hyresregleringens priskontroU beträffande lokalhyror ansågs kunna undvaras,eftersom man utgick från att det inte rådde någon mera påtaglig brist pålokaler ens i storstadsområdenas centrala delar. Det stod klart attavskaffandet av hyrespriskontrollen kunde leda till hyreshöjningar, men detfanns inte anledning att räkna med mycket stora höjningar annat än för vissalokaler med särskUt låg hyra eller med särskUt attraktivt affärsläge. Manförutsatte att lokalhyresmarknadens organisationer verksamt skulle kunna bidratiU att bemästra de problem som kunde uppkomma i samband med övergången tUl enfri hyresprissättning på lokaler. Från organisationshåll gav man vid upprepadetUlfäUen uttryck åt uppfattningen att anpassningen tUl marknadshyror borde ochkunde genomföras med försiktighet. De erfarenheter som man dittills hade av detindirekta besittningsskyddet i sådana orter där det hunnit prövas var ocksåmycket goda. Det är ännu för tidigt att fäUa något slutUgt omdöme omgenomförandet av avvecklingen av hyresregleringen för affärslokaler.Förhandlingar pågår i några fall om de nya hyrorna. Det har å andra sidan redannu träffats ett betydande antal hyresavtal. Dessa ger vissa indikationer ifråga om UtveckUngen. Den bUd jag fått vid överläggningar med lokalhyresmarknadenspartsorganisationer förefaller bekräfta att avvecklingen på de flesta håll kanväntas gå lugnt. måste konstateras att förväntningarna om en smidigaweckUng inte tiU aUa delar infriats. Att döma av de avtal som redan träffatskommer i centrala delar hyreshöjningar på inte att blialldeles ovanliga, och det finns ganska många exempel på ännu större höjningar.1 en del fall kan relativt stora hyreshöjningar vara sakligt motiverade,eftersom det finns hyror som tiU följd av hyresregleringen legat långt underhyresläget för jämförliga lokaler. Men det är tyvärr uppenbart att det iblandkommer att bli fråga om abmpta hyresstegringar i strid mot vad man inte minstfrån fastighetsägarhåll fömtsatt. Det är beklagligt att fastighetsägarna påsina håll inte tycks genomföra den anpassningen till marknadsmässiga hyror såförsiktigt som man hade anledning att förvänta sig när beslutet omavveckUng av hyresregleringen för lokaler fattades. Det förhåUer sig också utantvivel så, att vissa fastighetsägare har tagit tillfäUet i akt att ta ut hyrorsom knappast kan antas visa sig marknadsmässiga på . Hyresmarknadenspartsorganisationer har när det gäller affärslokaler inte haft så god kontroUöver utvecklingen som de själva utgått från och som man haft anledning atthoppas på. En anpassning av lokalhyrorna tUl marknadsläget är i ochför sig önskvärd. Den snedvridning av konkurrensen som har ägt rum under hyresregleringenkan knappast sägas vara i konsumenternas intresse. Det kan heller inte varanågot samhäUsintresse att slå vakt om det system med högaöverlåtelseersättningar som har förekommit beträffande lokaler med särskiltförmånliga hyror. Att uppskjuta avvecklingen av hyresregleringen skulleinnebära att man sköt svårigheterna framför sig utan att man fördenskuU kunderäkna med att vinna några fördelar . De störningar som hittiUs är kändaeUer som är att vänta framöver är ingalunda av den omfattning att det finnsskäl att riva upp förra årets beslut och återinföra hyresregleringen. Men det är likväl tydligt att det finns aUtför många somkommer att drabbas av onödiga eUer oskäliga svårigheter för att man skullekunna avstå från ett ingripande i någon form. Vad som behövs är enkompletterande övergångsreglering, som ger den lokalhyresgäst som får vidkännasen kraftig hyreshöjning möjUghet att successivt anpassa sig till den högrehyran eUer att i lugn och ro se sig om efter en annan lokal. Regeringen kommermom kort att lägga fram ett lagförslag som tUlgodoser detta behov. Avsikten äratt skaU få tUlfälle att ta ställning i frågan . Den lösning som övervägs är att ge hyresnämndenmöjlighet att slå ut avtalade hyreshöjningar över en övergångstid på högst fyraår räknat från . Bestämmelserna i ämnet måste gälla ocksåhyresavtal som har ingåtts redan före riksdagsbeslutet om den nyaövergångsregleringen. Avsikten är emellertid inte att bestämmelserna skall tiUämpaspå alla ingångna avtal. Tanken är i stäUet att hyresnämnden på hyresgästensbegäran diskretionärt skall kunna besluta om en successiv upptrappning av hyrani jämförelsevis försiktiga steg i sådana fall då en avtalad marknadsmässig hyraär väsentligt högre än den som utgått tidigare. Det föreligger, som jag nämnde, risk för attlokalhyresgäster i vissa faU har accepterat hyror som kommer attvisa sig ligga över en marknadsmässig hyresnivå.