prot · FV0957 · 1972-12-31 00:00:00 — Ang. undersökningsresultatet av skogsgödslingar Anser intejordbmksministern att det vore motiverat att forskningsresultat som kunde geklara besked om skogsgödslingens effekter redovisades innan gödslingar i såstor skala, som det här är fråga om, vidtages? Om gödslingarnakommer till stånd, vilka säkerhetsföreskrifter vill jordbmksministern dåförespråka? Jag har inte kunnat redovisa den här utredningen,som har låtit göra genom sin arbetsgmpp, helt enkelt av detskälet att den inte är slutförd. får man emellertid inte av detta dra denslutsatsen att det inte har förekommit något forskningsarbete, någraundersökningar om gödslingens inverkan på växtUgheten, djurlivet, marken ochvattnet. Vid de olika institutionerna har ju utförts en vissforskning. Jag erkänner att den har intensifierats först . Skogshögskolan har bedrivit forskning just omskogsgödslingens effekt på gmndvattnet, och resultaten av denna forskning harvi i handom . Man har undersökt gödslingen med urea och funnitatt nitratkvävehalten har höjts, men obetydligt. används ju andragödslingsmetoder, och man gödslar med ammoniumnitrat. Det råder inget tvivel omatt det har haft en litet mera ogynnsam effekt. skall man görajämförande mätningar efter en slutavverkning i de gödslade och ogödsladebestånden. Men det jag har att rätta mig efter , herrtalman, är att de undersökningar som hittUls utförts vid alla de institutionervi har, inte har visat att man behöver hysa några farhågor för inverkan på markoch vatten, växter och djur av den skogsgödsling som äger mm. Jag kanemellertid säga att forskningen naturligtvis skall pågå i ökad omfattning, ochden dag forskningen ger vid handen att risker är förknippade med den härgödslingen, då skall man antingen förbjuda den eller, om den kan tUlåtas,bestämma de villkor som skall gälla för gödslingen. Jag utgår ifrån att den gödsling som skall ske nu i våroch kommer att ske på det sätt våra myndigheter, som har ansvar fördetta, föreskriver. Om forskningsresultaten ger vid handen att åtgärder börvidtas, är vi beredda att vidta de åtgärderna. HerrMAGNUSSON i (vpk); Jag hade hoppats att jordbruksministernskulle vilja säga någonting om just säkerhetsföreskrifterna för sådana härbespmtningar. Det visar sig nämligen att Uddeholmsbolaget ådagalägger rätt stornonchalans, som jag uppfattar det, mot opinionen i det här sammanhanget. Såfår man i alla fall tolka det förhållandet att bolaget vid sjön , somockså utgör en vattentäkt fastän i en annan kommun än ,avser att för det första ha lagringsplatsen så nära som från strandkanten och för det andra att utföra både starter och landningar ut över sjön någonting som måste betecknas som mycket olämpligt. Vad detsedan gäller resultaten av undersökningar av skogsgödslingens effekter,så är jag mycket skeptisk mot att man skulle kunna få fram ett resultat genomundersökningar , i varje fall beträffande urea. Men jag läste i entidningsartikel ett uttalande som forskningschefen vidnaturvårdsverket hade gjort för inte så länge sedan och där han påvisade enmängd effekter som kan uppkomma genom kvävegödsling även i skogen. Han säger: "Höga halter av nitrat i dricksvattenkan leda till en blodsjukdom- hos små barn." effekterkan också uppkomma - genetiska skador kan uppstå, påpekar forskningschefenHannerz. "Nitrit som omvandlas till nitrosaminer i mag-och tarmkanal ärkända för att vara cancerframkallande", heter det i uttalandet. En annan sak som forskningschefen pekat på är denfunktion som kvävet kan ha för igenväxningen av våra sjöar; den får troligenstörre och större betydelse. Det här med ammoniumnitrat tror jag för min del är sämreför mUjön, men det är möjligt att man där kan få fram snabbareforskningsresultat, därför att det ger utslag på ett tidigare stadium. När detgäller urea binds ju kvävet i marken, och det är väl då ganska svårt att fåfram effekten . Annars är jag mycket nöjd med att jordbmksministern sägeratt den dag man får fram resultat är man villig att ta ställning. Men jagifrågasätter ändå, mot bakgrund av den diskussion som har förts om den s. k.omvända bevisföringen, om det inte vore motiverat att man verkligen försöktesätta käppar i hjulet för bolagen när det gäller att skogsgödsla med medel somman inte vet någonting om följderna av. Ang. undersökningsresultatet av skogsgödslingar Om man går till det fall vi diskuterat - denhär speciella gödslingen i - så kan jag nämna att jag fått kännedom omatt hälsovårdsnämnden träffat en uppgörelse med bolaget om att gödslingen intefår ske närmare än från den aktuella sjön. har naturvårdsverketgjort ett försök med gödsling i närheten av en sjö för att försöka fä frameffekterna. Den sjö det gäller är , dess djup är och man har gödslat på av nederbördsområdet. Detta skall jämföras med denaktuella gödslingen i Yngen - där är det av nederbördsområdetsom skall komma i fråga. Då vågar utgå från att effekten inteblir på något sätt farlig utan att man skulle kunna tillåta den här typen avskogsgödsling. En sak som det är bra att hålla i minnet i dettasammanhang - det gäller inte bara skogsgödslingen utan det gäller gödslingeninom jordbmket också är den ekonomiska aspekten. Det kan inte vara ettintresse för något bolag eller för någon person att använda mer gödsel än somär absolut nödvändigt. Och de experter som jag rådgjort med menaratt om mananvänder givor som inte är för stora så skall det inte vara fariigt. Men det är som jag sade till herrMagnusson i ; Forskningen pågår, vi får bättre mätinstrument,bättre testmöjligheter. Ger det vid handen att det är fara å färde, då måste vividta åtgärder. Överläggningenvar härmed slutad. den 13 aprU 1972 Ang. samråd före beslut om genomgripande förändringar ien jordbmksbygd samråd före beslut om genomgripande förändringar i en jordbruksbygd Herr jordbruksministern ordet för att besvara () i kammarens protokoll för den 7aprU intagna fråga, nr 1 57, och anförde: har frågat om jag anser detlämpligt att en statlig myndighet fattar beslut om genomgripande förändringar ien jordbmksbygd utan samråd med berörda lantbrukare. torde med sin fråga avse den verksamhet somlantbmksnämnderna bedriver. Nämnderna gör för olika områden inventeringar, sombl. a. upptar bmkningsenheternas storlek, inriktning och byggnadsbestånd samtjordbrukarnas planer och önskemål. Genom inventeringarna får nämnden upplysningom vilka fastigheter som är lämpliga att bygga ut. Inventeringarna gervägledning för nämnden i fråga om ärenden rörande märkdispositioner ellerstatligt stöd i olika former. Först när ett enskilt ärende avgörs av lantbmksnämndfattas sådant beslut som kan medföra förändring i bygden. De av ärendet direktberörda lantbmkama är då hörda av nämnden. HerrNISSER (m); Jag vill först tacka jordbmksministern för att han harbesvarat min fråga. Bakgrunden tUl frågan är händelser som sedantimade i Askersby, Angersby, Mörkerud, Persby och Munkebacka byar, som liggerett stycke från i i . Där finns nu 20 familjejordbmk,och för inte så länge sedan fick 17 av dessa jordbmkare plötsligt beskedom att de eventuellt skulle bortrationaUseras. Här är inte platsen att detaljkritisera en viss nämndshandlande, och ännu mindre enstaka tjänstemän eUer befattningshavare. Det skalljag heller inte göra. Men jag tycker att man måste kritiskt granska och ta upptUl diskussion det svalg som otvivelaktigt finns mellan det statliga organetshandlande, i detta fall lantbmksnämnden, och gemene man. skisserat upp en plan, som innebär att av 20 lantbruk skallgöras tre större jordbmk, och det har skett helt över huvudet på dem som kommeratt beröras av planen i fråga. Det anser jag inte vara demokratiskt, och detstår inte heller i överensstämmelse med den insyn som vi aUa talar så vackert om.Det befrämjar heller inte ett förtroendefullt samarbete mellan aUmänheten ochdet statliga organ som det här gäller. Man kan faktiskt ställa sig frågan ombönderna är till för lantbmksnämnden i stället för tvärtom, som borde varafallet. Det vore mycket önskvärt om jordbmksministern villemedverka till att utfärda sådana direktiv när det gäller ingripanden av störrevikt i en bygd, att man på ett mycket tidigare stadium tar kontakter mellanlantbmksnämnderna och allmänheten. Det tror jag skulle underiätta arbetet förnämnderna och ta bort mycket bekymmer för dem som kanske kommer attbli bortrationaliserade på ett eller annat sätt. Det är farUgt att ge den bUd avlantbruksnämndernas verksamhet som här har givit, ty det är. enhelt felaktig beskrivning av lantbruksnämndernas sätt att arbeta.Lantbruksnämnderna har att i verkligheten omsätta de beslut som riksdagenfattat, och för att kunna göra det måste nämnderna naturUgtvis göra vissainventeringar och undersökningar rörande förhållandena i en bygd. När enlantbruksnämnd skaU gå tiU praktisk handUng måste man veta hur det ser ut ibygden och vUka gårdar som kan eUer inte kan vara bestående. Talet om attlantbruksnämnden i en bygd med 20 jordbmkare har bestämt att 17 skallrationaliseras bort ger en fuUständigt felaktig bUd av verkUgheten. Sådanabeslut kan inte lantbmksnämnden eUer lantbruksstyrelsen fatta; det är knappastmöjligt för att fatta sådana beslut. En jordbmkare som är nöjd medden mark han har och tycker den räcker för honom, får behåUa den så länge hanlever, och hans son får ta över gården efter honom och ha den så länge hanlever, och hans son efter honom. Ingen lantbmksnämnd i världen kan ta ifrånhonom den gården. Vad som har hänt i det här aktueUa faUet som mannaturligtvis inte bör diskutera i - är att lantbmksnämnden förvärvatgårdar som jordbrukare har velat sälja. Det är ju först om någon vUl sälja somett ärende kan bli aktueUt. har låtit två jordbrukare i bygdenfå köpa dessa gårdar, nämligen de jordbmkare vilkas gårdar nämnden bedömt påsikt kommer att vara bärkraftiga. Det är klart att de som inte har fått köpamarken bUr missbelåtna, men det kan man inte göra någonting åt lantbruksnämnden måste ju sälja tUl den som nämnden anser bäst behöver arealen. Det finns ingen anledning att ge lantbruksnämnderna någraandra riktlinjer än de de har; de skall när en gård skaU säljas bedöma vem sombör få köpa den. Det kan de göra med ledning av de inventeringar de har gjort.I detta område råder det en stor jordhunger, och detta var de första gårdar somvar möjliga att köpa. Det finns därför ingen anledning att ändrainstruktionerna för lantbmksnämnderna. Dessutom har vi sett till att det ilantbruksnämnderna finns företrädare för jordbrukarna, vanligtvis aktivabönder som känner bygden och kan bedöma dessa ting. Ang. samråd före beslut om genomgripande förändringar ien jordbmksbygd HerrNISSER (m): Vad jag ville ta upp var något som jag tycker är mycketvUctigt,. nämUgen informationerna mellan detta statliga organ och allmänheten.Jag vUle inte ge någon vrångbild av lantbruksnämnderna det har jag ingenanledning att göra. Men det vore önskvärt om det på ett tidigare stadium redan vid planeringen - kunde tas kontakt för att diskutera igenom problemenmed de berörda parterna. Herr jordbruksministern måste ju förstå att ettsådant här faU gör att många jordbmkare blir bekymrade för framtiden. Det är juinte så roligt att sköta ett företag, en gård, när man vet att man egentligenborde vara bortrationaliserad, för att uttrycka det milt. Jag har för mig att det sägs i expropriationslagen att manvid vissa tillfällen kan expropriera för att bUda större jordbmk, men jag trorinte det har förekommit. Jag hoppas att det inte heUer kommer att Nr 57 förekomma. Jag tycker det voreönskvärt om jordbruksministern ändå Torsdagenden '' försöka åstadkomma attkontakterna mellan lantbruksnämnder och 13 aorU1972 enskUda jordbrukare blev bättre. Om åtgärder rörande Herr jordbmksministernBENGTSSON: Jag har naturiigtvis ingentmg emot att kontakterna blir dena momluftfarten gny bättre, men det finns som regel ingenting att anmärka påumgänget mellan lantbruksnämnderna och jordbmkarna i bygden. Men så mycket stårväl klart för var och en att det inte är möjligt att i denna UUa bygd i evigatider ha 20 jordbruksenheter. Det skulle betyda att tUl sist ingen av demkommer att kunna dra sig fram på mänskUga vUlkor. Därför måste man inventeraoch se vUka av dessa 20 fastigheter som på sUct kommer att kunna varabestående. Därvid har nämnden att ta många hänsyn och göra storaundersökningar. Detta sker i samråd med jordbrukarna. Men något konkret beslutkan nämnden inte fatta förrän den har ett konkret ärende att ta ställning till. Man får vara mycket försiktig så att man inte skrämmer medexpropriationslagen, ty den tillämpas inte. Det är först sedan en jordbrukare idenna bygd förklarat sig villig att sälja som lantbruksnämnden har möjlighetatt påverka försäljningen, och det skall den göra. Den direkt berördelantbrukaren har möjUgheter att komma till tals. Om den som ursprungUgen hadefått lov av säljaren att köpa inte får förvärvstiU-stånd av lantbruksnämnden,äger han rätt att få sin sak prövad hos lantbruksstyrelsen. Men det är välalldeles klart, herr talman, att nämnden måste göra utredningar ochinventeringar så att den, när den ställs mför ett konkret faU, kan ta ställningpå så vederhäftiga grunder som möjligt. Jag förstår alltså inte vilkenanmärkning man kan rikta mot nämnden i detta fall, då den gjort den inventeringden är skyldig att göra. Överläggningen var härmed slutad. § 8 Om åtgärder rörande konkurrensförhållandena inomluftfarten Herr kommunikationsministernNORLING erhöll ordet för att besvara () i kammarens protokollför intagna fråga, nr 160, och anförde: har frågat mig vilka åtgärderjag avser att vidta med anledning av skrivelseangående konkurrensförhåUandena inom luftfarten. NO:s skrivelse behandlar SAS:s verksamhet somUnjetrafikföretag och dess verksamhet utanför detta område. NO berör ocksåvissa principer i den skandinaviska charterpoUtiken. Skrivelsen har remissbehandlats. SAS:s verksamhet är Uksom charterpoUtiken inte endast ensvensk angelägenhet. Det skandinaviska samarbetet på luftfartens områdeförutsätter att frågor av detta slag samordnas mellan , ochNorge. Min avsikt är också att vid ett skandmaviskt transportministermöteunder maj månad ta upp NO:s skrivelse tUl diskussion. HerrWIRMARK (fp): Jag tackar kommunUcationsministern för svaret. Vi hade eninterpellationsdebatt om denna sak . Då fick jagbeskedet att statsrådet i avvaktan på SAS:s yttrande inte såg någon anledningatt kommentera NO;s skrivelse. har SAS yttrat sig, ochkommunikationsministern borde därför kunna lämna besked om sin inställningtUl de frågor som NO tagit upp. Men hänvisar till de andraskandinaviska länderna. NO har specieUt fäst uppmärksamheten påkonkurrensaspekterna. Utan konkurrens får vi högre priser och mindre incitamenttUl rationalisering, säger . Han erinrar om att statsmakterna fastlagt somen viktig princip att konkurrens meUan statliga och privata företag sker underlikartade fömtsättningar. Hans slutsats är att statsmakterna bör göraen samhällelig avvägning av dessa spörsmål, där SAS:s berättigade krav vägs in. Detta berör givetvis i hög grad charterflyget, och NO harpåpekat det angelägna i att man säkerställer att den nuvarande regleringen"inte ger SAS några konkurrensfördelar utanför Unjefarten". När vi diskuterade denna fråga senast deklarerade herrNorling att han ej var nöjd med sakernas nuvarande ordning. Detta måste välbetyda att han kan överväga att tillämpa en liberalare tiUståndsgivning. Är deten riktig tolkning, ? Själv anser jag att det är hög tid att vi medger mer avinterkontinentala charterflygningar tUl andra mål än och det ärde enda som tUlåts. Jag konstaterar också att luftfartsverket i sittyttrande anser att den restriktiva politik vi för bör omprövas. Varken kommunikationsministern eUer jag vUl skada SAS:sreguljära trafik, men det kan ju inte innebära att man, som NO säger, låtertUlståndsfrågorna i realiteten bestämmas av SAS självt. Det måste ju tiU ensamhäUelig avvägning. Och min fråga är: Vad kommer kommunikationsministern attgöra för att få en sådan avvägning till stånd? Det är ingalunda säkert attcharterflyget på en viss linje kommer att medföra de allvarliga nackdelar somSAS befarar. Är verkUgen erfarenheterna av charterflyget till europeiskadestinationer sådana? Tävlar man i reaUteten om samma passagerare? Kanskecharterflyget t. o. m. kan stimulera den reguljära trafiken. Jag hoppas att kommunikationsministern inte bara tar uppdessa frågor på mötet med de andra nordiska trafikministrarna utan ocksåger ett besked här i kammaren. Om åtgärder rörande konkurrensförhållandena inomluftfarten Jag vill efter inlägg barasäga, att det naturligtvis är helt fel att påstå att den svenska regeringeninte skulle ha en ståndpunkt i denna fråga. Jag vill emeUertid upprepa vad jagsade i mitt svar. Det är inte som ensamt skall ha en uppfattning omnäringsfrihetsombudsmannens skrivelse rörande SAS:s verksamhet. Det är deskandinaviska länderna, , och , som skall ha en gemensamuppfattning, eftersom SAS inte är ett svensk företag utan ett skandinaviskt. Ang. obligatorisk användning av säkerhetsbälte HerrWIRMARK (fp): TiU det sista vUl jag säga att regeringarna såväl iSverige som i de andra länderna i måste tänka även på resenärernaoch deras intressen. Den åsikt jag har hävdat stämmer väl överens med deåsUcter som har kommit fram vid debatt i danska och i dess beslut. Kommunikationsministern ger inte något besked omhur-han i sak tänker. Får jag då fråga honom; Vad är det som talar emot att mangör den avvägning som NO har förordat? Det gäUer ju att skapa en ordning somger säkrare garantier för konkurrens pä Uka vUlkor och som kan bli till fördelför resenärer, andra reseintressenter och för SAS självt. Det är väl ingennackdel att alla de faktorer som är obelysta blir offentligt belysta. HittUlshar SAS kunnat säga nej och regeringarna har följt SAS. Någon offentlig vädringav argumenten för och emot har inte skett. Efter det skandinaviskatransportministermötet kommer att få svar på de frågor hannu ställde. Överiäggningen var härmed slutad. § 9 Ang. obligatorisk användning av säkerhetsbälte Herr kommunikationsministernNORLING erhöll ordet för att besvara i (s) i kammarensprotokoll för intagna fråga, nr 142, och anförde; i har frågat mig vilkaslutsatser jag drar av de ur trafikolycksfaUssynpunkt mycket positivaerfarenheterna av lagstiftningen i om obUgatorisk användning avsäkerhetsbälte. Bilbältet - eller säkerhetsbältet som det också kallas vilket introducerades i , kom attingå som standardutrustning för framsätets sittplatser i flertalet nya bUar.Enligt gällande föreskrifter skaU med vissa smärre undantag - varje sittplatsi personbilar av 1970 eller senare års modell vara försedd med bUbälte. Man har emeUertid konstaterat att bilbältena används ialltför ringa utsträckning, trots att de bevisligen utgör ett gott skydd motskador i samband med olyckor. En rad enkäter har gjorts för att få reda påanledningen tUl att trafikanterna inte mera allmänt använder bältena. Iflertalet av dessa enkäter har den främsta orsaken tUl att bältet inte använtsangetts vara att det är för besvärligt att hantera. Kritiken har främst riktatsmot instäUningsdonen. I viss utsträckning har man också klagat på att bältetslås skulle vara svårt att hantera, beroende på att olika låskonstruktionerfinns, som fungerar efter delvis olika principer. Av denna anledning gav regeringen i aprU 1971trafiksäkerhetsverket i uppdrag att utreda frågan om nya normer för bUbältenmed syfte att få en mera enhetlig utformning av bälteslås och av anordningar för inställningav bälteslängden och för upphängning av bältet. I uppdraget ingick också attundersöka om fördelarna med s. k. rullbälten är så stora att man bör prioriteradenna bältestyp. I anslutning tUI att uppdraget gavs framhöll jag attutveckUngen av lätthanterligare, standardiserade bUbälten åren av deförutsättningar som måste uppfyUas för att man längre fram om så skulle visasig nödvändigt - skall kunna tUlgripa lagstiftning i fråga om användnmg avbUbälten. har redovisat resultatet avuppdraget. Avsikten är att föreskrifter skaU meddelas om att bUbälten medupprullningsdon skall krävas i framsätet på personbUar fr. o. m. 1974 årsmodeller och i baksätet fr. o. m. Frågan om behovet av ytterUgare åtgärder för attsäkerstäUa bältesanvändning övervägs fortlöpande såväl inomkommunUcationsdeparte-mentet som inom trafiksäkerhetsverket. Givetvis inhämtasi anslutning härtill information om åtgärder och erfarenheter i bältesfråganfrån andra länder. Med särskilt intresse följs utveckUngen i , där som påpekar lagstiftning om obligatorisk användning avbUbälte införts. Ang. obligatorisk användning av säkerhetsbälte HenPETTERSSON i (s): Jag ber att få tacka kommunikationsministernför svaret. Frågan kan kanske förefalla något långsökt AustraUen ligger jumte i vår omedelbara geografiska närhet - men den har ändå en allvarligbakgrund. Vad saken gäller är det stora antalet trafikolyckor somföljer i bilismens spår och hur vi på effektivaste möjliga sätt skall kunnapressa ner antalet döda, invalidiserade och skadade i trafiken. är det ju så, att undersökningar som gjorts avprofessor och andra över svenska trafikoffer visar att årUgen ca 400personer skuUe ha räddats tiU Uvet, om de hade använt säkerhetsbältet. Dessutomskulle drygt 4 000 människor ha undgått att skadas och invaUdiseras.Det är siffror som borde stämma de ansvariga för trafiksäkerheten tilleftertanke. Vi har hittUls i vårt land satsat på friviUigUnjen när detgäller användningen av säkerhetsbälten. Tyvärr måste vi , liksom så mångagånger tidigare, konstatera att den vägen inte leder till önskvärt resultat.Det borde därför vara hög tid för en lag om obUgatorisk användning avsäkerhetsbälten. De positiva erfarenheterna från visar attlagstiftningsmotståndarna inom och utom trafiksäkerhetsverket har haft fel isina invändningar. Man har där fått en mycket hög åtlydnadsprocent ,och åtlydnaden förbättras ytteriigare efter hand. Man har fått en kraftigmmskning av antalet dödade och svårt skadade i trafiken. Kommunikationsministern pekar i sitt svar på att mångasvenska bilister inte använder bilbälten därför att de tycker dessa äropraktiska och besvärUga, men förhåUandena har ju varit likadana i AustraUen,och där har man ändå gått över tUl en obUgatorisk lagstiftning. Ett fasthållande vid friviUigUnjen kostar oss hundratals den 13 aprU 1972 Ang. obligatorisk användning av säkerhetsbälte människolivoch stora personliga Udanden, för att inte tala om de väldigasamhällsekonomiska kostnaderna för invaUdiseringen och för de mångatrafikskadade. Kommunikationsministern säger nu rent allmänt att behovet avytterligare åtgärder fortlöpande övervägs. Jag vill sluta med en fråga. SkuUe vi inte kunna få ettmera konkret besked av kommunikationsministern: Om den nuvarandebUbältes-kampanjen inte leder tUl en starkt ökad användning av bUbälten, kommerkommunikationsministern då att verka för en obligatorisk lagstiftning? Det kanske inte bör förvåna någon, omregeringen inte ännu har tagit ställning för en lagstiftning på detta område.Man kan väl inte komma ifrån att friviUigUnjen i det här fallet skulle vara ochär att föredra i den mån man kan få ett så långt möjligt fuUgott reslutat denvägen. Naturligtvis, i , skaU regeringen,såsom jag har sagt i svaret, nogsamt följa utveckUngen både internationellt ochnationeUt. Jag upprepar vad jag sade i mitt svar om det uppdrag somtrafiksäkerhetsverket nu har slutfört rörande oUka bältesformer, bältestyperosv. Skulle emellertid resultatet av aUa dessa åtgärder icke visa sig varasådant att vi från trafiksäkerhetssynpunkt kan vara nöjda, är det självklartatt lagstiftning i denna fråga aktualiseras. Detta har tidigare deklarerats avmig. Här vUl jag tUlägga ytterligare en sak. beslutatt införa obligatorisk användning av bUbälte har hittUls varit i tUlämpningendast i en av landets delstater . Först sedan början av detår vi nu är inne i gäller sådana föreskrifter i alla delstater. Deär för övrigt inte enhetligt utformade utan varierar från stat till stat.