prot · FV0916 · 1972-12-31 00:00:00 — kommerytterligare 5 000 rent arbetslösa som inte är hjälpta mer än med pengar.Det är den sista delen av de arbetslösa som ingår i den offentliga Utöverdessa 10 000 är det 5 000 kvinnor som önskar fä arbete på arbetsmarknadenmen tyvärr inte kan finna sådant på de järnorter och träorterdär deras män är yrkesverksamma. Sammanlagt står alltså 1 5 000 Det motsvarar av de yrkesverksamma,en alltför hög siffra för att man skall vara nöjd med de förhållandensom råder och den politik som ligger bakom dem. Vi har skapat stora förväntningar bland människorna. Vihar lovat fuU sysselsättning. framlades en politik, somsyftade tUl att genom skatteomläggnmg och skattehöjning pressa ut de giftakvinnorna på arbetsmarknaden. Den skatteomläggningen är genomförd, men varfinns arbetstillfällena? Vad som sker inom en region måste naturligtvis underordnasig den allmänna politiken som bedrivs. Regeringen har ansett det nödvändigtatt bedriva en åtstramande politik för att dämpa inflationen och skyddavalutareserven. Det är en situation, som vi mycket väl kan råka hamna i också iframtiden. Vi vet hur ett land som har haft en hel del bekymmer underåtskUlig tid just på grund av en sådan situation. Men det måste finnasmöjligheter att inom en region, som drabbats av en omfattande arbetslöshet,driva en mindre åtstramande politik än den riksåtstramande politik som man frånregeringshåll önskar för att skydda valutareserv och bekämpa inflation. Detmäste för framtiden finnas möjligheter att inom en region som berörts mera avarbetslösheten skapa arbete i stället för arbetslöshet. Ett samhälle som intetar vara på sin arbetskraft utvecklar sig inte normalt, skapar inte de bättrereaUöner, de bättre sociala förhållanden och de bättreyrkesutbildningsmöjligheter för ungdomen som är nödvändiga att ha för attsamhället skall klara sig bra under efterföljande period. Jag utgår ifrån att det inte kan ha varit regeringensavsikt att vi på det här sättet skall ha en så stor och omfattande arbetslöshetutan att vi skulle ha någonting som låg väldigt mycket närmare fullsysselsättning. Det otillfredsställande resultatet, av arbetskraftenutanför arbetsmarknaden, mäste i så fall ha berott på ofullkomligheter iorganisationsapparaten. Regeringen har tydligen inte fått organisationsapparatenatt fungera så att full sysselsättning kunnat skapas. En viss arbetslöshetkanske det har varit nödvändigt att pressa fram för att dämpa inflationen ochför att skydda valutareserven. Det har väl varit ett hjälpmedel som man velatta till, men det behöver inte användas tills vi när de här siffrorna enligt minuppfattning. Organisationsapparaten behöver därför ses över så att vikan undvika motsvarande omfattande arbetslöshet för framtiden. ochsommaren kan vi naturligtvis som vanligt hoppas på en viss uppgång, även om vivet att vintern sedan kommer med ny nedgång. TiU dess behöver vi en bättre ochsmidigare organisation inte bara centralt vi måste också få fram nya formerför att inom regioner av landet driva en politik som motväger den arbetslöshetsom hotar att uppstå och som är onödigt den 3 febmari 1972 den 3 febmari 1972 stor föratt vara ett medel att bekämpa inflationen med. Den regionala organisationsform som vi måste komma framtill bör ge möjligheter att disponera erforderliga pengar så att vi inteblir övermmplade av en onödigt stor arbetslöshet. Efter kriget diskuterades i i den s, k,Beveridgerapporten om man i ett land skulle behöva ha så mycket som 5 procentav arbetskraften arbetslös för att därmed bekämpa inflationstendenser. Vid dentidpunkten tyckte vi för vår del i den diskussion som fördes inom partiet ochden fackliga rörelsen att siffran var alldeles för hög. Den har även fördömtsfrån regeringshåll, ar också en alldeles för hög siffra för att denskall vara politiskt godtagbar. Vad den långsiktiga utvecklingen beträffar finns dettyvärr inte mycket som pekar på en uppgång för industrins arbetare i fråga omsysselsättrung framåt i tiden. långtidsutredningförutspår, som jag nämnt, en kraftig nedgång framtill 1975 i fråga om antalet arbetsplatser för industrins arbetare. Denfortsatta utveckhngen inom industrin pekar mot att en allt större produktionsker med hjälp av färre sysselsatta. Våra råvaru- och basindustrier kommer attarbeta med allt färre sysselsatta. Den tUlväxt av sysselsättningen, som skuUebehövas inom färdigvaruindustrin för att ta hand om dem som inte längre fårmöjligheter att arbeta inom våra grundindustrier, är otUlfredsställande svag.Medan sysselsättningen i råvamindustrin av naturnödvändighet behövde varabelägen där råvarorna fanns, behöver nu inte sysselsättningen ifärdigvaruindustrin ligga där råvarorna finns. Många starka krafter drar den istället ut i världen där de många konsumentmiljonerna bor eUer där bUligarbetskraft finns att köpa. Om vi för framtiden skall klara vår industriellasysselsättning, måste vi driva en medvetnare och långsiktigare näringspolitikoch ha en apparat för den som vi saknar. Det har gått för långsamt att komma i gång med ennäringspolitik i det här landet. Flera andra länder har förberett sig sedan1950-talet. startade efter kriget. var uttryckför ett sådant näringssamarbete för att klara sysselsättningen i nyaförhållanden. EEC är också uttryck för sådana strävanden. De franskafemårsplanerna man är inne på sin sjätte nu är andra uttryck för liknandesträvanden. Och där gör man inte som vi i långtidsutredningarna lägger framen skiss på hur man tippar att det kommer att bli utan man styr utvecklingenmed hjälp av kapitaltillförseln via försäkringsbolag och banker, där franskastaten har ett avgörande inflytande i majoriteten. Italiensstatsföretagsgrupper varav en är helt nybUdad efter kriget, nämligen den somsvarar för olja och kemisk industri - och det särskilda departement för destatliga företagen, som inrättades för åtminstone , är uttryck försådana strävanden. 1 har omställningen från jordbruksland tillframstående industrination genomförts . Industrialisering är förknippadmed problem. Det känner vi till i vårt land också. Men det hade å andra sidanäven inneburit problem att bli kvar i det agrara samhället och söka försörja förmånga människor i det. Dä hade det inte blivit några reallönehöjningar heUer. IJapan finns ett väl uppbyggt regeringsdepartement för den allmännanäringspolitiken, han- Vi har åtskiUigt att lära utanför gränserna, utan att vifördenskuU behövde kopiera. Det är nuän mer nödvändigt att planera så, att vi har jobb framme i tid fördem som kommer att stötas ut från sina gamla arbetsplatser. uppgiften bhr allt svårare att klara. Varje onödigt dröjsmål från de centralamakthavarnas sida straffar sig i form av onödig arbetslöshet ute i Inom ramenför en allmän näringspohtik går det att samverka mellan staten ochde av näringslivet som är i privata händer. Inom ramen för en allmännäringspolitik måste den statliga företagsgmppen få en medveten arbetsuppgiftoch tillräckliga medel på sina verksamhetsområden. Inom ramen för en allmännäringspolitik bör det vara möjligt att använda AP-pengarna i näringslivet utanatt strö ut dem på ett meningslöst sätt. Utan en sådan allmän näringspc tik ibakgrunden kan man befara att liknande saker inträffar pä det on ådet som händemed statsföretagsgruppen, när den startade hals över huvud utan tiUräckligaförberedelser och man ville ha resultat som man startade. Hur mycket är staten beredd att satsa för att byggaut nya näringsgrenar, då sysselsättningen i gamla näringsgrenar går tiUbaka?Var bedrivs förberedelsearbetet? Hur mycket folk är insatt på det? Hur mycketkapital står tUl förfogande för detta utredningsarbete och för de fortsattainvesteringarna? VUka mål har förberedelsearbetet inriktats på? Hur skallgenomförandet ske? Var ligger ansvaret för genomförandet? Var finns de modernadepartement som behövs för de nya arbetsuppgifterna? Det är tyvärr inte mycketutanför den offentliga och privata förvaltningen som växer. ordnade jag den första datakonferensen ivårt land med 25 deltagare. Det var ett par statssekreterare, företrädare förfinansdepartementet och försvarsdepartementet, som är inblandade i dataarbetet.Försvaret hade självt representanter från de institutioner som antingen hadeeller skulle komma att köpa datamaskiner. Där fanns vidare företrädare för denstatliga skatteutredningen, för den statliga befolkningsutredningen och för deindustrier som höll på att utan samarbete sinsemellanförsöka utveckla datautrustning av olika slag. Där fanns också tekniker frånden statliga matematikmaskinnämnden osv. Tyvärr rann åren bort igen. pågårdet en datautredning, och vi skall nu komma ifatt dem som startat i god tidföre oss. I de norra två tredjedelarna av har den statligaföretagsverksamheten sysselsättningsmässigt gått tUlbaka på tioår. Vi har just kunnat läsa om hur en statlig verksamhet går tillbakaoch om hur 50 man kommer att avskedas. Man förstår att det ibland kan blinödvändigt att ta ett steg tillbaka. Men det är också nödvändigt att förberedade åtgärder som skall motväga nedgången och skapa sysselsättning i stället förarbetslöshet. Det är naturligtvis på ägaren som ansvaret ligger och ägaren är idetta fall regeringen. De departement som sysslar med industri- ochlokaliseringsfrägorna och den statliga företagsgmppen bör visa att man iverkligheten inte bara vUl utan också kan driva en sådan politik att vi kan gesysselsättning åt de som står den 3 febmari 1972 utanförarbetsmarknaden i den region jag nämnt. Målet är nu för oss full och tryggad sysselsättning,bättre reallöner och sociala förhållanden samt bättre utbildningsmöjligheterför ungdomen. Medlen är utveckUng av näringslivet, allmän näringspolitik ocharbetsmarknadspolitik, slussning av AP-pengar in i näringslivet förtillräcklig kapitalförsörjning på väsentliga punkter och även utveckling av denstatliga företagsgruppens sysselsättning. Vi ser hur den internationella utvecklingen skärps, hurandra länder driver en medveten politik för att höja sin levnadsstandard ochför att ta tUl vara sina intressen. Vi ser hur förhållandena hårdnar i världenoch hur den EEC-grupp som finns i gemensamt tar vara på sina intressen ifråga om näringsliv, sysselsättning och reaUöner och pressar fram sina villkormot omgivande länder och länder i andra världsdelar, vilka fruktar dessframtida utveckhng. Det finns personer som väntar sig att vi efter den rådandekonjunktursvackan skall komma tillbaka tiU sådana förhållanden som vi har haftoch som varit gynnsamma för oss . Tyvärr kommer vi intetillbaka tUl vad som har varit. Mycket tyder i stället på att vi är på väg in inya, hårdare förhållanden. Det gäller för oss att sköta våra kort väl förframtiden. Därför fordras det av oss en mera medveten och långsiktigare pohtikmed vidtagna nya organisatoriska åtgärder. Politik äratt förverkliga. Politik är att förverkliga ett bättre samhälle. Hert HOVHAMMAR (m): 1 den debatt som i går fördes underåtskilliga timmar kartlades ju näringslivets roll och betydelse ganska väl avmånga talare från regeringen och oppositionen. AUdeles särskUt är det väl denmindre och medelstora företagsamheten som har kommit i blickpunkten. Jag troratt aUa de som talade i går och även är ense med mig om att ocksådenna gmpp av företag är mycket betydelsefull för vårt lands välstånd. Jag villi anslutning till detta även anknyta till den debatt som kammarens ledamötermåhända erinrar sig och som vi förde , då finansministerndeklarerade att det som är bra för näringslivet det är också bra för folket. Då är det en fråga som vi ställer: Har folket och devanliga medborgarna det bra i dagens socialdemokratiskt styrda samhälle? Vi haren arbetslöshet av skrämmande proportioner. har alldeles nyssbeskrivit detta ganska ingående och dämd varit synnerligen kritisk motregeringen. Nästan rapporteras fortfarande om företagsned-läggelsereller driftsinskränkningar och friställanden. För de människor som fortfarandehar glädjen att ha sina jobb kvar har tUlvaron blivit bistrare och hårdare.Inflationspolitiken gör det allt svårare för folk att få pengarna att räcka tUlför vardagens alla behov. Det vet inte minst våra husmödrar. Visserligen fåråtminstone löntagarna formellt en viss kompensation, men genom den starkaskatteprogressionen blir den kompensationen helt otUlräcklig. Skattesystemet ärju så utformat att det egentligen bara är staten som tjänar på inflationen.Genom skattepolitikens utfonnning får de enskilda medborgarna inte del avproduktionstillväxten. Därför kan man utan överdrift säga att folketuppenbarligen inte har detsärskUt bra. Det beror, herr talman, på att näringslivet inte heUer har detbra. Vi tror att en annan ekonomisk politik skuUe förbättrasituationen. Som ordförande i en näringsorganisation, , kommer jag ganska ofta i kontakt med representanter för vittskilda företagsformer och branscher. Jag har tyvärr kunnatkonstatera hur pessimism och oro spritt sig allt djupare i företagarleden. Hosalla de företagsledare som direkt eller indirekt i egenskap avunderleverantörer åt större exportörer måste gå ut på världsmarknaden harregeringens behandhng av EEC-frågan skapat olust och oro. Av allt att dömakommer vi att få ett som inte ger företagarna möjlighet till enlångsiktig planering. Flera svenska produkter kommer att bli diskriminerade,och det kan tvinga många företag att på allvar överväga frågan om det överhuvud taget är möjligt att fortsätta tUlverkningen i . Det är, herr talman, ytterst allvarligt om regeringensvalhänta handlande i denna fråga skall leda till att kommer att bli enexportör av sysselsättning i stället för av produkter. Även sädana företag somkan fortsätta sin produktion i kommer i en svår situation, därför attde måste undvika att bli alltför framgångsrika. Blir de framgångsrika och kanfortsätta med sin export, så löper de risken att EEC-staterna plötsligt införett skydd mot de framgångsrika svenska företagen. Jag vill erinra om att ävenjapanerna drabbas av denna reglerade och tvångsvis anpassade marknadsföring somkallas "orderly marketing". fick jag reda på att EEC:sministerråd hade beslutat att för vårt vidkommande sädana mycket känsliga ochstora exportvaror som aluminium, bly, zink, ferrolegeringar, rostfria stålrör,kullagerrör, specialstål och konstfiber inte blir föremål för någontullnedskäming utan i stället under de följande fem,vUket innebär en åttaårig tullavveckling. Vår export av exempelvis träplattor,mursten, asfalt och grafitelektroder blir föremål för som man säger en lämpligövervakning. Övergångstiden för verkstadsprodukter blir , men delar avkullagerexporten skaU helt undantas från tullavvecklingen. Papper slutligensom också är en mycket stor exportvara drabbas av en tolvårig övergångstid.Detta är sannerligen inga ljusa perspektiv, när det gäller väsentliga delar avvår export. Men, herr talman, det finns också andra saker som vållaroro inom näringslivet. Många företagare upplever situationen så attregeringen i mycket stor utsträckning saknar förståelse för näringslivet. Dettahar skapat en pessimism som man inte kan bortse frän. Regeringen tycks saknavUja att åstadkomma det som är bra för näringslivet och - för att tala med herrSträng - också bra för folket. Man nekar envist att lätta påarbetsgivaravgiften för att ta ett exempel och man fortsätter att ta utaUtför höga ATP-avgifter, alltför höga pä det sättet att näringslivet måsteavstå mer pengar tUl AP-fonderna än som behövs för att tryggapensionsutfästelserna. Man vUl inte slopa energiskatten generellt. Man visarhärigenom en negativ attityd tiU företagandet. I stäUet ökas pålagor ochbesvärligheter. senast har finansministern beställt en reklamskatt somutan tvekan kommer att försvåra marknadsföringen. Det är dock ett glädjandetecken att ställer sig tveksam tiU reklamskatteutredningens betänkligaförslag att göra reklamskatten till något slags komplettering avlagen om otillbörlig marknadsföring. Utredningen har som bekant föreslagit attreklamskatten skall användas som ett medel att styra yttrandefriheten.Motiveringen är att det finns vad man kallar dålig reklam. Men, herr talman, viU man komma ät dålig reklam, skalldetta ske inom gällande lagar om otillbörlig marknadsföring. Det finns nämligenen lag om otillbörlig marknadsföring, och är den inte tUlräcklig för att skyddakonsumenterna bör förslag tiU dess omarbetande framläggas. Man får helt enkeltinte använda en reklamskatt i som man brukar säga korrigerande syfte, och vifår innerligt hoppas att utredningens tankegångar i detta avseende inte tasupp av regeringen. Däremot vill regeringen uppenbarligen ha en reklamskatt.Finansministern nämnde för övrigt något om detta I debatten i går, och i ettanförande i sade han också att han behövdepengarna. Jag betvivlar inte förmåga att göra av med pengarna isamma takt som han får dem, men vi ser ytterst allvarligt på planerna attskattebelägga en bransch som befinner sig i ett krisläge. Jag vill erinra omatt många tryckerier redan har måst slå igen, och arbetslösheten inomtypografområdet är mycket stor. Det har framkommit i åtskilligatidningsartiklar . Detta alltså innan vi har fåttreklamskatten och dess verkningar. Genom regeringens inflationspolitik som drabbar ävenbranscher på hemmamarknaden har tryckeribranschen kommit att utsättas för enmycket hård utländsk konkurrens. Inflationen har gjort det för dyrt att tryckahär hemma. Många företagare tvingas flytta sina trycksaksbeställningarutomlands. Enligt en uppgift från sekreteraren i , vUken börvara sakkunnig i dessa frågor, finns det för övrigt exempel på att statligaföretag till viss del beställer sina trycksaker i andra länder. Det är ettbevis förvart regeringens högskatte- och inflationspolitik leder oss, närsvensk produktion tycks bli för dyr också för statliga företag. Jag vet att mansom försvar för sitt sätt att agera hänvisar tUl den statligaupphandlingsförordningen, men jag undrar om vi i nuvarande krisläge för enmängd branscher verkligen har råd att exempelvis beställa försvarets skjortor iEgypten och trycksaker ät statliga och halvstatliga organ i bl. Ärfinansministern beredd att dra konsekvenserna av inflationspolitiken genom attta upp upphandlingsförordningen till omprövning? Det är en fråga som jagställer här i kammaren, tyvärr i frånvaro. Jag viU också säga några ord om räntepolitiken och denframtida konjunkturutvecklingen. Ett ganska markerat drag under efterkrigstidenhar vid konjunkturuppgång varit att vi rätt snabbt nått taket för kapacitet ochsysselsättning. Resultatet har också blivit överhettnings-ochinflationstendenser med otillfredställd efterfrågan, vUket naturligtvisinneburit att vi importerat mera varor. Alltsedan1966 har investeringsviljan hos företagen varit ytterligt svag. ochkapacitetstaket ligger därför ovanligt lågt. Den investeringsuppgång som var påväg 1968 eliminerades av kreditpolitiken. Det är därför troligt attindustriproduktionen och exportvolymen i nuvarande läge bromsats upp snabbareän i tidigare högkonjunkturer. Resultatet kan därför bli att vi i högre grad äntidigare kommer att drabbas av inflations- och betalningsbalanspåfrestningar.Jag talar, vUl jag påstå, för många svenska företagare då jag inför kommandeuppgång i konjunkturerna, som har aviserats inte minst av finansministern, berregeringen att om möjligt undvika kreditrestriktioner av modell och istäUet försöka bromsa högkonjunkturen med hjälp av återhållsamhet medoffentliga utgifter och en restriktiv finanspolitik. Företagen har de gångna åren lärt sig attkreditregleringar åtföljt en konjunkturuppgång. Därför strävar man nu inomnäringslivet, och speciellt inom de mindre och medelstora företagen, att underlågkonjunktur och under det begynnande uppsvinget göra sig oberoende av ochmindre känslig för den kommande kreditåtstramningen genom att försöka hälla enhög likviditetsnivå. En större försiktighet i agerandet under expansionsskedetkommer alltså, såvitt jag kan förstå, att prägla de mindre företagen för att devid högkonjunkturens påfrestningar skaU kunna öka likviditetsberedskapen. Om en öppen deklaration gavs från regeringen ochriksbanken att 1969 och extrema kreditpolitik inte kommer att upprepasunder väntad högkonjunktur, skulle sannolikt den nuvarande högalikviditetsbenägenheten inom företagarsektorn kunna dämpas. Den kommandeåtstramningspolitiken skuUe härigenom underlättas och företagen skulle, iförlitande på kreditmarknadens funktionsförmåga, bete sig mindre ryckigt detär i alla fall en bedömning som vi har gjort. Den mindre och medelstora företagsamheten, de s. k.egenföretagen eller familjeföretagen, sysselsätter trots allt ungefär hälftenav de anstäUda i enskild tjänst i detta land. Därför anser vi att den gmppen ärså viktig att någonting måste göras för att stimulera denna del avnäringslivet. Här spelar skatter och avgifter en utomordentligt stor roll. Vihar därför en önskelista tUl finansministern, en lista som vi tror snabbtskulle ge positiva resultat när det gäller både sysselsättning och välstånd påsikt om önskemålen kunde förverkligas. Flera av förslagen återkommer imotioner som ett 40-tal icke socialistiska riksdagsmän undertecknat här desenaste dagarna. Jag skulle bl. a. vilja framhålla följande förslag: Att temporärt slopa arbetsgivaravgiften retroaktivt fråndetta års ingång. Atttemporärt slopa energiskatten. Att minska de onödigt höga ATP-uttagen, som inte behövsför att trygga pensionsutfästelserna utan som innebär risk för socialisering avenskUd företagsamhet. LO vill som bekant sätta in just dessa pengar i de storaföretagen. Att undersöka möjligheterna till lägre ATP-avgift föräldre arbetstagare, närmast i syfte att göra denna arbetskraft attraktivare. Att motverka kommande högkonjunktur genom en återhållsamfinanspolitik i kombination med en försiktig penningpolitik och inte enbartgenom en långtgående kreditätstramning av samma förödande slag som tidigare;den saken har jag förut pekat på. Att slopaplanerna på en reklamskatt. Att överväga en temporär ändring av den statligaupphandlingsförordningen. Att ändra reglerna för värdering av aktier ifamiljeföretagen så att dessa blir värderade efter avkastningsprincipen, vilketvi tycker är det enda riktiga. Och slutligen att genom regelbundna fältundersökningar utebland företagen inventera deras behov inför lågkonjunkturen så att planeradeåtgärder verkligen får full effekt och människorna därigenom slipperfriställas. Vi begär detta av inte bara för företagensskull, utan även därför att det som är bra för näringslivet också, herr talman,är bra för folket. HertBÖRJESSON i Glömminge (c): En av de största samhällsfrågorna i vårt landför närvarande är ju näringslivets ställning och villkor. Det gäller desslönsamhet och dess fördelning över landet, det gäller dess möjligheter att gesysselsättning och arbetsförtjänster och dess organisation och utformning. Menockså det ekonomiska klimat som företagen och näringslivet i övrigt arbetarunder, de konjunkturer som råder, har en oerhört stor betydelse. Själva grunden för att näringslivet skall nå lönsamhet ärju att de produktionsresultat som man får fram värdemässigt kan konkurrera medvad som produceras i andra länder. Att frikoppla vår produktion frånvärldsmarknaden som vi har en fri handel över gränserna är enomöjlighet. Det har vi lärt oss, när vi här har granskat ochdebatterat förhållandena inom TEKO-industrin. Statsministern underströk ocksåi går att någon form av avtal med EEC kommer att medföra ökad tullfrihet. Inte ens en mycket långt driven rationalisering kanavhjälpa ett underläge i fråga om kostnader och konkurrenskraft. Man fastnar ien omöjlig situation som faktiskt ingen kan bemästra. Vi kommer ju ofta in på frågan om ett solidarisktsamhälle. Det är självklart för oss alla att vi skall vara solidariska med demsom friställs i konkurtensen. Men det fordras mer än solidaritet med dem somfriställts; det fordras också förebyggande årgärder vid uppläggningen avsamhällsarbetet. Det behövs faktiskt mycket av förebyggande åtgärder närtiderna är goda och allt går bra.