prot · FV09123 · 1972-12-31 00:00:00 — Där tycker jag att man skall tillgripa all denflexibilitet som man rimligen bör kunna ha inom regeringen i en sådan härviktig fråga då det gäller att fuUfölja riktlinjer som den svenska riksdagenhar varit ense om , nämligen att verka för attu-länder skall kunna få en högre grad av nationellt oberoende och en socialfrigörelse internt. 1 det bekymmersamma läge som befinner sig i kan manväl ändå konstatera - om man skall ha någon liten ljus bild med av verkligheten-att detta kanske blir signalen till en mera metodisk uppbyggnad av ett systemmotsvarande det vi har på oljeomrädet, så att de som ärhuvudleverantörer av väridens koppar sluter sig samman så att de i framtidenbättre kan stå emot påtryckningar från de rika länderna. Det är väl också envarning till stora multinationella företag även om det inte ärfärdigorganiserat . Det finns hopp om att marknaden skall kunna fungeranågot mera balanserat . 5 protokoll 1972. Ang. staters rätt att nationalisera naturtillgångar, m.m. Det finns naturligtvis anledning att med tiUfredsstäUelsehälsa det mera konkreta besked som utrikesministern gav beträffande biståndetsinnehåll. Jag tror att när kammarens ledamöter väl har satt sig in i hur enstat i det här skedet av sin utveckling fungerar, kommer vi säkert att kunnauppnå en mycket stor enighet om att slå vakt om den typen av socialafrigörelsesträvanden som finns i , alldeles bortsett från den formellaideologiska stämpel som regimen har fått på sig. Jag vill först säga till att den fråga vi diskuterar har ett icke obetydhgt sambandmed frågan om biståndet till ChUe som vi diskuterade . att det då gällde en långsiktig fråga och gäller det en akut kris.Chile har nog dess värre, , befunnit sig i en kris än den som ligger efter Kennecottbolagets aktion . Krisenvar uppenbar när vi diskuterade den här frågan . Jag är glad att kunna säga att jag delar i den här frågan. Det hör till den inrikespolitiska bilden avChilefrågan att eget parti inte har varit lika tveklöst - föratt nu använda ett understatement som själv är. Slutligen vill jag säga till att i vårinställning till ChUe står vi varandra mycket nära. Jag förstår inte vad detskall tjäna till att, som gör, försöka låtsas som om vår bedömningav handelsbolagsfrågan skulle vara betingad av andra skäl än vi harredovisat,,nämligen att detta icke är en möjlig eller effektiv åtgärd för attnå de mål om vilka vi är överens. har icke på någon punkttillbakavisat mina argument. säger att det visst går att göra enproposition . Ja, det är ingen konst att skapa ett sådant här bolagpå . Det är inte däri problemet ligger. Problemet är att det bolaget ärunderkastat precis samma rättsliga bestämmelser som vilket annat importföretagsom helst här i landet. Det är anledningen tUl att vi inte har funnit detmeningsfuUi; att gå vidare på väg. Vad kan göra som nation är att driva sinbiståndspolitik vidare, öka dess effekt med bl. a. den åtgärd som jag haraviserat , driva frågan vida:re i internationella organisationer. Detfinns inslag i bilden som visserligen inte gör den särskilt ljus men visar attden inte är så entydigt mörk som den kan verka. Jag tänker inte så mycket påatt andra bolag agerat på annat sätt än Kennecott har gjort. Anaconda, ett ickeoviktigt företag, har icke vidtagit liknande åtgärder som Kennecott har gjort;de kan komma att göra det men det viU jag inte fästa något större avseende vid. Hos väldigt många fordringsägare mot i den västligavärlden finns naturligtvis ett intresse av att få betalt för uteståendefordringar. Men hur skall ChUe kunna betala sina skulder eller över huvud tagetkunna föra en rimlig diskussion om en fortsatt konsolidering, som rätt snartmåste bh aktuell, om berövas möjligheten att tjäna in denvaluta som behövs? I den värld som i stort sett är motpart i det härfallet kommer kanske inte intressena att vara identiska, och man kan hoppas attden omständigheten verkar tUl ChUes favör. HerrTAKMAN (vpk): Jag vågar inte ge mig in i en debatt om dejuridiska historierna. De få jurister jag haft tiUfälle att tala med har ansett- utan att ha närmare studerat frågan att om Essem inte hadedeponerat pengarna hos överexekutorn så hade det funnits mycket små möjligheterför Kennecotts ombud att över huvud taget göra något åt den här affären. Jagvågar inte säga hur det ligger till. Men det är uppenbart att rättsläget här ärett annat än i , där man tydligen kunde åstadkomma ettskingringsförbud medan lasterna fortfarande var på väg dit. Det förhållandet att Kennecotts ombud fortfarande inte harinlett något domstolsförfarande här tyder väl på att man är ganska kall omfötterna. Och jag föreställer mig att den opinion som utvecklas här i landetkommer att göra det ännu kallare om fötterna. Den här affären ger verkligen engod belysning över de multinationella företagens operationsmöjligheter. vill jag säga att jag har ansträngt mig för attinte använda de sarkasmer som det onekhgen finns möjhghet att uttala när detgäUer att åskådliggöra den här affären i verkningsfuU kontrast mot dedeklarationer som har förekommit vid högtidliga tUlfäUen. Jag känner ju tiU deninställning som utrikesministern har tUl , och jag är hksom i glad över det meddelande som utrikesministern lämnade omden hjälp som ställs i utsikt. Jag tror i likhet med atthär finns en stor majoritet för mycket vidsträckta biståndsåtgärder till Chile.Framför allt tror jag att det finns en mycket stor folklig opinion för att göranågot åt de multinationella företagens operationer och för att öppnamarknaderna för störningsfria och omfattande reguljära affärsförbindelsermellan och . Ang. staters rätt att nationalisera naturtillgångar, m.m. i (c): Jag känner mig fortfarande inte särskilt hårtträffad, om ens något, av den argumentation beträffande huvudmottagarländer somutrikesministern anförde. Jag tar i stället fasta på det positiva beskedutrikesministern har givit och att vi tycks vara överens i princip i sakfrågan. Låt oss återkomma till diskussionen om systemet medhuvudmottagarländer . Som alla vet gäller ju den diskussionen om det ärnågon mening med ett huvudmottagarländersystem som uttryck för den prioriteringvi gör när det gäller nivåerna för vårt u-landsbistånd. citeradefömt vad yttrat i en tidigare biståndsdebatt. Han rekommenderade juen särskUd skatt för ändamålet. Då blir man litet mera pessimistisk införfrågan hur många huvudmottagarländer man så att säga kan kosta på sig. Överläggningen var härmed slutad. § 23 Ang. görelsen Ang. handläggningen av anståndsärenden enligtväm-pliktskungörelsen handläggningen av anståndsärenden enligt vämpliktskun- Herr försvarsmmistern ANDERSSONerhöll ordet för att besvara i (c) den 17 oktoberframställda interpeUation, nr 154, och anförde: i har frågat mig omjag avser att vidta några åtgärder för att komma till rätta med de långaväntetiderna och övriga brister i samband med ansökan om anstånd medfullgörande av värnplikt. Centralt organ för inskrivning och personalredovisninginom krigsmakten är värnpliktsverket. För den regionalainskrivningsverksamheten och för personalredovisningen finns nio trupp-registreringsmyndigheter.Övergången till nytt regionalt redovisningssystem med ett fåtaltruppregistreringsmyndigheter genomfördes . skeddepersonalredovisningen vid ett 60-tal mihtära förband och staber. Beslut om anstånd med tjänstgöring enligt 27 § 1 mom.värnpliktslagen, dvs. fredsutbildning, meddelas av truppregistreringsmyndighetefter ansökan av den värnpliktige. Anser sig truppregistreringsmyndig-heteninte kunna bifalla ansökningen skall myndigheten med eget yttrande överlämnahandlingarna till värnpliktsverket, som beslutar i ärendet. Har värnphktsverket lämnat en anståndsansökan utan bifall,kan verkets beslut överklagas genom besvär till en särskUd nämnd, värnpliktsnämnden,från den dag då klaganden fick del av beslutet.Värnpliktsnämnden är sista instans i dessa ärenden, och talan mot nämndensbeslut får således inte föras. Enligt kungörelse om värnpliktigas tjänstgöringm. m. kan anstånd med att börja tjänstgöring eller att fuUgöra påbörjadtjänstgöring beviljas värnpliktig som visar att tjänstgöringen skuUe medföraavsevärt avbräck i påbörjade studier eller våUa väsentlig olägenhet i hansarbete eller bereda honom eUer nära anhörig till honom väsentliga svårigheter.I kungörelsen finns också särskilda bestämmelser om anstånd för bl. a. vissatjänstemän eller sakkunniga i internationella organisationer och värnpliktigasom är anställda ombord på svenskt handelsfartyg i när- eller fjärrfart ellersom tillhör samebefolkningen. Den som söker anstånd skall bifoga nödvändiga intyg föratt styrka sitt anståndsbehov. Anstånd av studieskäl skall sålunda styrkas medstudieintyg. Av värnpliktsverkets tillämpningsföreskrifter för handläggning avanståndsärenden framgår vidare bl. a. följande: Innan beslut fattas i ärendedär det åberopas olägenhet i värnpliktigs arbete, skall truppregistreringsmyndighetinhämta yttrande från länsarbetsnämnden. Åberopas personliga eUer ekonomiskaförhållanden inhämtas yttrande från lokal och regional socialvårdsmyndighet.Ärenden som bör avgöras efter yttrande från central myndighet överlämnas tillvärnphktsverket för handläggning. i sin tur gör i många fallegen utredning, som ofta har formen av kontakter även med lokala myndigheter. Det är självklart att en handläggning som omfattar treinstanser kan ta relativt . Myndigheterna gör dock stora ansträngningarför att förkorta tiden. Snabb handläggning får dock inte ske till priset avslentrian i bedömningen. Det förhåUandet att handläggningen hostruppregistreringsmyndigheterna centrahserats ochsker vid nio i stället för ett 60-tal myndigheter har utan tvivel inneburit såstora fördelar, bl. a. en jämnare bedömning, att de mer än väl uppväger dennackdel som kan ligga i att handläggningstiden ibland varit något längre äntidigare. Trots den stora mängden av anståndsärenden har jag den bestämdauppfattningen att värnphktsverket och värnphkts-nämnden handlägger ärendena medall den skyndsamhet som är möjlig med hänsyn tiU kravet på noggrann utredningoch bedömnmg i varje enskUt ärende. Någon anledning att vidta särskildaåtgärder föreligger inte enligt min mening. Ang. handläggningen av anständsären-den enligt värnpliktskungörelsen HerrBÖRJESSON i (c): Jag ber att fä tacka försvarsministern försvaret pä min interpellation. Av svaret framgår att exempelvis anståndsärendeninom krigsmakten handläggs först av truppregistreringsmyndigheten. Anser sigtruppregistreringsmyndigheten inte kunna bifaUa ansökan skaU myndigheten medeget yttrande överlämna handhngarna till värnphktsverket, som beslutar iärendet. Har värnpliktsverket lämnat anståndsansökan utan bifall kan verketsbeslut överklagas genom besvär till en särskUd nämnd, värnphktsnämnden, som ärsista instans i dessa ärenden. Talan mot nämndens beslut får således inteföras. Såsom jag har framhåUit i min interpellation har det dockförekommit att vid handläggning av anståndsärenden sådana dröjsmål inträffatatt den som besvärat sig fått vänta , i vissa fall . Dettaförhållande kan inte vara tillfredsställande. Vid kontakter som jag har haftmed berörda myndigheter har dessa beträffande de långa handläggningstidernaanfört att problemet sammanhänger med den mängd ärenden som skall handläggas avrespektive myndighet. Antalet anståndsärenden i exempelvis värnpliktsverket överstigerenligt uppgift 20 000 . Det kan ifrågasättas huruvida den nuvarandehandläggningen av anståndsärenden sker på tillfredsstäUande sätt. fattar beslut skaU regionala organs yttranden föreligga. skall också inhämta yttrande från centralmyndighet, exempelvis då det kan bh fråga om anstånd på grund av arbete ellerstudier, av sociala eller ekonomiska skäl. Då beslutet tiU väsentlig delgrundas på yttrande från central myndighet är det angeläget att yttrandet överensstämmermed de faktiska förhållandena. Då får det inte gå till så som exempelvisförsvarets civilförvaltning upplyste mig om att det hade gjort i fråga om ettärendes behandling. hade i ett anståndsärende fått grundasitt yttrande på de i ärendet beflnthga skriftliga uppgifterna.Civilförvaltningen hävdar att den helt saknar möjlighet att företa egna lokalaundersökningar i de tusentals fall där värnpliktsverket och andra myndigheterbegär ämbetsverkets yttrande i fråga om anstånd med mihtär tjänstgöring. Mankan i frågasätta värdet av ett dylikt yttrande, när detta inte grundas på andrafakta än vad som anges i handlingarna. Ang. handläggningen av anståndsärenden enligtväm-pliktskungörelsen Jag skall avstå från att här i debatten ta upp någrakonkreta exempel på anståndsärenden som tagit alltför läng tid att behandlasamt på ärenden som inte fått den behandling som man rätteligen skulle kunnakräva - exempelvis genom att kontakt inte tagits med kommunala myndigheter påorten. Herr talman och herr försvarsminister! Jag är medveten omde svårigheter som föreligger. Den mängd anståndsärenden som värnphktsverketoch värnpliktsnämnden får in medför helt naturligt att ärendenas handläggningblir lidande därav. har enligt uppgift över 20 000 ochvärnpliktsnämnden över 4 500 ärenden att handlägga . Det är självklart och det har de själva erkänt i skrivelser till mig att dessa besvärsorganinte har någon som helst möjlighet att undersöka hur deras avgöranden slår. I min interpellation har jag understrukit vikten av attden anståndssökande och den klagande skall ha rätt att få sitt ärende prövatpå ett så långt som möjligt objektivt sätt. Det får inte vara så attbesvärsorganet på grund av tidsbrist inte föranstaltar om noggrann utredninghuruvida skäl för anstånd föreligger eller ej. För att få så rättvist utslagsom möjligt fordras i de flesta faU att kontakt tas med de lokalamyndigheterna. Tyvärr har det i många faU visat sig att dylika kontakter intehar tagits på grund av tidsbrist. I svaret står det: "i sin tur gör imånga fall egen utredning, som ofta har formen av kontakter även med lokala myndigheter. "Detta tar helt naturiigt sin tid, och då gäller det att se till att nämndeninte har alltför många ärenden Uggande, så att det blir tidsbrist - den är enfaktor att räkna med här. Önskvärt är att innan ärende avgöres kontakt tas medlokala myndigheter för närmare upplysning. Jag är inte aUdeles säker på att manskaU eftersträva en jämnare bedömning; man skall i främsta rummet göra enindividuell bedömning, framför allt av inkallelsens konsekvenser i det enskildafallet. Försvars:ministern säger i sitt svar: "Det ärsjälvklart att en handläggning som omfattar tre instanser kan ta relativt långtid. Myndigheterna gör dock stora ansträngningar för att förkorta tiden. Snabbhandläggning får dock inte ske tiU priset av slentrian i bedömningen. "Nej, naturligtvis inte, då har ju besvärsinstitutionen ingen funktion attfylla. Men målsättningen bör vara en snabb behandling och en noggrannsådan. Jag delar inte försvarsministerns uppfattning att någraåtgärder inte erfordras. Den erfarenhet jag haft av anståndsärenden undersenare tid säger mig att här bör ske antingen en förstärkning av resurserna hosde myndigheter som handlägger dessa ärenden eUer en form av omorganisation avverksamheten, så att handläggningen till största delen sker på det regionalaplanet. Önskvärd är enligt min mening en översyn av behandhngen avanståndsärendena, och jag viU uttala en förhoppning om att försvarsmmisternvill ägna denna fråga större uppmärksamhet i fortsättningen. Den är ingalundaoväsentlig för de många som berörs av problemet. Jag och även har ägnat de härfrågorna stor uppmärksamhet , och det är inget tvivel om att vihar fått tUl stånd en förbättring i handläggningen av dessa anständsärenden. Det som jag måste göra i FaUcöpinguppmärksam på och som jag tror är det väsenthga är att när vi inrättadevärnpliktsnämnden - 1966 tror jag det var beslöt attnämnden skuUe vara mycket restriktiv vid behandlingen av anståndsansökningar.Det är kanske där skon klämmer. När de myndigheter som handlägger anståndsärenden får indessa ansökningar försöker de med hjälp av lokala myndigheter för det sker ju pröva den ansökandes motiv för att se om det föreligger ett allvarligt behovav anstånd. Myndigheterna har mycket stora erfarenheter på det området. Demåste t. ex. ta mycket stor hänsyn tiU vad länsarbetsnämnderna säger ommöjligheten att ersätta en värnpUktig som är inkallad . Finns detmöjlighet att ersätta honom inom jordbruket, inom en speciell näring, inomindustrin, inom byggnadsfacket, måste svaret om det inte vid sidan om dettaföreligger mycket ömmande sociala skäl -bli nej, om man skall tillämpariksdagsbeslutet om restriktiv handläggning. I de fall som jag vet att herrBörjesson och jag har läst på gemensamt anser jag att myndigheterna har handlaträtt. Det är alldeles självklart att den som söker anstånd skallha rätt att fä sitt ärende objektivt prövat. Men vi kan inte koppla på hurmånga myndigheter som helst. Och det är väl inte meningen att koppla på dekommunala myndigheterna jag bortser nu från länsarbetsnämnden -annat än dådet är klart att det är fråga om att få den sociala bakgmnden prövad i ettömmande fall; då tas kontakt med de kommunala myndigheterna. Jag kan inte seatt vi kan göra så mycket mer i det sammanhanget. kommer med ett uppslag, nämligen att manborde överlåta åt regionala myndigheter att avgöra dessa frågor. Men det är juden ordningen vi har frångått. Så var det förut. har vi gått över till enmera central handläggning för att få en så rättvis och objektiv bedömning sommöjligt, eftersom erfarenheterna från den tidigare ordningen starktkritiserad var att den kanske inte alltid var så riktig. I varje fall är jaginte beredd att nu medverka till reformer som för tillbaka handläggningen tillregionala myndigheter. Jag vill göra en reservation. Genom att vi har organiseratvärnpliktsverket som vi har gjort och har ett fåtaltmppregistreringsmyn-digheter, kan det ju tänkas att värnpliktsverketsregionala organ skall kunna handlägga frågorna på det sätt som värnpliktsverketnu gör centralt. En undersökning om det pågår inom värnpliktsverket, men jagvUl inte yttra mig direkt om detta. När det slutligen gäller handläggningstiden vUl jagframhålla att en inkallelseorder normalt skaU komma en värnpliktig till del sexmånader före inryckningsdagen. Söker han då anstånd, om han ansersig böra göra detta, så kan jag inte anse att en handläggningstid på låt osssäga sammanlagt är för lång, om ansökan skall bh objektivt prövad.Det är som vi försöker pressa oss under. Ang. handläggningen av anständsärenden enligt värnpliktskungörelsen Ang. handläggningen av anståndsärenden enligt värnpliktskungörelsen hänsyn tUlatt de flesta ansökningar kommer väldigt sent och oftast föreinryckningsdagen, så är det mycket svårt för värnplUcts-verket och de andramyndigheterna som handlägger detta. Eftersom vi har de stora repinkallelsernapå hösten, får de en väldig anhopning av ärenden . De har därförgått ut med upplysnings- och informationsverksamhet tUl de värnpliktiga ochförsöker få dessa att inse nödvändigheten av att skicka in sådana ansökningarså fort de har fått sin inkallelse. HerrBÖRJESSON i (c): Med de erfarenheter jag har av hur det helanu fungerar så ifrågasätter jag om inte det gamla systemet, som vi hade föreomläggningen, var bättre. Jag är medveten om att jag har varit med om att fattadet här beslutet i , men jag fömtsåg inte då konsekvenserna. Det är självfallet en föga avundsvärd uppgift att sittaoch granska anständsansökningar och besvär. Det står i direktiven, säger försvarsministern,att man skaU vara mycket restriktiv, helt naturligt kanske. Men man skaU inteheller bortse från och det har även försvarsministern framhållit i sitt svar att det kan vara omständigheter som gör att ett uppskov kan varavälmotiverat, inte minst ur sociala synpunkter. Försvarsministern nämnde att normalt bör ett meddelande omen inkallelse komma ungefär i förväg. Tyvärr är det väl i mångafall mellan meddelande om inkallelse och tidpunkt för inkaUelsen,exempelvis på gmnd av att man skall fylla luckor efter sådana som har fåttanstånd sätta in andra i deras ställe. Jag är fullständigt medveten om de svårigheter som bådevärnpliktsverket och värnpUktsnämnden brottas med på grund av arbetsbelastningengenom den oerhörda mängd ansökningsärenden som föreligger. Men man fmner detföga tUlfredsstäUande att exempelvis försvarets civilförvaltning, som jag harvarit i kontakt med, säger att man har gmndat sitt beslut på de handUngar somfinns i ärendet. De har inte haft någon som helst kontakt med myndigheterna påorten. Det kunde mycket väl :räcka med ett telefonsamtal, men det har de intehaft tid med, och de säger att vi kan inte på grund av de tusentals fall det ärfråga om avsätta tid för de undersökningar som egentligen skulle erfordras. Om det är på det sättet, herr försvarsminister, att detyttrande, som t. ex. försvarets civUförvaltning avger, sedan skall ligga tillgrund för värnphktsveikets beslut, så har man anledning att fråga: Kan man här-jag medger gärna att jag viU vara försiktig i mitt ställningstagande - tala omatt ärendet har objektivt prövats? Om jag inte är fel underrättad är det 4 500 besvärsärendensom värnphktsnämnden åriigen får avgöra, och jag skulle vilja fråga försvarsministern:Hur många av dessa besvärsärenden bifalles av värnpliktsnämnden? Det ärnaturligtvis oerhört svårt för försvarsministern att lämna besked om detta, menjag skulle vara tacksam för en ungefärlig uppgift om hur många av de avvärnpliktsnämnden avgjorda besvärsärendena som vinner bifaU. Det tycks vara av de ärendensom går till värnpUktsnämnden. Det är ju de svåraste ärendena som går dit. Jag vUl bara säga en enda sak, och det är att i den mån envärnpliktig söker anstånd och det klart framgår av ansökningen att det gällerett ömmande socialt fall, så kopplas oUka kommunala myndigheter in på ärendet.I de fall då det är fråga om något annat man anser sig förlora pengar påinkaUelsen, vilket ju aUa gör, man anser att inkallelsen är tiU förfång för dennäring man utövar, man åberopar brist på arbetskraft osv. tror jag inte attärendet normalt går till kommunala myndigheter, utan då håller vi oss till arbetsmarknadsmyndigheterna. Och där viU jag fästa i Falköpinguppmärksamhet på att om man har haft hand om många sådana här fall framgår detatt det är mycket stor skillnad på den lokala myndighetens bedömning och decentrala arbetsmarknadsmyndigheternas bedömning. Man gör kanske ofta engenerösare bedömning nere på det lokala planet än på det centrala planet, mendet sammanhänger ju med att man pä det centrala planet skaU bevaka just attbedömningen görs restriktivt. Varför skall då bedömningen göras restriktivt? Jo, det ärsom själv upplyser oss om, att ger man tUlstånd åt någon som ärinkallad tiU en repövning och skall in i ett krigsorganiserat förband, faUer juvederbörande bort ur förbandet och skall ersättas med någon annan. har vi enöverinkallelse för att försöka klara detta, men ofta räcker det inte, därföratt antalet beviljade anståndsansökningar är mycket stort. Det är inte från värnpUktsnämnden utan även alla de som bifalles nere hostruppregistreringsmyndigheten. Men jag tror faktiskt inte att man skaU resonera efter denUnje som följer. Vad man skall försöka göra är naturligtvis attpåskynda behandlingen av ärendena, och där har en förstärkning skett av decentrala myndigheternas personalresurser. Man skaU naturligtvis också i störstamöjliga utsträckning ta in alla uppgifter som krävs för så objektivabedömningar som möjligt. Ang. handläggningen av anståndsärenden enligt värnpliktskungörelsen HerrBÖRJESSON i (c): Det skulle vara frestande att ta fram någrafall tiU närmare skärskådande. Jag vet att försvarsministern är mycket positivtinställd till att behandla dessa spörsmål, och jag vill tacka för denförståelse som försvarsministern visat för de här problemen.