prot · FV09138 · 1972-12-31 00:00:00 — Från regeringens sida sades det , att har enstark önskan att konstruktivt bidra till det europeiska samarbetet, att viville ha en omfattande och nära associering som sätter i stånd attdelta i den europeiska ekonomiska integrationen, att vi delar gemenskapensuppfattning att integrationen innebär ej endast att tullar och kvoter i handelmellan berörda länder avskaffas utan att ett antal andra ekonomiska och socialaåtgärder vidtas för att garantera ett gott resultat och att kände ettbehov av att intill gränsen av sin förmåga bidra till ekonomiskastärkande. Det framhöUs också att en handelsöverenskommelse somotillräckligt uppfyUer fordringarna på en omfattande association vUken täckervida aspekter av en integrerad marknad inte skulle motsvara våra behov. Genom det franska motståndet blev det inga förhandlingar,vare sig då eller 1967 när vi lämnade in vår öppna ansökan. Därefter kom en tiddå man på EEC-håU avförde associeringen som en möjlig anslutningsform förindustrialiserade länder, och vi var många i som då inte trodde pådenna raöjlighet. tycktes dock nya raöjligheter uppstå i dettahänseende. Vi framförde då från sida förslaget att man skuUe prövadenna möjlighet. Så skedde inte. Regeringen nöjde sig med vissa sonderingar.Man kan beklaga att det blev så, men det går ju inte att ändra pä . Jag måste dock med anledning av vadhandelsminister sade här i ett tidigare anförande något uppehålla mig vidtanken på associering, eftersom handelsministern försökte göra gällande att vifrån vår sida inte hade hållit någon fast linje. Det var väl ändå så, herrhandelsminister, att vi var överens om att artikeln 113, som talar omhandelsavtal, inte var den lämpligaste grunden för att uppnå detförhandlingsmål sora vi gemensamt strävade efter. Handelsministern själv sade iett anförande inför att våraförhandlingsmål sträcker sig längre än tUl enbart en tullavveckling och bevaradfrihandel inom EFTA. Han framhöll att vi är medvetna ora att en förnuftigarbetsfördelning, sora innebär ett rationellt utnyttjande av vårt landsproduktiva resurser, kräver en raera långtgående ekonomisk integration än vadenbart frihandel innebär. är ju artikel 113 avsedd för frihandel. lade fram sin rapport, sade man att eftersom det inte är frågaom någon ekonomisk integration så kan avtalet grundas på artikel 113. Handelsministernoch vi ville ha en mera långtgående ekonomisk integration än vad ett rent frihandelsavtal innebar. Då sade vi från vårt håll - och handelsministernminns det väl från många interna överläggningar där vi båda var med - att oranu artikel 113 inte är den lämpliga grundvalen så återstår bara en artikel,nämligen 238, associeringsartikeln. Därför föreslog vi att man skulle undersökamöjligheterna att aktualisera den. Då sades det från regeringens sida att manbehöver inte alls med nödvändighet anknyta en tuUunion det var ju det maneftersträvade till någon särskUd artikel i . Man skuUe kunna hamöjligheter att uppnå tuUunionen utan att anknyta till artikel 238 omassociering eller tiU artikel 1 13 om handelsavtal. Vi från vår sida sade: AUright vi är inte bundna vid formen. Vi instämde i att innehåUet i avtalet vardet väsentliga och sade: Kan regeringen finna raöjligheter att uppnå dennatuUunion utan att hänvisa till någon bestämd artikel i , så aU right.Men vi betvivlade att det skulle gå. UtveckUngen visar att vi hade rätt. Och när detta blevklart sade vi ifrån att vi tycker att regeringen borde lämna in en ansökanenligt artikel 238. Det är det enkla och klara sammanhanget, och därför fallerhandelsministerns uttalanden här platt till marken. vi nu ser fraraåt finner vi att viskiljer oss, som redan påpekat, från majoriteten på fyra punkter.Vi begär förhandlingar om exporten av jordbruksprodukter och fisk. Vi vUl fästaregeringens uppmärksamhet på vikten av att diskussionerna om ursprungsreglernabedrivs raed skyndsamhet. Dessutom vUl vi ha ett uttalande ora att Sverigegenom direkt kontakt med EEC bör söka finna praktiska former för en svenskmedverkan i samarbetet inom EEC även på oraråden som inte täcks av de nuföreUggande avtalen. Jag vUl understryka detta. När vi nu på grund av vårneutralitetspolitik inte kan delta i vissa former av europeiskt samarbete ärdet så raycket mer angeläget att vi aktivt deltar på alla de områden därsamarbetet är förenligt med vår utrikespolitik. Slutligen har vi begärt att man inom regering ochförvaltning påbörjar ett förberedelsearbete för utvidgning av avtaletså att vi skaU kunna uppnå de nära, omfattande och varaktiga förbindelser medEEC som regeringen och vi varit överens ora sora förhandUngsraål. Utskottsmajoritetenavvisar detta med två motiveringar. Man säger först att artikel 113 det ärden som handlar ora handelsavtal - i praktiken, raed hänsyn till vårneutralitetspoUtik, visat sig vara den enda formella ram sora kan komma i frågaför en utveckling av samarbetet mellan och EEC. Låt mig i dethänseendet hänvisa till vad jag sagt om vår ansökan 1961 och1962, som jag ju här uppehåUit mig en hel del vid. I princip finns inga hinderför en associering enligt artUcel 238 med oförändrad neutralitetspolitik,eftersora ett associeringsavtal kan utformas så och det är vi överens om att de krav som neutralitetspolitiken ställer kan tillgodoses. Så sent sora den11 raaj sade handelsrainister i sora svar på enfråga av mig att det inte från någon regerings sida uttalats att associeringför del inte skulle kunna vara en tänkbar anslutningsform. Däreftergjordes, som jag sade, vissa sonderingar, som ledde till att regeringen inteaktualiserade frågan . Men under dessa sonderingar framkom såvitt jagkänner till ingenting som utesluter tanken på att en associering skulle Avtal med EEC, m. m. Avtal med EEC, m. m. Därför undrar jag om inte formuleringen iutskottsbetänkandet kanske blivit mer kategoriskt än vad ledmöterna egentligenavsett. Vad som är möjligt i praktiken - och det är ju det som utskottet yttrarsig om - kan ändras ora de yttre förhållandena ändras. I princip bör raan välinte utesluta en annan form, ora den är förenlig med iakttagandet av en striktneutralitetspolitUc. Det andra skälet, herr talman, tUl att man inte vUlbiträda vårt förslag är att raan inte vill störa, sora man säger, samarbetetmed avtalsparterna genom en ny diskussion om anslutningsformen. Ja, det skälettycker jag skuUe ha bärkraft om vi hade föreslagit att omedelbartskulle göra en framställning tiU EEC om nya förhandlingar, innan ens det avtalsom vi nu diskuterar har hunnit börja verka. Men det har vi inte föreslagit.Däremot tycker vi att denna sak är så angelägen att vi internt bör startaförberedelserna för en ny förhandlingsoragång. Sedan skaU vi vid lämpligt tUlfäUeaktualisera frågan. Och så ängsliga behöver vi inte vara för EEC att vi inteskulle kunna börja ett internt utredningsarbete i denna fråga av fraktan föratt EEC inte skulle tycka om det. Jag nämnde det konfliktladdade läge som rådde iEuropa , då vi inlämnade vår ansökan omassocieringsförhandlingar. Det är med stor tillfredsställelse vi kan konstateraatt vårt samarbete med EEC påbörjas vid som karakteriseras avavspänningspolitik meUan Väst- och . Alla de som utmålat detvästeuropeiska saraarbetet som ett hinder för en fredlig utveckUng har fåttkonstatera, att samarbetet i inte bara möjliggjort utan ocksåunderlättat en avspänning mellan och . Såväl somWalter har framhåUit att de inte skuUe ha kunnat ta initiativet tiUfördragen med länder i , ora de inte haft stöd för sin östpolitik iväst. kunde inte ensam ta unilaterala initiativ. sade förresten på en presskonferens på : Vår östpolitik började i själva verketi väst. kan inte delta i ett förpliktande utrikespolitisktsamarbete i syfte att utforma gemensamma ståndpunkter, men detta hindrar inteatt vi med stor tillfredsställelse ser resultatet av detta samarbete i form avavspänning i och ökade förbindelser meUan Öst- och . Jagtycker det är angeläget att ett ekonoraiskt samarbete med EEC inte får ses somnågon motsättning tUl länder utanför EEC-området. Enligt min uppfattning bör vit. ex. försöka att kraftigt öka vår östhandel. Jag tycker det är en rimligmålsättning att försöka fördubbla den ; det finns ingenmotsättning mellan det och saraarbetet med EEC, Det kan i detta sammanhangpåpekas att EEC ökade sin östhandel i snabbare takt än vad visjälva gjorde. Vi måste också se samarbetet med EEC som ett raedel att ge ossekonomiska resurser för samarbetet med utvecklingsländerna. utrikesminister , som varordförande i av våraEEC-förhandlingar, var gäst vid landsmöte iGöteborg. Han framhöU då att man inom EEC nu komraer att lägga ökad vUct viddet socialpolitiska och regionalpolitiska arbetet. Han frarahöll också att EEC måsteha en öppen attityd och verksamt bidra till utvecklingen i resten av Avtal med EEC, m. m. världen.Låt mig i det sammanhanget instämraa i vad Nr 138 sadeora det viktiga samarbetet i . berörde också Tisdaeenden den frågan, men jag vill särskUt understryka vad sade, J2 nämligen att framtidsmålet gäUer inte eller utan bådeoch. Vår väg till en frigörelse av världshandelnoch till ett positivt samarbete med utveckUngsländerna går inte utanför EECutan genom EEC. Det är ett sådant samarbete som vi eftersträvar. Och ettoeftergivligt krav från sida är att detta samarbete måste ske iformer som är förenliga med ett strikt iakttagande av vår neutraUtetspoU-tUc. (ra): Då nu skall ratificera avtaletmellan och de europeiska gemenskaperna, avslutas ett kapitel i svenskEuropapolitik. Ingen kan påstå att detta kapitel är genomarbetat ochvälskrivet. Det redovisar tvärtom motstridiga, intagnaståndpunkter. Man kan inte tala om logUc, inte om en rak svensk förhandlingslinje- det har jag talat om för handelsministern. Men det är ändå en betydelsefull epok som skildras.Konsekvenserna för vårt land och inte.bara för dess ekonomi kommer att blivittgående. En återblick på det förflutna är därför en sådan här dag i allrahögsta grad motiverad. Och skäl talar också för ett försök att blicka in i detnya skede av de svenska Europakontakterna som kommer att skildras i nästakapitel. Det brukar i debatterna frarahållas att vårt land ärstarkt bundet vid , och det är ett faktum. Historiska, kulturella,sociala, ekonomiska och även ideologiska band förenar oss raed det somnu söker forma sin framtid inom de europeiska gemenskapernas ram. Dessa band har starka rötter i det förflutna. Även underårhundraden fyllda av politiska konflikter eller öppna krig har folkfortsatt att vävas saraman. Jag har framhåUit detta förut - det tål attupprepas. Redan i slutet av medeltiden var i viktigahänseenden en homogen kontinent. Det nät av kommersiella och kulturellakontakter som omspände den i nationalstater splittrade kontinenten har sedanoavbratet förtätats. De svenska bondestudenterna fick sin kontakt medkulturvärlden vid universiteten - i , , och Beriin. Sora vandrandegesäller fick skråtidens hantverksmästare sina yrkeskunskaper där ute. Densvenska ekonomin handeln och industrin - byggdes upp av invandrande danskar,tyskar, hoUändare, britter och balter. De svenska företagarna skolades vid dekontinentala handelshusen. Språken skilde inte nationerna. Valutorna - liksomarbetskraften - rörde sig fritt över gränserna. Denna utveckUng kulminerade - skuUe man kunna göragällande - av . Det var det sora bröt sönder gemenskapen. Väl balanserade och integrerade markna der spUttrades. J dess ställe kom de nya nationalstaternas slutna ekonomier. Mellan- och efterkrigstidens protektionism blev en följd av att nationerna till skydd för sina intressen byggde upp barriärer mot fritt 55 Avtal med EEC, m. m. utbyte avpengar, varor och människor. får delvis betraktas som enkonsekvens av det första. Det är förklarligt, att de konvulsioner som under loppetav 30 är - en halv generation - skakade vår världsdel i hög grad kom att präglasvenska folkets uppfattning om och om vår egen politik. Vi hade ju-nästan ensamma i - lyckats undgå två världskrigs fruktansvärdaförödelse av människoliv och i materieUt hänseende. Vår ekonomi och våraproduktiva resurser var oförstörda i en helt förödd omvärld. lyckadesmed vad andra inte kunde uppnå, att bevara freden. Och alldeles oberoende av omdetta kan sägas vara en följd av vår egen utrikespolitik, bidrog det tUl attskapa det drag av övermod och självtiUräcklighet som präglat den svenskaefterkrigsdebatten. Att dessa av förstörelse i ännu högre grad satte sinprägel på de europeiska folkens världssyn är självklart. Detta får inte händaen gång tUl det var den slutsats som alla de Europastater drog där friåsiktsbUdning förekora och fritt meningsutbyte fortfarande var möjligt.Efterkrigstidens Europadebatt blev i dessa länder därför helt inriktad på att förhindraen upprepning. Ekonomierna måste så vävas in i varandra, att mUitära konflikterför all framtid förhindrades. Beneluxsamarbetet, ochRomfördraget utgjorde milstolpar i det målmedvetna arbete fria staterkoncentrerade sig på. Även efter det att vårt land utformat den alliansfria,obundna utrikespolitken - som alltmera kommit attbetecknas sora neutralitetspoUtik sökte också vi raedverka i det demokratiskaEuropas samarbete. Vårt medlemskap i och det dåvarande OEEC var ettuttryck för detta intresse, ett intresse som drevs inte minst under ÖstenUndéns och år. Det var före "den tredjeståndpunktens" årtionde. Jag har här i kammaren redan tidigare hänvisat till DagHammarskjölds starkt engagerade bekännelse till . Jag har påmint om desynpunkter, som vårt land gav uttryck åt under förarbetena till dendeklaration, som avgav . Hammarskjöldsartikel och vårt förslag till OEEC-deklarationpräglas av en djup känsla för de europeiska folkens ansvar "för denlivsform och det andliga och kulturella arv, som gör dessa folk tiU medlemmarav ett särskUt nationernas samfund inom ramen av de vidare kretsar som denvästliga världen och FN utgör". Jag har också påvisat det djupa svalg somskiljer - en Europasyn som väl får antas ha varitden regerings som han då tillhörde - från den krassa Europapolitik, sora hanssentida efterträdare i den socialdemokratiska regeringen har fuUföljt. Jag har här talat om övermod och självtUlräcklighet. Ochjag tar inte tUlbaka det. Just de två begreppen präglade syn på detsamarbete, som inom Romtraktatens ram började byggas upp i slutet av 1950-taletoch . Man trodde heU enkelt inte på möjligheterna attförverkliga den integration av den europeiska ekonomin, som avtalet syftadetill. Man betraktade den med skepsis. Och tendensen i var trots många positiva uttalanden - aUmänt "farbroderlig" -om det uttrycket tillätes mig. associationsansökanpräglades av sarama tonfall. var visserligen Nr 138 vUligt att samarbeta, raen på egna villkor. Samarbetet fortsatte förutan. Det var under dessaår som vår j2 dåvarande handelsminister med större uppriktighet än finkänsla och takt A V t/71 fjipd EEC gjorde sina famösauttalanden om de europeiska statsmän, som satsade ' aUa sinakrafter på att väva ihop de tidigare motståndarna i ett nytt europeisktmönster. inregistrerade noga varje uttalande, varje deklaration somfederalisterna ute i gjorde för att finna stöd för tesen attEuropasamarbetet hade sådana utrikespolitiska och försvarspolitiska grunddrag,att vårt land icke skulle kunna medverka helt. Man bortsåg från attinternationellt arbete aUtid behängs med dekorationer av det här slaget, alltidförenas med visioner och ofta bygger på tUl intet förpUktande uttalanden. Avgörande är de folkrättsliga bindningar staterna gör ochde uttryckliga förpUktelser de åtar sig genteraot varandra och vUkamöjligheter de har att själva delta i beslutsprocessen, påverka den och behållasin utrikespolitiska handlingsfrihet. Den franske presidenten ofta citerade uttalandenär mot den bakgrunden välgörande. Det är framstegen i verkligheten som räknas,inte frasernas framsteg. Det är bättre att beslutsamt genomföra en första heltfrivillig etapp i det ekonomiska och monetära samarbetet än att utväxlateoretiska anföranden om vad som kommer att inträffa kanske ora allt gårbra . Och likt president finns det skäl att erinra omatt de slutliga besluten i Europasamarbetet fattas enhälligt. Allteftersom de europeiskasamarbetssträvandena fullföljdes och fick konkreta resultat i handelsutbytetoch umgänget länderna emellan, stegrades det svenska intresset för att såsmåningom kulminera för internationellt umgänge besynnerliga -brev. Däri förklarade den , att önskade"åvägabringa omfattande, nära och varaktiga förbindelser med EEC och attregeringen för sin del icke uteslöt någon av de i förutseddaformerna för anslutnmg till ett utvidgat EEC". Och det erinrades också omatt medlemskap var en form, som redan åren 1961-1962"från vissa synpunkter bedömde som fördelaktig". Avgörande var tUlades emellertid att vår neutralitetspolitik var oförändrad och att dedärav föranledda förbehållen kunde tiUgodoses. I sak innebar den nya svenska deklarationen, attassocieringstanken sköts undan och medlemskapet i förgmnden. Om någotfrihandelsavtal var över huvud icke tal. Under de skilda förhandlingsfaser som sedan uppkom mellande olika Europastaterna vidhöU denna s. k. öppna ansökan, en ansökan i vilken alltså medlemskapet i sak prioriterades. Och den svenska inställ ningen ströks under bl. a. vid statsminister s. k. charmresa tUl de europeiska huvudstäderna . Våra förhandlingar borde koordineras med dem som fördes med de uttryckligen medlemskapssö kande länderna. Den svenska ståndpunkten skulle preciseras sedan förhandlingarna med EEC slutförts. Alla - här hemma och utomlands - övertygades om att den "öppna" linjen skulle fullföljas. Avtal med EEC, m. m. Så sent som i novemberdeklarationen underströk densvenska regeringen, att frågan om den svenska neutralitetspolitikens inverkanpå anslutningsformen skulle avgöras "sedan överläggningarna i sakproblemenslutförts". därefter - futtiga hade regeringenen motsatt uppfattning. Det går undan i backarna, då man förlorat ett val ochden handlingskraft majoritetsställning ger. Det är - jag upprepar vad jag sadetUl en föga ärorik historia som härskUdras. Sammanfattningsvis - herr talman - påminner den svenskaEuropaattityden och fram till den s. k. kovändningen den 18mars 1971 om det beteende som enligt den brittiske labourraannen Aneurin Bevankännetecknade den allierade invasionen i en gammal man som närmar sigen ung brud: "Fascinated, sluggish and apprehensive" - bedårad,trevande och ängslig. har vi alltså avslutat ett kapitel. Vi skall ratificeraett handelsavtal, som för svensk export öppnar en tullfri marknad på bortåt 300miljoner konsuraenter. När man lyssnar på regeringen, när man läser dessannonser och inte minst när man tar del av utrikesutskottets utlåtande, måsteman om man inte känner förhistorien få det intrycket, att de svenskaförhandlarna presterat något alldeles enastående. Och man bibringasuppfattningen, att det var just detta som den från börjansyftat till. Vi fick visserligen inte aUt vi ville ha. Men även förhandlama påden andra sidan bordet har gjort eftergifter. Vi har avslutat en för densvenska samhällsekonomin utomordentligt tillfredsställande utvecklingsfas. Allt enligt regeringens förkunnelser. Ja, visst har vi vunnit väsentliga fördelar och äravsevärt mycket bättre ställda än vad vi skulle ha varit om vi inte fåttnågonting alls. Men ett sådant alternativ hade aldrig ens diskuterats. Den här debatten skulle inte ge rättvisa åtvad som verkligen har skett utan den återblick som jag gjort och ora man intepåminner om den målsättning för förhandlingarna som den svenska regeringenuppställde även efter sin beryktade kovändning. Det är ju mot bakgrunden avvåra egna önskemål som resultatet av förhandlingarna skall betygsättas. Vi ville ha "nära, varaktiga och omfattandeekonomiska förbindelser". Vi ville ha en uppgörelse byggd pä stabilitetoch varaktighet, så att konsekvenserna skulle kunna överblickas och säkrainvesterings- och andra bedömningar göras. Vi ville ha en tullunion, somomfattade hela näringslivet - industrin och jordbruket med dess binäringar. Viville få möjlighet att samordna vår handelspolitik raed gemenskapernas,avveckla tekniska eller icke-tariffära handelshinder och få samordnade reglerom offentlig upphandling. Vi ville tillsammans med gemenskaperna kunna uppnååtgärder för ökad rörelsefrihet för arbetstagare, tjänster och kapital ochsamverka inom socialpolitikens och den ekonomiska politikens områden. Vi villenå ett intensifierat samarbete på skilda fält beträffande energiförsörjning,transportpolitik, miljövård, forskning och tekniskt utvecklingsarbete. Av allt detta har vi fått ett frihandelsavtal, som tillbåde form och innehåll är mera restriktivt och mindre stabilt änEFTA-konventionen. Och denbetraktades som bekant bara som ett provisorium, som en övergångsform iavvaktan på EEC-samarbetet. Vi har fått i stort sett sarama avtal som Österrikeoch har fått, och som väl kommer att få. Det ärdetta, herr talman, som handelsministern kallar "ett hyggligt avtal"------ "urfrihandelssynpunkt t. o. m. ett uppseendeväckande bra avtal".- Handelsrainisterns bidrag till PeUe Holms bevingade ord:"Uppseendeväckande bra, sade ora ." Var det baraluft i de tidigare stolta deklarationerna? Var det bara luft i de anspråksfullaönskemålen? Så måste ju vara fallet om man inte skall tro att regeringen barapratar strunt när den nu går ut och förhäver sig över vad den slutligenuppnått, utan någon som helst ödmjukhet i tonfallet? Självfallet skaU vi göra det bästa möjliga avavtalet. Det öppnar nya möjligheter för vår export; därom råder inget tvivel.Att det också öppnar möjligheter för utländsk import och därmed innebär både enstimulans och ett hot mot den svenska hemmamarknadsindustrin, som arbetar medhögre löner och högre kostnader än EEC-konkurrenterna, hör ju också tillbilden. De sysselsättningsproblem som vi kämpar raed koramermed säkerhet att bestå, även när konjunkturerna förändras till det bättre.Orsakerna härtill kommer vi att debattera ; det finns ingen anledningatt i förväg strö salt i regeringens sår. Däremot finns det skäl att nuframhålla, att de bekymmer vi brottas med i vår interna ekonomi gör det ännuraera angeläget att utnyttja de nya möjligheter som öppnar. "Suget från ", som statsrådet brukar tala om,måste motverkas genora en helt annan och positiv näringspolitik än den somhittills förts. Det vore allvarligt, om ett växande antal svenska företag sågsig tvingade att flytta över sin tUlverkning helt eller delvis till EEC-områdetoch om intresset för industriell etablering från utlandets sida iSverige skulle gå ner. Det finns ju redan tecken som tyder på att den, iförhållande till önskemålen, dåliga uppgörelse som vi uppnått med gemenskapennegativt har påverkat det utländska intresset för etablering i vårt land. Det är , herr talraan, inte minst intressant att tadel av ett uttalande, som den nya norske handelsministern en avde ettrigaste motståndarna till norskt EEC-medlemskap - lär hagjort i . Det frihandelsavtal som har fått nöja sig med var,sade han, "inte nog för ". Antagligen skulle - förklarade hanvidare "raedlemskap vara det bästa sättet att garantera dehandelsvillkor och det samarbetsavtal som den norska regeringen begärt".Och EUca ansåg sig kunna fortfarande enligt intervjun i tänkasig en ny ansökan ora raedlemskap för efter efterstortingsvalet . Säga vad man vUl ora Europapolitiken; den skiftar snabbt.Vad som var högsta vishet och sanning präglas nu aveftertankens kränka blekhet, i varje fall i . Den fråga som inte bara svenska företag, stora som små,utan också hela det svenska folket har anledning att ställa sig är hurdet samarbete som tar form ute i , med nya medlemmar i , Avtal med EEC, m. m. Nr 138 nya handels- ellerassociationsavtal med ett stort antal länder, kommer _. , j att utvecklas och vilka konsekvenser det kan komma att fåför vår egen .- , , .q levnadsstandard ochvar sysselsättning. Vi är naturhgtvis i stor utsträck- -------------------- ning hänvisade till gissningar, men det är inte desto raindre av intresse att Avtal medttC, - inledningen av vårt nyaEuropakapitel redovisa några antaganden om