prot · FV0994 · 1972-12-31 00:00:00 — Och det är desäkerligen fullt medvetna om. Den näringspolitik som medstora ord och åthävor presenterades före och val harsannerligen inte rönt någon framgång. En näringspolitik som byggt på denstatliga planeringens överlägsenhet, den statliga företagsamhetens möjlighetatt leda utvecklingen, ta initiativ och att skapa garantier för social ochregional sysselsättning och utveckling. Det är inte besynnerligt att man inte hör mycket avde optimistiska betraktelser som förre industriministern gavuttryck åt så sent som , nämligen att den företagsgrupp somstaten skulle bygga upp skulle fungera som "pådrivande för det enskildanäringslivet". SMT, verkstad, , vagnverkstad.Kvarntorp, , , Stekenjokk, Rationell planering och Allmännaföriaget utgör stolpar i en statlig företagspolitik som inte orkat medkonkurrenssamhällets hårda påfrestningar. Och den stora Statsföretag-gruppenhar, efter att först ha tvingats redovisa förluster pä varjeår för de olika företagen, visat underskott med 117 miljoner och 1971med . Antalet förlustbolag inom Statsföretag har underperioden 1968- 197 1 ökat med serien 4,7, 13 och 1 7. Det här är beklagligt, herr talman, för vi behöver ävenstatliga företag. Vi har att leva med dem. Och det är utomordentligt väsentligtför de anställda och samhället att företagen går ihop. På den punkten tror jagatt vi är överens . De hittillsvarande experimenten har emellertid visathur svårt och dyrbart det blivit att få dem att gå ihop. Minst av allt harexperimenten bekräftat påståendena om den statliga företagsamhetensöverlägsenhet. Det hade varit önskvärt om statsmakterna inriktat sin energimindre på de av vårt näringsliv som den statliga företagssektornrepresenterar och mera på de av företagen som är enskilda ellerkooperativa och svarar för den alldeles övervägande delen av vårsysselsättning, vår tillverkning och vår export. har det socialdemokratiska partiet och LO tillsatt enarbetsgrupp om den framtida näringspolitiken. Kommer gruppen, frågar man sig,att Den ekonomiska politiken, tn. näringspolitikens inriktning, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. Ang. näringspolitikens inriktning, m. m. dra lärdomav vad som skett av de - för att citera direktiven för utredningen -"värdefulla praktiska erfarenheter som saknades när det näringspolitiskaprogrammet skrevs"? har ni ju en chans atl la initiativ till en positivuppbyggande näringspolitik som ger resultat i nya och bättre företag, inte inedlagda eller förlustdrabbade företag. Eller kommer utredningen liksom ocksåregeringen - att trampa på i de dogmatiska ullstrumporna? Kommer manfortfarande att hänge sig åt övertro pä central planering, på kanslihusetsförmåga att blicka in och all leda och styra företagsamheten? Ellerkommer man att dra den slutsatsen att om det är något fel på den svenskamarknadsekonomin beror det inte på att den är alltför decentraliserad och friutan tvärtom på att de centralt fattade besluten låst handlingsfriheten ialltför hög grad och att den ekonomiska politiken allmänt sett inte inriktatspå att ge uppmuntran åt företagsamheten? Finansminister sade i remissdebatten ivintras: "Jag har i de här ekonomiska debatterna försökt attsätta kyrkan milt i byn och tala om att en framgångsrik företagsamhet ärabsolut viktig och nödvändig för de anställda." Slutsatsen av elt sådantultalande borde ju vara alt näringspolitiken inriktas på att företagsamhetenskall bli framgångsrik. Men det finns inte ett enda ord i statsministernsinterpellationssvar om de medel som regeringen är beredd att utnyttja för attunderlätta för företagsamheten att bli framgångsrik. Det förbigås iinterpellationssvaret. Vad som krävs i detla syfte har delvis redovisats i dagunder den ekonomiska debatten. Vi måste få duktiga, kunniga och framsyntaföretagare att satsa både sig själva, sina egna och även andras pengar iskapande arbete. Vi måste med andra ord ha mera fabriker, flera och bättremaskiner. Vi måsle ha en utbildning som gör alt vårt folk kan hävda siggentemot omvärldens. Vi måste salsa på produktutveckling och forskning. Jagpåminde om atl vårl land i det sistnämnda hänseendet släpar efter vidinternationella jämförelser. I allt det här måste vi investera. Vad gör samhället föratt åstadkomma del? Vilken näringspolitik bedrivs i det syftet? Därom ingentingi interpellationssvaret. Och, herr talman, i medvetande om att jag kommer att blibeskylld för tjat vill jag tala om för statsministern alt del också behövsförtroende, ett förtroende byggt på att företagen och företagarna upplever sigha regeringens stöd och förståelse i sin verksamhet. Den ömsesidiga solidaritetmellan stal och näringsliv som del ytterst är fråga om förekommer inte , ivarje fall inle i den utsträckning som är önskvärd. Del slår åtskilliga, delvel jag, alltför många företagare i kö för atl i sitt företags och sinaanställdas intresse fä del av de selekliva insatser regeringen är beredd allgöra och som AMS också i slor ulslräckning sysslar med. Men del är inte eltuttryck för en verklig gemenskap att de står i den här kön, utan det är tvärtombetingat av den kalla nödvändigheten att göra det bästa av en besvärligsituation. Varför fanns del ingenting i interpellationssvar somuttryckte förståelse för de näringspolitiska problem av olika slug som råder ? Inle ett enda uttryck av uppskattning av den framgångsrika företagsamhetens nödvändighet.Ingenting av det som finansministern brukar hävda när han på möten runt om ilandet trängs av den socialdemokratiska unga generationen med dess negativainställning gentemot det som begreppet näringsliv representerar. Ytterligare ell motiv är de farhågor som börjar görasig gällande på alltför många håll, att biandekonomins bästa decennier nu ärförbi och att vi har att se fram emot en annan typ av marknadsekonomi, merareglerad och mera styrd av statliga beslut och åtgärder än dagens. Vissaformuleringar i interpellationssvaret pekar i den riktningen. Det är i så fallen farlig väg som socialdemokratin är inne på. Den oerhörda mängd kunskaper, information och kontaktersom ett modernt samhälle kräver av företagen förutsätter decentralisering. Denär oförenlig med centralisering. Drastiskt har professor uttrycktsina farhågor för att alla dessa "utredande, planerande, förhandlande,beslutande personer på olika nivåer i kanslihus, bransch-fondkanslier osv. oftasaknar både affärsnäsor, erfarenhet och ödmjukhet inför de väldigauppgifterna". Och jag tillägger: Vittnar inte den statliganäringspolitiken just om detta? Jag tycker att det är synd att statsministern gått förbidenna problematik. Jag kan måhända förstå att elt interpellationssvar inle ärplatsen för en fullständig redovisning av den svenska näringspolitiken. Men noghade en antydan om de problem jag här berört och de risker för framtiden som ärinbäddade i utvecklingen varit på sin plats i det aktstycke som debatteraspå den sista eller näst av en ovanligt händelserik och tillspetsadriksdag. Själv skulle jag, herr talman, i den situation som vibefinner oss i , starkt komprimerat vilja sammanfatta mina önskemål iföljande krav: Görmarknadsekonomin bättre, inte sämre! Decentraliserai stället för att centralisera! Ha förtroende för enskilda människors skaparkraft,förutseende och vilja att åstadkomma resultat i eget, i de anställdas och isamhällets intresse! Underlätta i stället för att försvåra för dem att spara,investera och producera saml att sysselsätta människor! Vädja lillden mänskliga arbetslusten och skaparkraften! Driv inle en ekonomisk politik som dämpar intresset ochlusten för initiativ, konstruktivt och produktivt arbete! Lägg inle på dem kostnader om ni inle är säkra pä alt dekan bära dem med bevarad konkurrenskraft och bibehålla möjligheter altutvecklas och ge nya och bättre jobb! Vill man nå alla de andra viktiga mål som statsministernskisserat i sitt svar, då är det här receptet - på den punkten är jag övertygad- en avgörande förutsättning för att man skall kunna nå dem. Den ekonomiska politiken, m. m. Ang. näringspolitikens inriktning, m. m. ondgjorde sig över allt som jaginte hade tillfälle att ta upp i ett interpellationssvar som jag av hänsyn tillkummaren gjorde mycket kort på två sidor - och därjag i huvudsak Den ekonomiska politiken, m. rn. Ang. näringspolitikens inriktning, m. m. berördeden punkt om marknadshushållning som tagit upp i sin interpellation.Det fanns inte möjlighet att på det utrymmet lämna en fullständig redovisningav näringspohtiken. Eftersom hade vänligheten atl någon stund innandebatten lämna mig sina frågor och eftersom han lalade i så dämpad ton ,skall jag i huvudsak besvara dem och knyta mina kommentarer till herrHermansson till svaret på den fiärde frågan. Jag är glad över att i det material som han gavmig före debatten inte hade lagt in sitt helt onödiga påhopp på -den där bussen mellan och måste ha stannat till i . tog upp frågan om onödiga produktionsbeslut.Jag är fundamentalt motståndare till en detaljreglering om den kan undvikas,till att enskilda investeringsbeslut i alltför hög grad blir regeringsfrågor.Därmed menar jag självfallet inte att samhället skall avhålla sig från att föraen aktiv näringspolitik vare sig det sker inom den statliga eller inom denprivata sektorn. När staten nu satsar på ett mycket kraftigtinvesteringsprogram för att bygga upp är det inget onödigtproduktionsbeslut. Var det onödigt att bygga upp Statens skogsindustrier? Vardet onödigt att Investeringsbanken stöttade upp TEKO-industrin? Var det onödigaproduktionsbeslut att bygga upp Uddcomb och ASEA-Atom? Var det onödigt attstödja ? Det är typer av produktionsbeslut som inte ärdetaljreglerade men där samhället måste gripa in. lalade om katastrofer i vissa företag. Jagskall vara litet försiktig med det med hänsyn till att lätt kankasta stenar i glashus, och jag skall inte gå in på de olika fallen. Men jagvill påpeka att eftersom vi måste ta hand orn rader av socialt sett besvärligaföretag uppkommer det naturligtvis i vissa fall svårigheter. Det står dockalldeles klart att den näringspolitik som inleddes redan harskaffat sysselsättning åt åtskilliga tiotusental personer. Den är i sinuppbyggnad, men del råder inget tvivel om att det var rätt att böriabygga upp en aktiv näringspolitik. Och det skall vi göra utan att behöva fattadetaljbeslut om investeringar och ulan alt behöva tillgripa detaljregleringar. Så tillsvaren på frågorna. Den första frågan gällde AP-fonderna. Pengarna i dem ärlöntagarnas. När löntagarna nu har sagt att de är villiga att satsa en del avdessa pengar på riskbärande investeringar i svenskt näringsliv, är detta ettuttryck för en positiv vilja att bygga upp vår framtid. Vi har tagit fasta pådetta besked från löntagarna, och därför utreds nu jag hoppas att denutredningen snart är färdig - på vilka sätt man skall slussa ut dessa medel iriskbärande investeringar. Man kan tänka sig andra former för löntagarnas deltagandei kapitaluppbyggnaden. Jag sade i intervjun i - jag vidhållervad jag sade och kan gärna upprepa det - att det är två saker man talar om; denena är att löntagarna skall vara med och satsa pengar och därmed få del ikapitaltillväxten, och den andra är att de skall få del i bestämmandet över hurdessa pengar skall användas. Om man säger att löntagarna kan få en och annanaktie i företag innebär det bara att man förstärkermaktkoncentrationen inom näringslivet, därest man inte kopplar det med ettreellt inflytande. Därför måste man söka sig kollektiva former för dettalöntagarnas satsande . Man har diskuterat branschfonder och andraidéer inom och på andra håll. Men det sätt man väljer måstefylla dessa två krav: det skall ge del i kapitaltillväxten, det skall ge ettreellt inflytande för löntagarna, vilkas pengar det är fråga om. Den andra frågan kan jag besvara med ja, fast jag inte vetvad ramplanering innebär. Det informationssystem som vi kommer med nu tillhösten, branschpolitik, fysisk riksplanering - som av någon orimliganledning försöker ta åt sig äran av för del allt detta ärformer av en planering, en planhushållning om man så vill, i samarbete mednäringslivet. Visst är vi vUliga att satsa på det. Den tredje frågan är: Skall vi underlätta de mindre ochmedelstora företagens kapitalanskaffning? Ja, självfallet. Vi har t. ex.delegationen för de mindre och medelstora företagen. tog viförslaget om en strukturfond för vissa branscher. I går lade industriministernfram förslaget om ett nytt finansieringsinstitut som just skall förse den mindreföretagsamheten med kapital. Det var i går, det andra vari . HerrHelén har kanske varit så upptagen av det här donandet med skattefrågan att haninte har upptäckt det, men bara har vi alltså tagittvå klara initiativ i den här riktningen. Och naturhgtvis - det har jagutvecklat vid många tillfällen - har vi ett intresse av expansiva företag, somger sysselsättning, som har en rimlig lönsamhet. Den fiärde frågan handlar omarbetsmarknadspolitiken, och där får jag in både och herrHelén. Jag tror att man inle bara skall tala om arbetslöshet. Vad saken gällerär framför allt att öka sysselsättningen. Och sysselsättningen i det svenskasamhället ökar. hade vi av befolkningen mellan15 och i arbete. hade sysselsättningen ökat till 65procent, och som vi har exakt statistik för - 1969 - av befolkningen ute i arbete. hadeändå antalet studerande ökat med 300 000 personer. Och sysselsättningen harökat även under lågkonjunkturen. , som var en svår månad, varsysselsättningen högre än , som var en utprägladhögkonjunkturmånad. Ändelen av arbetskraft som är i sysselsättning ökar alltså,och det är del väsentliga. Sysselsättningen är i väsentligt högre än i deandra länder där det finns motsvarande statistik. Det beror helt enkelt på attvi har kunnat mobilisera nya grupper ut på arbetsmarknaden kvinnorna, departiellt arbetsföra, de handikappade, de äldre - som var utestängdafrån den. De söker nu arbete, och de får i växande utsträckning arbete. Manskapar ju också förväntningar hos dem. Till att börja med registreras detta somen ökning av arbetslösheten, men det tycker jag inte är något fel. Vi skallhela liden ha klart för oss att det grundläggande är att öka sysselsättningen.Då måste vi bygga upp framtida arbetsplatser, göra nyetableringar osv. Detkommer .självfallet att ske mycket inom servicesektorn i . Vi måsteockså speciellt hjälpa vissa grupper. Den ekonomiska politiken, m. m. Ang. näringspoli tikens inriktning, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. Ang. näringspolitikens inriktning, m. m. äregendomligt när man säger att detta skall man klara med generella metoder. Detgör man helt enkelt inte. har varit inne på att man skallbygga för att arbetet skall finnas kvar. Ja, men om man rationaliserar i skogenoch om de äldre slås ut ur skogen, slås ut från arbetsmarknaden - och ävenmånga av de yngre med de utstötningsmekanismer som finns på den modernaarbetsmarknaden, då skall man inle gå och säga att de har jobbet kvar. De somär utslagna från ett jobb de icke längre klarar eller ett jobb som harförsvunnit måste hjälpas med speciella åtgärder. Den fråga som ställer kan besvaras med ja. Alladessa problem löses inte av någon marknadsekonomi. Vi gör marknadsekonominbättre och använder alltså mer marknadsekonomi, säger . Men se hurdet gick i när man försökte göra det! Man sade att nu får ofScotland klara sig själv och stå på egna ben. Bilindustrin och tlygindustrinskulle klara sig. Det gick , och sedan satt man där med alla sinastatliga ingripanden för att klara upp situationen. Och de åtgärder som herrHelén här kräver innebär alla olika typer av ingripanden i marknadsekonomin. Till vill jag säga att på en punkt tycktejag han var rent konservativ. Han anser att beredskapsarbetena är värdelösating, det är bara en reservarmé. I själva verket är uppbyggnaden av helamiljövårdssatsningen på den kommunala sidan och stora vägbyggen, inte minst iNorrland, värdefulla ting fast de på beredskapsstat. Det är väl ingenreservarmé, det är väl värdefulla ting som vi kan göra litet tidigare än annarsvarit möjligt. Sedan finns det litet av den gamla kommunistiskauppfattningen att det är endast det kapitalistiska samhällets totalakullkastande som kan klara sysselsättningsproblemen. Det var precis så manbekämpade krispolitiken från kommunisternas sida. Det stoppademöjligen revolutionen, men det var meningslöst, det gav inget arbete och dåställde man sig vid sidan om. Likadant var det när man sedan skulle göra till enfolkdemokrati. Inte fanns det något program för hur man skulle skyddamänniskorna på deras arbetsplatser och i deras arbete. Det fanns bara dettaallmänna - avskaffa systemet! Men det fick ju inte folk jobb av. Och det ärlikadant . Man får ju ändå jobba inom systemet - det är det väsentliga. Föralla de människor som inte har det arbete som de skulle kunna ha får vi gå inmed utbildning, omskolning och speciella åtgärder för handUcappade,näringspolitik för att stimulera en allmän ökning av sysselsättningen,regionalpolitik och allt det andra för att skaffa jobb åt en allt större andelav den vuxna befolkningen. Det är den väg vi har att gå. Vad sade var ett sådant allmänt och tillintet förpliktande mndsnack att jag inte har några möjligheter att bemöta någondel därav. Men jag vill ändå ställa två frågor. Den första är följande. , bland sådant som man inte skulle göra och som upp, ingick elableringskontroll. Det har förts litet olika språk därbland de borgeriiga partierna. Jag frågarherr ; Kan Ni tänka Er en elableringskontroll eller ej? Jag frågarherr : Kan Ni tänka Er etableringskontroll eller ej? Och jag frågar : Kan Ni tänka Eretableringskontroll eller ej? Var och enfår den frågan. Den andra frågan som jag skulle vilja ställa till herrFälldin gäller följande. brukar ju gå till storms motflyttningsstödet, denna lilla kostnad på 70 miljoner inomarbetsmarknadspolitiken som innebär att man hjälper människor att flytta tillplatser där det finns jobb att få -också från storstaden och inom regionen.Detta går emot, och då vill jag fråga: Kan garanteravar och en av de människor, som han är beredd att vägra det stöd somflyttningsbidraget utgör, ett arbete på vederbörandes hemort? Kan inte herrFälldin det, då tycker jag att det är något av en cynism att vilja ta bortflytlningsstödet. () kort genmäle: Statsministern är tydligen så trött att viväl skall försöka att inte göra debatten för lång. När statsministern slängde ut sina frågor här, rakt ut iluften, kom jag att tänka på en gammal magister som var alldeles borta och somförsökte rädda sig genom att slänga ut frågor så där. Vi hade också ensituation en gång i statsutskottet, där en ledamot var så skicklig i att sittaoch kamouflera sin sömn att han stödde sig på armbågen och plötsligt, när hanhalkade och föll ned med huvudet, elegant slängde ut en fråga i luften till dennärvarande experten och på det sättet klarade sig. Det var ungefär den tekniksom statsministern använde här . Men vi skall väl inte ha några förhörav den typen, utan nu är det ju statsministern som skall svara på våra frågor,som faktiskt är överlämnade i förväg. AP-fonderna är löntagarnas pengar, säger statsministern.Ja, betyder det att ni tänker respektera detta? Avser ni att använda de medelsom man har begärt att få överförda från AP-fonderna till riskviUigt kapital inäringslivet i konkreta experiment i socialistiska syften eller inte? Det fickvi inget svar på. Statsministerns hela beskrivning av de anställdas roll ikapitalbildningen, inom företagen och på kapitalmarknaden gav en mycket diffusbild av hur ni tänker er att i fortsättningen använda de här medlen. Vår linjeär klar den är att de anställdas inflytande i företagen skall garanteras demi deras egenskap av anställda. Det överförande av medel som kan behövas pä enotillfredsställande kapitalmarknad av uppsamlade medel skall inle få formen avnågra socialistiska experiment. Statsministern visste inte vad ramplanering var, men hantrodde att det var någonting bra. Statsministern hade alltså inte hört dendiskussion som förts här , bl. a. mellan finansministern och mig,om en konsekvent perspektivplanering och om en långtidsbudget. Statsministernhar väl heller inte läst den nya tidskriften , som det statligarationaliseringsverket statskontoret har gett ut och där man på ledarplats i enprincipiell betraktelse om vad som är felet med den svenska statsförvaltningenslår fast att det är det utbredda eltårslänkandet. Detta beskrivs som detsvåraste hindret för en fortsatt rationalisering och en bättre hushållning.Nog vore det värdefullt att få höra om man inom Den ekonomiska politiken, m. m. Ang. näringspolitikens inriktning, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. Ang. näringspolitikens inriktning, m. m. regeringennumera är beredd att ställa sig bakom ett sådant betraktelsesätt, eller om nifortfarande försöker vifta bort behovet av en förbättrad statlig planering. Den tredje frågan fick jag faktiskt svar på, menföretagarföreningamas roll var ju helt otillfredsställande beskriven. Ingentingsades om möjligheterna atl ge dem höjda direktlån eller att låta dem överta endel av de centrala statliga ämbetsverkens roU när det gäller lånegarantierna.Härar en rad kontroversiella punkter, där den socialdemokratiska majoritetenhar gått emot våra förslag och där den mindre och medelstora företagsamhetenskulle uppskatta att få en snabb och reell förbättring. På hela det stora området om arbetslösheten fick viknappast några nya kommentarer. Tyvärr tror jag därför inte att det finnsunderlag för en fortsatt debatt med statsministern om den saken. Jagskalldärför nöja mig med all bara slå fast några som jag ser det grundläggandeskillnader mellan en liberal och en socialdemokratisk näringspolitik. Som vi ser det bör det vara en viktig grundprincip förnäringspolitiken lika väl som för samhällets uppbyggnad i övrigt att demänniskor som har nära och ingående information om den verklighet beslutengäller också i så stor utsträckning som möjligt får fatta besluten. Det finnshär en klar linje i våra krav på arbetsdemokrati och vårt avvisande av enstatlig detaljstyrning inifrån av förelagen. Det är inte bra om hushåU, företagoch organisationer får finna sig i att överlämna allt fler beslut till en gmpptjänstemän och politiker som befinner sig på långt avstånd från förhållandenapå enskilda arbetsplatser, det må sedan vara i företag, i sjukhus eller iskolor. Eller, för att citera : "Särskilt när det gällerbeslut av så komplicerad natur som produktion och marknadsföring kommertjänstemän i departement och verk - långt borta från den praktiska verksamheten- att alllid förbli amatörer, för att inte säga dilettanter." Decentralisering och maktspridning det är det liberalaalternativet lill en socialistisk dirigeringspolitik. Statens roll bör i förstahand vara alt styra den långsiktiga utvecklingen i enlighet med politisktbestämda, sociala mål. Men detta har inte trängt fram i den beskrivning som vihar fått från regeringen. Jag frågar då ; Är det en socialistisktoppstyrning som ni fortfarande söker er fram emot? 1 så fall ser jag den somoförenlig med decentraliserade beslut i företagen, där förelagsledning ochanställda gemensamt fattar dessa beslut. HerrHERMANSSON (vpk) kort genmäle; I motsats till tycker jag det ärintressant och bra alt slalsministern ställer frågor, och särskilt bra varfrågan om etableringskontroll eller inte, som han ställde lill de borgerligapartierna. Men jag skulle bra gärna vilja att själv svarade på denfrågan och klargjorde regeringens inställning till frågan ometableringskontroll eller ej. Jag erinrar mig alt det för inte så länge sedan ien reservation förekom ett kommunistiskt krav om investeringsstyrning. Detkravet avslogs tyvärr med stor majoritet, och jag fruktar att även en del avregeringspartiets medlemmar stod bakom det avslaget. I den diskussion som förts mellan statsministern och herrHelén men också i de övriga borgerliga partiledarnas inlägg tycker jag att dethar funnits en vilseledande och gmndläggande bristfällighet i analysen avsamhällsekonomin. Man har talat mycket varmt om att är ettdecentraliserat samhälle, eller om att man förespråkar decentralism.