prot · FV0998 · 1972-12-31 00:00:00 — Alla skäl talar sålunda föratt uppge det sä ofta åberopade hänsynstagandet till Bonnregeringensutrikespolitiska linje gentemot grannlandet DDR. Beträffande uppges etterkännande vara att motse "". Läget sägs haundergått en positiv förändring, enhgt referaten frän behandhngen averkännandefrågorna vid den socialdemokratiska partikongressen. Stabiliteten,det ekonomiska och kulturella uppsvinget i är ingenföreteelse ny för dagen. Nytt är de upptagna kontakterna och förhandlingarnamellan och . Men initiativen härtill är tagna av regeringen i denkoreanska . Logiskt borde den för länge sedangenom ett erkännande ha stött den förda avspänningspolitiken fränfolkrepubliken , om regeringen allmängiltigt sett tar som sin riktpunktatt stödja vad den uppfattar vara avspänningssträvanden. Men sä har inte varitfallet. Uttalandena pä sistone om att erkänna "" bör sålunda ersättas med omedelbara åtgärder isyfte att upprätta diplomatiska förbindelser med detta land. Det anförda motiverar sålunda enligt min mening ettnärmare klarläggande av regeringens position i de i denna interpellationberörda erkännandefrågorna. Med stöd av det anförda anhåller jag därför om kammarensmedgivande att till herr utrikesministern få ställa föhande frågor: Är regeringenberedd att vidta omedelbara åtgärder för ett svenskt erkännande av Sydvietnamsprovisoriska revolutionära regering (PRR) och ett brytande av allaförbindelser med Saigonjuntan? Villutrikesministern närmare klarlägga innebörden av uttalandena om att ett svenskterkännande av bör ske med hänsyn till"utvecklingen av Tysklandsfrågan" och att ett sådant erkännande börske ""? Är regeringenberedd att vidta omedelbara åtgärder för ett svenskt erkännande av Demokratiskafolkrepubliken ? Denna anhållan bordlades. §22 Interpellation nr 150 ang. det lokala aktivitetsstödet till idrottsorganisationer Ordet lämnadespä begäran tUl (vpk), som yttrade: I mänga spaltmeter och pä åtskilliga sammankomster har 3 protokoU 1972. i höstdebatterats idrottsorganisationernas lokala aktivitetsstöd. När frågan senastbehandlades i förelåg olika förslag. Frän utskottetssida föreslogs ett reservationsanslag pä , fördelat med 13miljoner till idrottsorganisationerna och 4,5 miljoner till övriga. I enreservation krävde mittenpartierna ett reservationsanslag av 19 miljonerkronor. I en reservation från vänsterparriet kommunisterna krävdesatt till utskottets skrivning skulle fogas följande bestämmelse:"Utskottet vill tillägga att norm för justeringarna bör vara att rättvisaskall uppnäs mellan idrottsorganisationer och övriga." DettatUläggsförslag till utskottets skrivning avslogs av , bl. a. medmotiveringen att anslaget dä skulle fä karaktären av ett förslagsanslag.Utskottet talade i sin skrivning visserligen om justeringar men inte alls eftervilken norm dessa skulle företagas. har verkligheten visat att idrottsorganisationernablivit starkt diskriminerade, Pä deras lott kommer endast 6:22 per sammankomst,under det att övriga organisationer får 9:56 per sammankomst. Denna skillnad på3:34 blir så mycket större och kännbarare, då i regel den kommunalabidragsgivningen följer den statliga. Tar man i beaktande att riktpunkten var10 kronor per sammankomst när detta aktivitetsstöd infördes, förstår man mycketväl att idrottsorganisationerna känner sig i grunden lurade och att denuppkomna situationen skapat nära nog oöverstigliga svårigheter för dessa organisationer. Hade följt kommunisternasyrkande om rättvisa mellan organisationerna, sä hade båda"sidor" varit berättigade till 9:56 per sammankomst. Någon ändring avfördelningen av de 17,5 miljonerna kronor mellan idrottsorganisationer ochandra var det ju aldrig tal om från något häll. Bäst hade givetvis varit omanslaget uppförts som ett förslagsanslag. Anständigheten kräver att idrottsorganisationernaomedelbart får rättelse och att dessutom ungdomsorganisationerna för detfortsatta arbetet får sädana besked frän statsmakterna som krävs för att deskall kunna genomföra en god planering av kommande arbetsår. Med hänvisning till det anförda hemställer jag omkammarens tillstånd att till statsrådet få ställa följande frågor: Vilkaomedelbara åtgärder avser statsrådet vidtaga för att rätta till dendiskriminering som idrottsorganisationerna utsatts för beträffande det lokalaaktivitetsstödet? lägga om bidragsgivningen för aktivitetsstödet sä attungdomsorganisationerna vid sin planering av det fortsatta arbetet får ensäkrare ekonomisk grund att räkna med? § 23Interpellation nr 151 ang, hälsoriskerna för gruvarbetare Ordet lämnades pä begäran till HerrLÖVENBORG (vpk), som yttrade: En detaljgranskning utförd av en speciellforskargrupp har påvisat särskild överdödlighet i lungcancer i vissa orter medomfattande gravdrift. Från fackligt håll har man hårt och bestämt riktatuppmärksamheten mot den klarlagda förekomsten av radongas och framhållit detsannolika sambandet mellan denna gas och dödligheten i lungcancer. Dennauppfattning har bekräftats av LKÄB:s företagsläkare i , som vid ettmöte detta år redovisade resultatet av undersökningar iämnet inför . Radon är en radioaktiv gas, som kommit i centmm föruppmärksamheten först . Hur många gruvarbetare som under årenslopp avlidit till följd av radongasbestrålning kan ingen säga. Verklig uppmärksamhet fick detta problem sedan det 1971fastslogs att gruvarbetare i Ämmebergs zinkgruva hade 13 gånger högre frekvensav lungcancer än icke gruvarbetare. Efter denna skrämmande upptäckt undersöktesockså andra gruvor, varvid det visade sig att man i flera gruvor, bl, a. iMalmberget och , kunde finna radonhalter i nivå med dem somuppmättes i Ämmeberg. Efter den uppmärksamhet som problemet fått och på grund avgruvarbetarnas egen aktivitet har en rad åtgärder inletts för att komma tillrätta med denna uppenbara hälsorisk. Dit hör framför allt ordnandet av enbättre ventilation, att orter med hög radonhalt kan stängas och att mätningsker regelbundet. Oron bland gruvarbetarna är så stor att vare sig medel ellerpersonella resurser får sparas när det gäller att så snabbt som möjligt minskariskerna. Men det har också framkommit att den hälsorisk som ärförknippad med radongasen inte helt kan undanröjas trots de åtgärder som nuvidtas.Man kan få ner radonvärdena, men risken för viss inandning av radonkvarstår. Det finns därför all anledning att aktualisera frågan ominte gruvarbetarna i fortsättningen bör ägnas samma omsorg som övrigaanställda som arbetar med radioaktiva ämnen (forskare, tekniker, visssjukvårdspersonal osv.). Dessa grupper räknas som bekant in under strälskyddslagennär de exponeras för en tredjedel av det rekommenderade högsta tillåtna värdet.Utöver en rad andra skyddsåtgärder är dessa grupper enligt lagen berättigadetill sex veckors semester. Med hänsyn till förekomsten av radon inom gruvdriftensynes det rimligt att gruvarbetarna registreras som radiologisk personal understrålskyddsnämndens kontroll och blir delaktiga av förmåner och skyddsåtgärdersom kommer vissa andra kategorier till del. Men den höga cancerrisken inom gruvhanteringen hänger intesamman enbart med förekomsten av radongas. Det finns starka skäl för misstankenatt dieselgasen är en minst lika stor hälsorisk, Dieselgasen innehåller ämnetbenspyrén, en produkt vars risker länge har diskuterats. har detockså framkommit att benspyrén har cancerframkallande Nr 98 effekt. Försök på djur harbekräftat den saken. Tisdagenden ' skjutgaser, radon, stendamm m. m.måste bli en förödande bland- 17 oktober1972 ning att andas in. -------------------- Eftersom åtgärder nu vidtas för att få ned radonvärdena är det angelägetatt också rikta blickarna mot dieselgasen. Vid tidigare underjordsbrytninganvändes så gott som uteslutande eldrift för gruvmaskiner och transporter underjord. Ur miljösynpunkt är detta helt överlägset. Det ger mindre motorbuller ochframför allt inga illaluktande och hälsofarliga gaser. Problemet meddieselgasen har växt undan för undan, och vid upprepade tillfällen hargravarbetama själva sökt aktualisera frågan om återgång till den hälsovänligareeldriften. I den nu aktuella debatten kring radongasen framhåller gruvarbetarnaofta vikten av att man tar itu med olje- och dieselgaserna. Sker inte detta kvarståren minst lika allvarlig hälsorisk för gruvarbetarkåren. Med stöd av det nu anförda hemställer jag om kammarenstillstånd att till herr socialministern få rikta följande frågor: Delar herr statsrådet uppfattningen att gruvarbetarna medhänsyn till risken för radioaktiv strålning bör registreras som radiologiskpersonal under strälskyddsnämndens kontroll och bli delaktiga av samma skyddsåtgärderoch förmåner som tidigare nämnda grapper? Vill herr statsrådet för sin del medverka till attdieseldrift på grund av de därmed förenade hälsoriskerna förklaras olämplig vidgruvdrift under jord? Denna anhållan bordlades. § 24 Interpellation nr 152 om åtgärder mot arbetslöshetenbland de längtidsutbildade Ordet lämnades pä begäran till HerrMUNDEBO (fp), som yttrade; Den svenska arbetslösheten har under senaretid varit ovanligt omfattande. Det finns olika metoder att registreraarbetslöshet, men vilken metod man än använder blir arbetslöshetssiffrornamycket höga. Att bli utan arbete eller att inte få arbete medförbetydande sociala och ekonomiska problem både för den enskilde och församhället. Dessa problem är betydande för alla grupper av arbetslösa, för deunga, förde äldre, för de handikappade etc. En grupp som kräver särskilduppmärksamhet är de längtidsutbildade inte därför att deras problem genomsnittligtär besvärligare än andra grappers, utan därför att åtgärderna delvis måste bliandra och beröra inte bara arbetsmarknaden utan också utbildningen. Äkademikerarbetslösheten är ett i mycket nytt inslag i densvenska arbetslöshetsbilden. Under större delen av efterkrigstiden har ju huvud problemet varit brist på arbetskraft med högre utbildning. Utbildningsre surserna har därför successivt byggts ut och tillströmningen till universi- 36 tet och högskolor ökat väsentligtunder . är många längtidsutbildade utan arbete. Det finnsuppgifter som Nr 98 säger att ca 7 000 längtidsutbildade är registrerade som arbetslösa Tisdaeen den arbetssökande vid arbetsförmedlingarna. Dessutom finns en betydande 17oktober 1972 dold arbetslöshet den uppskattas till ytterligare ca 20 000 personer.---------- Arbetslöshetsperioderna är ofta långa, ibland ett par är.Det är många som söker lediga platser och många söker också platser som liggerhelt utanför det område som de utbildat sig för. De får alltså ingen ellerringa nytta av en utbildning som varit kostsam både för dem själva och församhället. Det är en allmän erfarenhet att en utbildning snabbt förlorar sittvärde om kunskaperna inte rätt snart efter fullföljd utbildning nyttiggörs iarbetslivet. verksamhet omfattar naturligtvisockså de längtidsutbildade, men insatserna för denna grupp har inte varitsärskilt kraftfulla. De förefaller också vara otillräckligt planerade ochsamordnade. fick 2 000 akademiker i beredskapsarbete besked om attde skulle friställas frän . Bara en del av dem har fått nya jobb. En storgrupp av de längtidsutbildade fortsätter att studera och samla akademiskabetyg. Denna fortsatta utbildning kan vara värdefull. Många fortsätteremellertid att studera långt utöver vad som behövs för utbildning ocharbetsmarknad. Det medför betydande kostnader för samhället. Det medför ocksåbetydande kostnader och studieskulder för den enskilde, skulder som mästeupplevas som särskilt betungande och pressande i en osäkerarbetsmarknadssituation. behövs kraftfulla insatser. Som exempel pä sädanaarbetsmarknadspolitiska insatser kan nämnas enförstärkt och förbättrad arbetsförmedling, en omfattande arbetsmarknadsutbildning ochberedskapsarbeten för de längtidsutbildade, enförstärkt studie- och yrkesvägledning. Ett program för att minska arbetslösheten och skapasysselsättning för de längtidsutbildade mäste utarbetas och genomföras. Under hänvisning till vad som här anförts hemställer jagom kammarens tillstånd att till herr inrikesministern få ställa följandefråga: Vilka åtgärder avser regeringen att vidta för att minskaden omfattande arbetslösheten och skapa sysselsättning för delängtidsutbildade? Denna anhållan bordlades. § 25 Interpellation nr 153 ang. kommendering av polismäntill Ordet lämnades på begäran till HerrEKINGE (fp), som yttrade: Den centrala uppgiften för polisen är attförebygga brott samt upprätthälla ordning och säkerhet i alla delar av landet. Som framhållits i en partimotion från till årets riksdag borde polisen inte huvudsakligen uppfattas som ett organ som ingriper när 37 något gårpå tok i samhället. Ett allmänt mål beträffande samhällets brottsbekämpandeverksamhet borde vara att polisen skall ha personella och därmed tidsmässigamöjhgheter att rejält ägna sig åt olika former av brottsförebyggande insatser. Vi befinner oss långt från detta mål. Brottsutvecklingenoch polisens begränsade resurser är faktorer som har blivit särskilt kännbara istorstäderna. Trots detta har regeringen icke ansett sig böra medverka enstill en personalförstärkning som täcker det bortfall som blev följden av arbetstidsförkortningen.I storstäderna har den låga personaltätheten inom polisen i kombination medarbetsuppgifternas stigande svårighetsgrad lett till att pohsmän ogärna sökersig tiU tjänsterna där. 1 fattas det över 200 poliser . Besluthar nu fattats att 200 man frän landsorten skall kommenderas till Stockholmunder . En sådan åtgärd inger betänkligheter ur flera synpunkter.Dels kan den hos allmänheten inge den uppfattningen att vi har ett för stortantal poliser i landsorten vilket ingalunda är fallet och dels skapar denosäkerhet inom poliskåren beträffande den anställningstrygghet, som ävenpoliserna bör vara tillförsäkrade från statens-arbetsgivarens sida. Den nu beslutade åtgärden för att temporärt lösa den akutapolisbristen i har kritiserats av både fackförbunden och de uttagnapolismännen. Jag har full förståelse för denna kritik. Det är naturligtvis oftaförenat med olägenheter att tvångskommenderas till tjänstgöring på en ort långtifrån hemorten . Denna lösning är också förenad med ökadekostnader för den enskilde och för det allmänna. Den enda möjliga lösningen pålängre sikt mäste vara att förbättra arbetsvillkoren för polisen i att tjänsterna där blir mer attraktiva. Med hänvisning till det anförda anhåller jag om kammarenstillstånd att till herr justitieministern framställa följande fråga: Vilka åtgärder är statsrådet beredd vidtaga för att iframtiden förhindra en upprepning av den beslutade kommenderingen av polismäntiU ? Denna anhållan bordlades. §26 Interpellation nr 154 ang. handläggningen av anståndsärenden enligtvärnpliktskungörelsen Ordetlämnades på begäran till HerrBÖRJESSON i (c), som yttrade: Enligt 22 § kungörelsen om värnpliktigastjänstgöring m, m, (SFS 1969:380) kan anstånd med tjänstgöringen beviljasvärnpliktig som visar att tjänstgöringen skulle medföra avsevärt avbräck ipåbörjade studier eller vålla väsentliga olägenheter i hans arbete eller beredahonom eller nära anhörig till honom väsentliga svårigheter. Frågan om handläggning av anståndsärenden har under senareår varit föremål för statsmakternas uppmärksamhet. Under ledning av högstabesvärsinstans i anständsfrågor, värnpliktsnämnden, har i anslutning härtillanvisningar utformats för hur ärendena skall handläggas, I huvud- sakinnebär dessa att endast värnpliktsverket får besluta att anständsansö-kanlämnas utan bifall. Innan värnpliktsverket fattar beslut skall regionalt organsyttrande föreligga. inhämtar i vissa fall yttranden fråncentrala myndigheter. Det har dock framkommit att vid handläggningen avanståndsärenden avsevärda dröjsmål skall ha förekommit, som inneburit att densom besvärat sig har fått vänta innan hans besvärsärendeavgjorts. Detta kan inte anses tillfredsställande. Vid kontakter med berördamyndigheter har dessa beträffande de länga handläggningstiderna anfört attdetta sammanhänger med den mängd ärenden som kommer till myndigheternashandläggning. Antalet anståndsärenden överstiger 20 000 per är. Det kan ifrågasättas huruvida handläggningen avanståndsärenden sker på ett tillfredsställande sätt. Pä grund av den mängdanståndsärenden som såväl värnpliktsverket som värnpliktsnämnden avgör kanbedömningen av ärendena bli lidande därav. a. i enskrivelse till mig medgivit att den pä grund av sin stora arbetsbörda 4 500ärenden avgörs aldrig får tillfälle att undersöka hur nämndensavgöranden slår. Den anståndssökande och klagande skall fä sitt ärendeprövat på objektivt sätt. Det får inte vara så att besvärsorganet på grund avtidsbrist inte föranstaltar om noggrann utredning rörande humvida skäl föranstånd föreligger eller ej. För att få en så rättvis uppfattning som möjligtfordras det i de allra flesta fall att kontakt tages med lokala myndigheteretc. Tyvärr har det visat sig att dylika kontakter i många fall ej har tagits.Det synes enligt min mening vara önskvärt att anståndsärende föres ner på detregionala planet. Därmed skulle man uppnå större kontaktmöjligheter mellan denklagande och det organ som handlägger anständsärendet respektivebesvärsärendet. Vidare skulle man uppnå större möjligheter till en noggrannarebehandling av dyhka ärenden genom större möjligheter till kontakt medortsmyndighetema. Därmed skulle man komma ifrån den mera slentrianmässigabehandling av anständsärenden som tyvärr nu förekommer. Med hänvisning till det anförda anhåller jag om kammarenstillstånd att till herr försvarsministern ställa följande fråga: Avser statsrådet att vidta några åtgärder för att kommatill rätta med de långa väntetiderna och övriga brister i samband med ansökanom anstånd med fullgörande av värnplikt? Denna anhållan bordlades. §27 Interpellation nr 155 ang. skyldighet att hjälpa polisen videfterspaning av rymlingar från fångvårdsanstalt Ordetlämnades på begäran till i (c), som yttrade: Herrtalman! Massrymningen frän Kumlaanstalten väckte naturhgt nog stor uppmärksamhet dels med Nr 98 hänsyn till att anstalten sedandess tillkomst betecknats som den absolut Tisdaeen den " 'yr""'n8ssäkra, dels för att rymlingarna betecknades som de 17 oktober1972 "farligaste"förbrytarna. Massmedia fann anledning ägna stor uppmärk- -------------------- samhetät den sensationella rymningen. För den stora allmänheten - inte minst förde människor som bodde i omedelbar närhet eller i närliggande orter innebaremellertid rymningen dagar och nätter av ängslan för att rymlingarna skulle slåtill hos enskilda för att skaffa sig de nödvändiga tillbehören för sin flykt.Många av dessa människor vittnade om den skräck de levde i innan myndigheternakunde återfinna rymmarna. En del av dessa personer hann också bli besökta avnågra rymlingar, varvid det enligt pressuppgifter uppstod en minst sagthäpnadsväckande trevlig samvaro, detta tack vare en beundransvärd sinnesnärvarohos de berörda människorna. Under hot tvingades de lyda order frän rymlingarnaför att om möjligt klara sig undan våldsamheter. Det har varit anmärkningsvärt tyst om de konsekvenser enpsykisk press av denna art betytt och kanske alltjämt betyder för de inblandadeoch i sammanhanget helt oskyldiga människorna. En sådan uppföljning av en viddet aktuella tillfället uppmärksammad rymningsaffär tycks inte längre vara avintresse sedan man lyckats infånga åtminstone de flesta av rymmarna ochåterföra dem till säkerhet. Däremot har t. ex. en av helt andra skäluppmärksammad författare givits stort utrymme för att få berätta om sinkamratliga samvaro med en av rymmarna en av de hänsynslösaste under dennesrymmarfärd. Utan tvivel måste detta betecknas som en parodi på svenskträttsväsende. Emellertid finns i bakgrunden sä mycket av allmänhetensobeskrivliga oro inför förbrytares framfart att man enligt min mening inte kanavfärda avarter av detta slag som oväsentliga. Liksom i tidigare sammanhangvädjade pohsen också denna gäng till allmänheten för att fä hjälp i sinaspaningar efter rymlingarna. får vi uppleva detta minst sagtegendomliga skådespel i våra massmedia, såväl TV som tidningar, att de förrymdabåde intervjuas av journalister och omhuldas av vänner och bekanta. Ingen ärenligt lag skyldig ange orten där de förrymda uppehåller sig. Det är vanligt att man i sådana sammanhang hänvisar tillfelaktigheter inom kriminalvärden, till att rymlingarna har blivit utsatta föromänsklig behandling, att de har dömts till alltför hårda frihetsstraff etc.Detta skulle vara ett mer eller mindre legalt motiv för att de sä att säga tarrätten i egna händer och avviker frän anstaltsbehandlingen. Denna orimliga sammanblandning av två skilda saker börjarbli allt vanligare. Allmänheten har rätt att reagera, inte bara för sin egenrättssäkerhets skull utan även med hänsyn till de synnerligen stora kostnadersom rymningarna är förknippade med. Enligt uppgifter rör sig kostnaderna förKumlarymningen om ett par . Det sätt på vilket rymlingarna fått framträda i olikamassmedia kan enligt min mening inte på något sätt bidra till att skapa en större förståelse bland allmänheten för de intagnas situation. Snarare bidrar det till en ökad misstänksamhet mot såväl de intagna som mot massmedia och myndigheter. 40 Man ställer sig frågan, hur lagenfungerar i sådana här sammanhang. Efterspeletkring rymningsaktionen är av sådan art att det enligt min Nr 98 mening ärbefogat att allmänheten får klara besked om hur långt lagen Tisdaeen dentillåter skyddande av en brottsling som avvikit från ett frihetsstraff,hur långtlagen tillåter att våra massmedia inför öppen ridå avslöjar att de----------- haftkontakt med vederbörande förbrytare utan att ställas till ansvar för att intemeddela myndigheterna var personen i fråga befann sig. Emedan jag anser att detär synnerligen allvarligt, om allmänhetens förtroende för de ansvariga i de härsammanhangen rubbas liksom över huvud taget förtroendet för vårt rättsväsende,vore det värdefullt att i få en ingående redogörelse för hurregeringen ser pä den praktiska tillämpningen av lagen i dessa stycken. Med hänvisning till det anförda hemställer jag omkammarens tillstånd att till herr justitieministern ställa följande fråga: Anser herr statsrådet att det är förenhgt med vår rättspraxisatt personer, som har kontakt med förbrytare vilka avvikit från fängvårdsanstalt,inte meddelar sin kännedom om vederbörandes vistelseort till polismyndighet? Denna anhållan bordlades. § 28 Interpellation nr 156 ang. begärd utredning omförlängning av ostkustbanan Ordet lämnades på begäran till HerrSELLGREN (fp), som yttrade: Med anledning av en motion begärde i en skrivelse till Kungl. Maj:t att en utredningmätte tillsättas för att klargöra behovet av en förlängning av ostkustbananeller andra åtgärder beträffande järnvägslinjerna i . Frågan om en eventuell förlängning av ostkustbanan pästräckan har föranletts av den kapacitetsbegränsning i järnvägstransporternapä som framför allt sträckan norr om till följd av väntadtrafikutveckling kan komma att medföra. a. på grund av banans kurvradieroch lutningar kan tågen på denna sträcka inte framföras med pä andra sträckornormala hastigheter. Det bidrar naturiigtvis till att försämratransportbetingelserna för befolkning och näringshv i övre . 1 remissyttranden över motionen underströk länsstyrelsernai de fyra nordligaste länen kommunikationsfrågomas stora betydelse ur regional politisk synvinkel. i framhöll att en utredning om ostkustbanans förlängning inte borde begränsas till enbart frågan om en ny bana mellan och utan också allsidigt belysa vilka åtgärder som bör vidtagas för att förbättra järnvägskommu nikationerna mellan övre och och åstadkomma en önskad omfördelning av främst långväga transporter från landsväg till järnväg. Också i läp underströk nödvändigheten av en förutsättningslös utredning där de regionalpolitiska konsekvenserna av alternativa åtgärder beaktades och både om- och 41 En eventuell förlängning av ostkustbanan skall därför i förstahand ses som ett komplement till norra stambanan.