prot · FV09135 · 1972-12-31 00:00:00 — Ang. följderna av försvarsbeslut § 1 Justerades protokollet för . Herr försvarsministern ordet för att besvara () framställdainterpellation, nr 235, och anförde; har ställt ett antal frågor tillmig rörande följderna av försvarsbeslut, främst avseendesysselsättningen inom försvaret och försvarsindustrin. Sålunda har bl. a. frågat hur många människorsom har blivit eller bedöms bU friställda inom och utom försvaret under åren1972 och 1973 samt på grund av 1972 årsförsvarsbeslut. Jag vill till en början erinra om att personalkostnadernainom försvaret har ökat starkt . Detta är för övrigt eninternationell företeelse. För att vi skaU kunna sätta av så stor del som möjligt avtillgängliga resurser till utbildning och materielanskaffning är det därförnödvändigt att vi ständigt håller uppsikt på personalkostnaderna ochfortlöpande tillvaratar alla möjligheter till besparingar genom oUkarationaliseringsåtgärder. Såvitt jag förstår är alla överens om detta. Sora ett led i denna verksamhet har överbefälhavaren fåttuppdrag att vidta åtgärder så att antalet anställdakan minska med minst 2 500. Detta uppdrag lämnades , således årsförsvarsbeslut. De förbandsindragningar etc. om vilka uppgifter harförekommit i pressen och som har kopplats tillförsvarsbeslutet har sitt ursprung i utredningsdirektiv som lämnades redanunder till överbefälhavaren och försvaretsfredsorganisationsutredning. Sålunda fick överbefälhavaren 1969 uppdrag attlämna förslag till ny organisation av krigsmakten i lägre regional och lokalinstans. Försvarets fredsorganisationsutredning tillsattes 1967. har anmält att det förväntade resultatet av nupågående utredningar ra. m. innebär en minskning med ca 3 200 anställda inomkrigsmakten . Huvuddelen av dessa utredningar påbörjades före1972. De personalminskningar inom försvaret som genomförs ochplaneras är sålunda främst ett resultat av sådan produktivitetshöjanderationaliseringsverksamhet som måste pågå fortlöpande. Men naturligtvis sammanhängerde också med den ambitionsförändring av bl. a. övningsverksamhetens omfattningoch med den prioritering av den långsiktiga inrikt- Ang. följderna av försvarsbeslut ningen som1972 års försvarsbeslut innebär. I de nämnda direktiven till överbefälhavaren sägs attpersonalminskningen skall genomföras i saraband med naturliga avgångar samtatt stor hänsyn skall tas till följderna för den enskilde. Några friställningarhar inte heller skett inora försvaret. För att underlätta rationaliseringsverksamhetenhar dessutom särskilda åtgärder vidtagits. Sålunda har Kungl. Maj;t i november1972 bemyndigat statens personalnämnd att vid behov föreskrivarekryteringsbegränsande åtgärder vid myndigheter tillhörande statsförvaltningenpå orter eller inom regioner där övertalighetsproblem väntas uppstå. Dennaåtgärd kommer bl. a. att utöka försvarets personalnämnds möjligheter attomplacera övertalig personal. Vidare ges i saraband med det ingångna s.k. trygghetsavtalet för statstjänstemän möjlighet att under den närmaste tidendessutom lämna särskilda förmåner till viss personal vid försvaret. fanns 48 525 heltidstjänstgörandeanställda inom krigsmakten varav drygt 28 800 civila. Åldersfördelningen blandde civilanställda är sådan att är . Vi räknardärför med att pensionsavgångarna kommer att varamycket stora, över 4 000. Jag bedömer därför att rationaliseringarna skallkunna genomföras även i fortsättningen genom naturlig avgång i förening med eneffektiv omplaceringsverksamhet, dvs. Detta förutsättergivetvis att försvarets personal positivt medverkar i omplaceringsarbetet.Kraven härpå är särskilt stora när redan har fattat beslut omnedläggningar , såsom t. ex. beträffande vissaflygvapenenheter. När det gäller försvarsindustrin räknar man med att densysselsätter omkring 48 000 personer i , varav cirka hälften iverkstadsindustrin. Såvitt jag vet har några hundra friställningar skett inomden sektorn . För femårsperioden 19731978 räknar vi med att antaletarbetstillfällen inom försvarsindustrin skall rainska med 2 500-3 000 om mantar hänsyn till enbart beställningar från det svenska försvaret. Självfalletpåverkas försvarsindustrin också av exportbeställningar. En del sådanaleveranser har avslutats, t. ex. SAÄB:s flygplansleveranser tillDanmark och . Inom den berörda industrin försöker man nu erhålla andraexportbeställningar. Ansträngningar från industrins sida att söka civilersättningsproduktion bör också ge ytterligare resultat . har också frågat mig hur stora medel AMShittills har betalat ut och planerar att betala ut för att begränsasysselsättningssvårigheterna inom försvarssektorn. Några s. k. AMS-medel för att upprätthållasysselsättningen inom krigsmakten har inte betalats ut och planeras inte. Som själv erinrar om i sin interpellation har15 ställts till disposition för attlägga ut stödbeställningar hos förenade fabriksverken. Några andraarbetsmark-nadsraedel av det slaget har inte betalats ut till försvarssektorn. har vi i konjunkturanpassande syftetidigarelagt ett antal beställningar och byggnadsarbeten. Under budgetåret1971/72 skedde sådana tidigareläggningar till ett samraanlagt värde av ungefär145 , varav ca har tagits sora över- skridandeneller på tilläggsstat inom fjärde huvudtiteln medan cirka 83 miljoner kronorförskottsvis har finansierats från elfte huvudtiteln. För /73har beslut fattats om sådana tidigareläggningar till ett belopp av 75 miljonerkronor. Detta behandlades av vid ställningstagande till propositionen125 angående utgifter på rilläggsstat I. tredje fråga avser i vilken utsträckning s.k. AMS-medel skall återbetalas från den militära utgiftsramen. Härvid gällerden principen att överskridanden eller förskott från elfte huvudtiteln somavser tidigareläggning av sådan verksamhet som ingår i aktuell planering skallåterbetalas genom motsvarande minskning av ramen när konjunkturläget ärlämpligt härför. Motsvarande ordning har som bekant tillämpats i de fall dåsenare-läggningar har skett i konjunkturanpassande syfte. Däremot skall t. ex.de tidigare nämnda medlen om för att undvika friställningarvid förenade fabriksverken inte betalas tillbaka från den militärautgiftsramen. har vidare frågat vilka förändringar avrådande planeringsförutsättningar som har vidtagits eller avses vidtas för atttillgodose sysselsättningskraven. Mina ställningstaganden till kommer attredovisas i statsverkspropositionen och jag vill inte föregripa dem. Som jag sade har eraellertid vissa materielbeställningar ra.m. tidigare-lagts i konjunkturanpassande syfte. Naturiigtvis kan sådanaåtgärder i någon mån inverka störande på planeringen. Jag anser emellertid attden inte får vara så stel att försvaret inte skulle kunna raedverka i dekonjunkturpoUtiska åtgärderna. Med hänsyn till att försvarsutgifterna utgör enbetydande del av stadsbudgeten är det nödvändigt. Jag tror inte heller att detråder några delade meningar därom. Jag vill också erinra om att minaplaneringsdirektiv till överbefälhavaren innebär att en tidigare-ellersenareläggning av materielbeställningar eller byggnadsarbeten skall vara möjligtill ett sammanlagt belopp om per budgetår. Jag går så över till sista fråga som lyder:"Vilka samhällsekonoraiska konsekvenser i övrigt bedöms uppkomma genom denreducering av försvar som bUr en följd av 1972 årsförsvarsbeslut?" Jag vill fästa uppmärksamheten på att minskningen avantalet enheter inom vissa delar av vårt försvar i första hand är ett uttryckför vår strävan att följa med i den vapentekniska utvecklingen. Denna satsningpå modern krigsmateriel, som är utsatt för en exceptionell kostnadsstegring,tvingar oss - och andra länder sora försöker följa med i utvecklingen attminska kvantiteten inom vissa områden. Den begränsning av antalet enheter inomflygvapnet som koraraer att ske har sin grund i detta hävdande avkvalitetskravet. Nedgången av antalet brigader sker först och isamband raed att de kvarvarande brigaderna ges en högre materiell standard ände nuvarande. De brigader som utgår omvandlas till lokalförsvarsförband menbehåller i huvudsak sin materiel och organisation. Ang. följderna av försvarsbeslut Ang. följderna av försvarsbeslut kvantitativaomfattning kommer således inte att minska. Däremot höjs kvaliteten på deviktigaste fältförbanden - brigaderna. I detta sammanhang viU jag erinra omatt även ÖB;s s. k. bibehållandenivå innebar en minskning av antalet brigader,fartyg och flygdivisioner. Ett mått på försvarssektorns ianspråktagande av samhälletssamlade resurser utgör försvarsutgifternas andel av bruttonationalprodukten.Denna andel har varit . Såvitt nu kanbedömas kommer andelen att i stort sett vara densamma /73. Om vi intebehövde sätta av dessa resurser för försvarsändamål skulle generellt setttillväxttakten i vår ekonomi förmodligen vara något snabbare. har förfäktat att försvarsutgifterna börhöjas. Deras belastning på samhällsekonomin totalt skulle i så fall rimligenbli större. (ra): Jag ber att fä tacka försvarsministernförsvaret. Tyvärr gav det inte den översikt som jag hade hoppats få av deföljder som de senaste årens nedrustning och försvarsbeslut har fått isysselsättningshänseende och för den långsiktiga planeringen av försvaret. Åhörarnatorde icke vara mycket klokare efter svaret än de var . Någrakommentarer emellertid, herr talman. Ingen har bestritt, herr försvarsminister, attpersonalkostnaderna inom försvaret har ökat. Men personalen har inte ökat. Enpersonalökning har skett utomordentligt snabbt inom andra sektorer av statsförvaltningen,men på försvarssidan har personalstyrkan varit i stort sett oförändrad. Däremothar kostnaderna för personallöner och förmåner i stor utsträckning anpassatstil motsvarande läge inom samhället i övrigt, och den utvecklingen är ju en avde faktorer som har lett till att gapet har vidgats mellan vad ett bibehålletförsvar skulle ha behövt och vad försvaret faktiskt har erhållit under desenaste åren. Vi är självfallet alla överens om att försvaret liksomalla andra delar av statsförvaltningen skall underkastas en närgångengranskning för att åstadkomma besparingar och att så långt gåenderationaliseringsåtgärder sora möjligt skall vidtas. Det har, som statsrådetAndersson vet, inte minst jag understrukit . Men det är interiktigt att, som man, som försvarsministern , påminner om det här,underlåta att tala om att en del av de personalbegränsande åtgärder som harframtvingats inte är en direkt och positiv följd avrationaliseringsintresset i och för sig utan i stället en oundviklig ochnegativ konsekvens av den målmedvetna begränsning av vår försvarseffekt som harägt rum . Genom att mindre köpkraft har stäUts tiU försvarets förfogandehar personalreduceringar helt enkelt tvingats fram. De har alltså inte varitdet eftersträvade målet, något som man kan få ett intryck av när man hörförsvarsministerns svar. Pengarna har i själva verket inte räckt till, och jagtycker att det borde försvarsministern ha erkänt i stället för att låtsas somom den beräknade minskningen av de anställda med 3 600 personer under denärmaste åren skulle ha berott på en direkt åsyftad rationalisering. I självaverket blir nog personalminskningen större än 3 600 personer. nytt attingen har någonting emot, som det heter i svaret, produktivitets-höjanderationaliseringar. Sådana måste pågå fortlöpande, men de skall i så fall varainsatta i sitt sammanhang och utgöra led i en långsiktig och målmedvetenplanering och inte bero pä mer eller mindre improviserade beslut omramminskningar som gör personalreduceringarna nödvändiga för att de negativakonsekvenserna på försvarseffekten skall kunna begränsas i möjligaste mån. Attgöra en dygd av nödvändigheten kan nog vara bra ibland, men det är ingalundaett självändamål. Jag har här en ledare från tidningenFörsvarstjänstemannen, där det bl. a. heter följande: "skall denna personalminskning genomföras mednaturliga avgångar. Inga skaU sparkas därför att försvaret måste spara. Menvare sig personalen pensioneras eller ges annan sysselsättning såraåste arbetsgivaren ge en rimlig motivering varför de inte kan fortsätta sittridigare arbete. Det räcker inte att i aUmänna ordalag tala om att'ambitionsnivån' skall sänkas på det ena eller andra området. Vad som krävsär att ansvariga politiker öppet och i ordalag, som alla kan förstå, förklararvad man vill att det svenska försvaret skaU kunna prestera. Att det inte kanbli samma sak, sora före nedskärningarna, kan det väl inte bli någon diskussionom. Att låtsas som om det verkUgen skulle ha funnits ett så stortrationaliseringsutrymme skulle närmast verka som en misstroendeförklaring avvad försvarets personal uträttat." Men försvarsministern bagatelliserar de härpersonalreduceringarna. De är, anser han, eftersträvaderationaliseringsåtgärder och planmässiga. Och försvarsministern antyder i sittsvar att medelåldern bland de civilanställda är så hög och pensionsavgångarnaunder så stora att olägenheterna inte behöver bhnämnvärda. Dessutom kommer man, säger försvarsministern, genora att vid behovföreskriva rekryteringsbegränsande åtgärder underlätta en omplacering av denövertaliga personalen. Det skulle alltså kunna gå rätt smärtfritt det här, ochdet låter väldigt bra. Men det tycker inte Försvarstjänstemannen. Och när mangenomför sådana här rekryteringsbegränsande åtgärder pä andra håll för attkunna ta emot den här friställda personalen bör man hålla i minnet, herrförsvarsminister, att vi har en väldigt hög arbetslöshet och att sådanadär åtgärder därför går ut över arbetslösa på andra håll än inom försvaret. Det är också mot den bakgrunden man skall bedöma det storaantalet arbetstillfällen som kommer att gå bort inom industrin på grund av deuteblivna beställningarna från försvaret. Det finns ingenting som tyder på attde skulle kunna kompenseras genom ökade exportbeställningar. Man kannaturligtvis hoppas det, men det finns ingenting som tyder på det. Och Sverigesåterhållsamhet då det gäller att tUlåta vapenexport är notorisk. Ätt en civilersättningsproduktion skall kunna kompensera den bortfallna militära kan vinaturligtvis hoppas på, men det är, som vi alla vet, långt ifrån givet. De siffror sora försvarsministern anger för den minskandesysselsättningen inom försvarsindustrin - 2 500-3 000 personer - måste dessutomvara alldeles för låga. De belopp med vilka beställningarna går ner under denärmaste åren uppgår till ett par miljarder kronor, och vi vet Ang. följderna av försvarsbeslut Ang. följderna av försvarsbeslut medtämligen stor säkerhet vad varje krona till försvarsindustrin motsvarar i formav arbetstillfällen. Gör man en schematisk kalkyl koraraer raan frara till attantalet bortfallna arbetstillfällen intestannar vid 3 000 utan ligger på över 8 000 människor. Men även om man godtarförsvarsministerns uppgift - vUket jag alltså inte gör - är den ändåanmärkningsvärd mot bakgrund av de uttalanden som försvarsminister gjorde på försvarsindustrisymposiet och något senare påCFF:s kongress i . Försvarsministern behandlade bl. a.försvarsindustrins framtid då och medgav att en viss minskning måste komma attske beträffande flygplansmaterielen. Men däremot fanns det, framhöllförsvarsministern, ingen anledning att anta "att verksamheten beträffandeforskning och materielanskaffning för det svenska försvaret skuUe i väsentliggrad skilja sig från den tidigare planerade". Försvarets behov på dessaområden "ger inte anledning att nämnvärt ändra försvarsindustrinsinriktning", sade försvarsministern. Och det uttalandet gjordes vid sammatillfälle som chefen för gjorde en rakt motsattbedömning. En ofrånkomlig följd, framhöll denne, av låg ram förmaterielan-skaffningen, blev "att svensk försvarsindustri successivt, pågrund av bristande kapacitet och ogynnsamma framtidsutsikter, måste ge uppområde efter område. Vem som var mest reahstisk, försvarsminister generaldirektör , det vet flertalet , och än fler kommeratt veta det . Jag upprepar för säkerhets skull, herr talman, att vinaturligtvis inte skall ha ett större försvar än vi behöver för att trygga deninhemska industrin och sysselsättningen i landet. Vad som ligger bakom mininterpellation är kritiken mot snabba kastningar i planeringsförutsättningaroch medelstilldelning sora plötsligt sätter en försvarsindustri, sora äruppbyggd för att motsvara statsmaktemas intentioner, inför en helt nysituation. Och det sker alltså i ett läge med hög arbetslöshet. Regeringenbrukar som bekant vara världsbäst då det gäller att tala om långsiktigplanering i alla andra sammanhang. Då det gäller försvaret har oförmågan attleva upp till deklarationerna blivit alltmer påtaglig under de senaste åren.Det är ett dyrt och farligt sätt att planera dels därför att det naturiigtvisleder till minskad försvarseffekt, men dels och det är det som ligger bakomdenna interpellation - därför att det medför friställning och därmed betydandeutgifter för samhället, vilka troligen skulle ha kunnat undvikas om motsvarandebelopp direkt hade tUlförts försvaret. Därtill koraraer självfallet alla deproblem och svårigheter som den drabbade personalen utsätts för. Det är inget fel, herr talman, att tidigarelägga ellersenarelägga försvarsbeställningar eUer byggnadsarbeten för försvaret. Menförutsättningen för det är att de är insatta i en på förhand gjord långsiktigplanering, så att de fördyringseffekter - stora eller små - som i regel ärförknippade med sådana åtgärder i största möjliga utsträckning kan begränsas. Idet hänseendet tror jag mig ha rätt att vara kritisk. Vad som skett under desenaste åren har inte byggt på sådan målmedveten planering och får därutöverbesvärande konsekvenser, därför att de vidtagits i ett läge dä skillnadenmellan de ekonomiska ramar som de militäramyndigheterna får i uppdrag att planera efter och de medel som sedan faktisktställts till förfogande alltmer har ökat. Den bristande planeringen och de negativa konsekvenser somden fått i sysselsättningshänseende och därmed också för samhällsekonomin harsamtidigt försatt regeringen i ett besvärligt tvångsläge, i varje fallpolitiskt, med andra negativa konsekvenser som följd. Som exempel vill jag pekapå att underhållsverksamheten vid de förbandsbundna verkstäderna med nuvarandeekonomiska ramar skulle ha krävt en friställning bara under det senastebudgetåret med 400 man, om de till förfogande ställda pengarna skulle haanvänts rationellt. Den friställningen kunde emellerrid inte ske därför att detinte gick att fullgöra den inom ramen för den naturliga personalavgången. Maj:t åtgärden -de militära myndigheterna fick alltså inteverkställa den. Personalen har fått sysselsättas raed underhållsarbeten som ioch för sig inte hade varit behövliga. Det innebär att i runt tal 30 miljonerkronor måste föras över från andra sektorer till dessa verkstäder. Tänker man denna tanke ut kan konsekvensen alltså bli attförsvaret tvingas köpa för mindre materiel och att det ledertill en friställning av anställda inom försvarsindustrin - något som i sin turtvingar AMS att hoppa in med sina pengar. Ett annat exempel på denna dubbla bokföring är följande.På vissa förband har tidigare anställda inte fått fortsatt arbete på grund avbrist på militära medel. Sedan har AMS hoppat in med sina pengar för attmöjliggöra anställning av arbetslös arbetskraft. Är det logik? Men, herr talman, den viktigaste och sista av de frågorsora jag ställde till försvarsministern har försvarsministern uppenbarligenhelt missförstått - det kan bero på att jag formulerat frågan fel, det kanbero på ett avsiktligt missförstånd, vad vet jag. Jag frågade vilkasamhällsekonomiska konsekvenser som kan uppkomma genom det senasteförsvarsbeslutet. Den frågan har försvarsministern tagit sora förevändning föratt påstå att minskningen av antalet enheter i vissa delar av vårt försvar iförsta hand är ett uttryck för vår strävan att följa med den vapentekniskautvecklingen. Det är ju inte sant, herr statsråd.Sanningen är ju den attminskningen av antalet enheter har berott på att statsmakterna inte har ställttiUräckliga ekonomiska resurser till försvarets förfogande. Svenska folket harännu inte glömt bort att försvarsutredningen presenterade ettförsvarsförslag som sedan reducerades, inte av försvarstekniska skäl utandärför att utredningen helt enkelt "hade räknat fel" -om man fåranvända det uttrycket - på . Vad utredningen hadeansett att försvaret behövde i fråga om enheter och försvarseffekt förvandladesplötsligt under höstens lopp, när man kom underfund med felräkningen, tillnågonting helt annat. Vad som var sanning var alltså lögn . Det enda som är riktigt i försvarsministerns påstående äratt den snabba kostnadsstegringen på kvalificerad materiel generellt setttvingar oss, liksom andra länder, att minska kvantiteten inom vissa områden.Men skall vi följa med i utvecklingen vilket försvarsministern själv sägervara nödvändigt skall det föreligga åtminstone en viss parallellitet mellan oss och andra länder. Den stigande kvaliteten skall alltså Ang. följderna av försvarsbeslut Ang. följderna av försvarsbeslut kompenseraden minskade kvantiteten för att försvarseffekten skall vara någorlundabibehållen, men så blir ingalunda fallet. Det är ju motsatsen som kommer attinträffa. Lika felaktig är försvarsminister antydanom att nedgången av antalet brigader kan kompenseras kompenseras innebär attdet skall väga jämnt genom att de kvarvarande brigaderna ges en högremateriell standard. Visst får de en högre materiell standard eftersomvapenutvecklingen går vidare - det skall vi inte bestrida men det gör denäven i andra länder, och standardhöjningen blir inte så stor att den enstillnärmelsevis kan kompensera kvantitetsnedgången. Jag vågar påstå att detresonemang som försvarsministern för i just de här sammanhangen ärvilseledande. Vad försvarsministern anför om försvarsutgifternas andelav bruttonationalprodukten är också något besynnerligt. Andelen har faktisktfortlöpande sjunkit, och likaså har försvarsutgifternas andel av vårastatsutgifter väsentligen gått ner . "Om vi inte", säger försvarsministern,"behövde sätta av dessa resurser för försvarsändamål skulle generellt setttillväxttakten i vår ekonomi förmodligen vara något snabbare." Det ärverkligen en sanning med modifikation. Om vi hade full sysselsättning i vårtland och om den nedgång av produktionen som blev resultatet av uteblivnaförsvarsbeställningar kunde kompenseras med annan produktion,skulle påståendet möjligen men inte säkert vara sant. Men är det ju intefallet. Vi har undersysselsättning. Den koraraer att bestå, det vet vi. Vimåste bota den med AMS-medel och med AMS-åtgärder av relativt lågproduktivitet. För samhällsekonomin i dess helhet kan det inte rimligen varatill fördel att vi gör plötsUga förändringar i tidigare försvarsbeslut som färtill konsekvens att människor friställs. Antalet arbetslösa ökar då och tvingaross att avsätta en stor del av våra gemensamma tillgångar förarbetsmarknadspolitiska åtgärder. Det är här det samhällsekonomiska helhetstänkandet kommerin i bilden, och det var det som jag efterlyste. Starkt komprimerat gällerfrågan med andra ord, om det inte ur hela samhällsekonomins synvinkel hadevarit bättre att inte ha haft så förtvivlat bråttom att dra i gångnedrustningssträvandena. Förhåller det sig kanske inte rent av på det sättetatt de "besparingar" som man uppnått på försvarshuvudtiteln äts uppav kostnadsökningar och problem inom andra samhällssektorer? Det kan interimligen vara något intresse för en socialdemokratisk regering att behövaredovisa stora belopp på arbetsraarknadshuvudtiteln för att bekärapaarbetslösheten, om en stor del av den arbetslösheten - hur stor del vet vi inte- hade kunnat förebyggas genom en mera raetodisk och mera genomtänkt anpassningav försvaret tUl vad rikets säkerhet och svensk neutralitetspohtik kräver. Det var särskilt den frågan som jag ville ha belyst medmin interpellation, men den frågan har försvarsministern lämnat obesvarad,kanske därför att den är svår att besvara det skall jag gärna medge ellerdärför att försvarsministern inte vill svara på den. I varje fall saknar vi densamhällsekonomiska analysen. När får vi den?