prot · FV09131 · 1972-12-04 00:00:00 — HittiUs har radionämnden, som sagts, med några få undantagnöjt sig med att behandla anmärkningar och anmälningar mot enskilda program.Jag tror att det är en huvudregel som inte är så alldeles tokig. Radionämndenbestår av sju ordinarie ledamöter och fyra suppleanter plus sekreterare ochkansli. Radiolyssnarna och TV-tittarna består av hundratusentals och stundommiljontals personer. Ingen samhällelig institution kan ersätta derasgranskningsverksamhet, och ingen sådan institution kan heUer få en merarepresentativ sammansättning. Man kan möjligen invända att antalet anmälningarsom kommer in sannohkt 650 är litet i förhållande tiU antalet lyssnareoch tittare och i förhållande till den kritik som riktas mot ,men ur statistisk synpunkt är det trots allt en hygglig siffra. hade radionämnden på gmnd avbristande kansliresurser vissa tilltagande svårigheter att klara sin uppgift.Detta hängde naturligtvis samman med att man 1967 inte kunde förutse nämndensarbetsvolym. har nämndens arbetsmöjligheterförbättrats betydligt, främst genom att man fått en heltidsanställdsekreterare. Med all sannolikhet kommer väl anmälningarna till radionämndenatt fortsättningsvis öka. Det är väl inte för djärvt att gissa att det nästa årkommer att bh mer än 1 000. Detta kommer att innebära för det första attradionämnden genom behandling av ärendena får en aUtmera vidgad uppfattning omprogramutbudet i dess helhet, och för det andra att nämnden får behov av attytterligare förstärka sina kansliresurser. För min del bedömer jag det somsannolikt att radionämnden kommer att göra framställningar omytterligare förstärkning av sin organisation. någraord om programrådet, I reservationen 2 yrkar utskottets folkpartirepresentanterbifall tiU motionen 131 av herrar och , Man menar, attallmänheten har alltför begränsade möjligheter att påverka radioprogrammenssammansättning och utformning. Det behövs, menar man, en mera öppen diskussioni programfrågorna än , och i denna diskussion skall intebara vara mottagande part utan också ha att argumentera för sin programpolitikeller försvara den. Det finns naturligtvis en hel del goda argument som talarför en sådan ordning, men den här frågan har ju, som utskottsmajoritetenframhåller, diskuterats åtskilligt. Utskottet refererar tillriksdagsbehandlingen , då man avvisade förslaget om ett programråd främstmed hänvisning till att radions styrelse borde ha ansvaret förprogramverksamheten och att det skulle vara svårt att markera enkompetensgräns, som det heter i skrivningen, mellan å ena sidan styrelsen och åandra sidan ett sådant programråd. De här tungt vägande invändningarna kvarstårfaktiskt . Man behöver inte vara nöjd med programutbudetdärför att man ifrågasätter att ett programråd skulle kunna åstadkomma enbättre ordning och lösa aUa möjliga tänkbara problem. 8 protokoll 1972. Det kan nämnas att av de nordiska radioföretagen är detbara Radio som har en programrådsinstitution. För övrigt har man trestycken, ett för den finskspråkiga ljudradion, ett för den finskspråkigatelevisionen och ett för den svenskspråkiga programverksamheten inom såväl ljudradionsom TV. Även om organisationen av Yleis Radio och i andrahänseenden inte är helt jämförliga, måste man ändå konstatera attprogramrådsinstitutionen inte givit något lyckligt resultat där på andra sidanBottenhavet. När det gäller diskussionen om programrådet och olikaintressens möjligheter att påverka programverksamheten skall vi väl inte glömmabort att det förs en kontinuerlig offentlig diskussion kring Radiosverksamhet i pressen och för övrigt också, som aUa lagt märke till, i den härkammaren. Att noggrant bevakar den diskussionen kan vi ocksåvara säkra på. Däremot undrar jag, liksom för någon timme sedan,varför inte i sin programverksamhet med jämna mellanrum tarinitiativ till en egen debatt där kritiska företrädare för folkrörelser ocholika meningsriktningar får komma till tals och föra fram sina synpunkter ochdär de programansvariga får gå i svaromål - i den mån de kan. I utskottsbetänkandet påpekas, nästan i en bisats, attföretaget -har möjligheter att knyta rådgivande kommittéertill sig. Det har skett i bara tre fall. Det finns en folkbildningskommitté,en skolkommitté och en lantbrukskommitté. Jag undrar om inte den här möjligheten,att knyta rådgivande kommittéer till radion, skulle kunna utnyttjas även inomandra sektorer av programverksamheten. Slutligen några ord om radiomonopolet. Moderatasamlingspartiet har i en motion hemställt om en parlamentarisk utredning meduppgift att klarlägga hur en ökad frihet och konkurrens skall kunna åstadkommasi etermedia. I motionen föreslås inrättande av fristående produktionsbolag iförsta hand inom TV-området. I bakgrunden skymtar åter tanken på åtminstone endelfinansiering via reklamsändningar, även om man uttrycker sigförsiktigare än . Utskottsmajoriteten avvisar motionen under hänvisning tillpågående utredningar. Det finns enligt min mening skäl som talar för enuppluckring av det nuvarande radiomonopolet. Ett tungt vägande skäl är enligtmin mening att är så stort, att de programansvariga harsvårt att överblicka verksamheten. På litet måste den häromständigheten tas upp till allvarlig diskussion. Det förhåller sig möjligen så,att kommer man till rätta med elefantiasis, då kanske man påsina håll inte känner samma behov som av ett programråd i en eller annanform. Just tror jag dock att det är föga ändamålsenligt att diskutera denhär frågan. Utbildningsministern bekräftade i går att radioutredning,den mångomtalade 69, kommer att lägga fram sitt betänkande i vår. Man törsnumera gissa att utredningen kommer att aktuahsera frågan om endast ett endaföretag skall, för att citera 5 § i radiolagen, "med ensamrätt avgöravilka radioprogram som skola förekomma i rundradiosändning frän sändare här iriket". Jag ber att få yrka bifall till utskottets hemställan. HerrBERNDTSON i (vpk) kort genmäle: säger att från skildautgångspunkter har yttersta vänstern och kommit till sammaståndpunkt. Detta är en felaktig slutsats. Det är till att börja med fel attframstäUa frågan om programpolitiken såsom något som bara angår ytterligheter.Det är heller inte formellt riktigt att vi har kommit till samma ståndpunkter.Framför allt visar ju debatten att det icke är så. Jag vet inte var hittade att vi frånvänsterpartiet kommunisterna begärt att radionämnden skulle granska allaprogram. Vad vi har begärt är ett uttalande av om programpolitikenoch särskilt om underhållningsvåldet, som även har påtalat. Mendet framgår inte av hans anförande om han avser att ta konsekvenserna ochstödja vår reservation. () kort genmäle: Man har ofta anledning att vara förvånad överherr uttalanden när han uttalar sig som ledamot av radionämnden. Jagblev förvånad också när han sade att det kan ifrågasättas om det finnsskäl att göra en mera systematisk granskning än att behandla anmälda program.Det innebär alltså att instruktionen enligt inte bör följas. Jagundrar bara hur man, om man nu inte gör en sådan systematisk granskning, skallkunna bedöma om utövar sin ensamrätt på rundradioområdetopartiskt och sakligt och efter avtalets riktlinjer. Menar verkhgenatt han som ledamot av radionämnden kan bedöma om det är fallet? Anser herrSundman att han kan garantera att den totala programverksamheten visar balans?Standardsvaret från radionämnden är ju att man inte bör se ett enskilt programisolerat. När kan vi i så faU vänta ett utslag från radionämnden, där detenskilda isolerade programmet sätts in i det totala sammanhanget? Vi ärverkligen många som väntar på det. Beträffande motion om monopolet så tror jagatt vi skall be att inte ge sig in på tolkningar av vad som intestår där. Det brukar inte bh så lyckat. konstaterar jag att vihar fått det sensationella centerpartiuttalandet, att man nu är beredd attompröva monopolet. Då förstår jag uppriktigt sagt inte varför intekan ansluta sig till vårt krav på en långsiktig principiell utredning. Jagförstår över huvud taget inte hur man kan vara så rädd för att utreda hur viskall ha det . HerrSUNDMAN (c) kort genmäle: Det var mycket på en gång. Det gläder mig attjag kan överraska . Jag kan naturligtvis inte på något vis, vare sigsom enskild person eller som ledamot av radionämnden, garantera attprogramutbudet i sin helhet präglas av balans. Det är fråga om så där 20 000timmar i ljudradion och vid pass i televisionen, om jag minnsrätt. Året räcker inte till för att granska alla de programmen. Vad jag menarär helt enkelt att föreligger det så många anmälningar tillradionämnden, och anmälningar som är spridda över en så vid sektor, attbehandlingen enbart av de anmälningarna ger nämnden en ganskagod föreställning om hela programutbudet. undrar varför jag nu inte vill gå med på enlångsiktig utredning av organisation. Jag anser att det nu inteär lämpligt med någon utredning med hänsyn till att den mångomtalade 69inom kort skall lägga fram det betänkande, som säkerhgen kommer att initiera enmycket intensiv debatt just i dessa frågor. i missuppfattade mig. Jag sadeatt när det gällde radionämndens verksamhet och arbetsuppgifterhade kommit fram till ungefär samma synpunkt som den yttersta vänstern. Det varkanske en semantisk finess. Yttersta vänstern hgger litet till vänster om vpk det kanske förenklar värdering av vad jag sade. () kort genmäle: sade att han naturligtvis intekan garantera att programverksamheten uppvisar balans. Nej, det var just detdet gällde. Det är faktiskt i detta sammanhang totalt ointressant hur mångasändningstimmar som förekommer i radio och TV. Vad det handlar om är attradionämnden har en instruktion, som skall följas. Anser man sig inte kunnafölja denna instruktion, får man göra en ändring av den. Vill man följainstruktionen och skulle det härför krävas en institution eller ett ämbetsverk,får man också begära detta. Men det går sannerhgen inte bara att sitta på sinstjärt och säga att det inte är möjligt att följa instruktionen. () kort genmäle: Mot detta kan jag bara invända, attradionämnden enligt min uppfattning följer sin instruktion. När man har lyssnat till denna debatt någratimmar anmäler sig en fråga: Hur skulle den radio- och TV-pohtik se ut som enborgerlig trepartiregering skulle bedriva? Mittenprogrammet har uppenbarUgenförvandlats till vissna löv, och inte lär det bli så särdeles lätt att jämkaihop moderata samhngspartiets, och synpunkter påbehovet av nya kontrollorgan och utredningar. två största partier, socialdemokraterna ochcentern, tycks däremot i aUt väsentligt vara överens i de stora frågorna omriktlinjerna för radio- och TV-verksamheten. har i denna fråga avståttfrån att bedriva konfrontationspolitik, och det skall tacksamt noteras. Låt mig sedan knyta an till en fråga som ställdes av fruMogård. Hon citerade en del av vad ett enhälligt utskott hade uttalat omriktlinjerna för verksamhet, och hon frågade om det verkligenär en tillfredsställande situation att utskottet skall behöva göra sådanauttalanden. Nej, naturligtvis inte. Situationen är intetillfredsställande, och utskottet gör dessa uttalanden i förhoppning om attsituationen skall förbättras. Det finns utan tvivel tecken på en tilltagandeförbittring hos stora folkgrupper över den brist på omdöme som en delmedarbetare i Tag bland mycket annat exemplen pä den försåtliga ochförljugna snedvridning av verkligheten som bedrivs av vissamarxistiskt-leninistiskt inspirerade producenter! Det finns mycket att klagapå, och utskottet har verkligen inte varit omedvetet om detta. Det vore nog över huvud taget klokt av massmediasrepresentanter att lyssna till vad som sägs av och riksdagensenskilda ledamöter. Jag vill inte påstå att alla de som har deltagit i dennadebatt är fullt representativa för en bred folkopinion. Ofta blir det så att desom företräder extrema synpunkter är mest högljudda. Men jag har intemött någon riksdagsman som är så särdeles nöjd med nuvarandeprogramutbud. Situationen är alltså inte tUIfredsställande. Men omradioledningen fullt ut tillämpar egna beslut i de avgörande frågorna,bör läget kunna bli väsentligt bättre. Låt mig påminna om att kulturutskottet i sitt betänkandebl. a. hänvisar till ett uttalande , när de avgörande besluten togs, därdet framhöUs att "ett företag där man medvetet bygger in så starka centrifugalakrafter bör ha en stark ledning, som bär ansvaret för attsamplaneringen genomförs och för att riktlinjerna för företagets verksamhetupprätthåUs". Det uttalades vidare "att det självklart måste krävasav företagsledningen att den med kraft skall kunna ingripa om den finner attprogramverksamheten i något hänseende bedrives på ett sätt som inte är förenhgtmed de angivna riktlinjerna". Kulturutskottettillägger att det "är nödvändigt att både förståelsen för dessaförutsättningar och känslan av ansvar för att man i arbetet följer dem ärallmän inom företaget och ständigt hålls levande där". Vi tror alltså på att man kan komma fram på denna väg, meden företagsledning med tillräcklig auktoritet och med tiUräcklig vilja ochbeslutsamhet att i alla delar tillämpa radiolagens och radioavtaletsbestämmelser, med villighet att fullt ut bära sitt ansvar gentemotstatsmakterna och gentemot , som ytterst är Radiosuppdragsgivare. däremot, och även vissa folkpartistiska talare,föreställer sig att de aktuella problemen bara låter sig lösas genom att manskapar ett par inbördes fristående radio- och TV-företag med olikaägarintressen. Detta är en egendomlig tanke. Låt mig först säga och här kanskejag också gör häpen att den nuvarande monopolformen naturligtvisinte är någonting som skall förutsättas bestå för evig tid. har medall rätt hänvisat till de mycket intressanta tankar som harutvecklat i fråga om massmedias framtid. Ingen av oss är väl mogen att tastäUning till dessa tankar. Men lägg märke till att de har kommit fram somresultat av ett utredningsuppdrag, som den nuvarande utbildningsministern hargett . Detta faktum tyder väl ändå på att åtminstone den nuvaranderegeringen är klart medveten om att det i ett längre perspektiv kan inträffaradikala förändringar på massmediaområdet och att det är nödvändigt att i tidmsta sig inför dessa förändringar, så att utvecklingen inte går på sned och manblir ett hjälplöst offer för de fria marknadskrafterna. Men dettaär det långsiktiga perspektivet. Betyder det att man skullelösa några väsentliga problem genom att etablera en konkurrens mellan tvåfristående företag? Vilka erfarenheter talar egentligen för det? Ja, vi har judet här förhållandet inom pressen. Vi har i två storakvällstidningar, helt fristående gentemot varandra, i hård konkurrens medvarandra. vill väl ändå inte påstå, att detta konkurrensförhällandei någon väsentlig utsträckning skulle ha bidragit till en förhöjd kvalitet ochtill god smak hos dessa produkter, som en så stor publik kastar sig över! Jagtänker inte göra något allmänt angrepp mot kvällspressen de stackarna skallockså leva, och för att göra det måste man vädja till en ofta ganska lågpubliksmak. Detsamma skulle uppenbarligen vara fallet med andra konkurrerandeföretag på massmediaområdet. I det här fallet har jag möjligen en något merpessimistisk syn på mänskhgheten än . Jag är inte övertygad om attden breda publiksmaken är en garanti för hög kvalitet eller ens förtillräckligt hög kvalitet. Var och en som arbetat i en dagstidning vet att detsäkraste sättet att åtminstone tillfäUigt öka försäljningen är att på löpsedelnkunna presentera en nyhet som kombinerar sex och våld. Det är den tristasanningen om människorna! Om man viU trygga kvaliteten i radio och TV behöver man -det förefaller mig uppenbart en konstruktion av i stort sett det nuvaranderadioavtalets typ, där statsmakterna lägger fast vissa allmänna riktlinjer förverksamheten och på olika sätt ser tiU att den inte sjunker under en visskvalitetsnivå. Konkurrensen - den lovprisade fria konkurrensen kan däremoticke skapa sådana garantier för kvaliteten i programutbudet. När jag talar om kvalitet kommer jag nästan som kontrastatt tänka på i Agnas. Jag är förvånad över i Agnas!Det är en så hygglig och resonlig karl när man träffar honom i mindresammanhang, men här i talarstol kan han säga de mest häpnadsväckandesaker. Han utnyttjar denna plats till att utförligt citera en notoriskskandalskrift av en herre vid namn - en man som har fantiseratihop alla möjliga s. k. intervjuer med olika personer i detta samhälle ochsedan snott ihop dem tiU en fullständigt otrolig vrångbild av dagens Sverige.Och begär att jag vet inte vem skall ägna sig åt att dementera MrHuntfords fantasier. En och annan har gjort det. En framstående medarbetare iSvenska har reagerat mycket häftigt mot vad tillskrivithonom, och jag tror att alla som ids läsa den där boken och ta del av deåsikter som tillskrivs dem skulle reagera på ungefär samma sätt. Jag kan inte heller uppfatta i Ägnas somnågon riktigt trovärdig representant för frihetskrav, när han klagar över över huvud taget skall riskera att i radio och TV möta program som manskarpt ogillar. Men det är väl ändå en fullständigt nödvändig konsekvens avdemokratisk mångsidighet på detta område! SkaU man släppa fram olika åsikter -och det skaU man väl och skall man släppa fram ohka konstnärliga produkter -det skall man väl är det oundvikhgt att vissa grupper, när de slår påTV-apparaten får uppleva något som de tycker mycket illa om. Ett sådanttillstånd får vi nog finna oss i att leva i om vi vill ha en radio- ochTV-verksamhet som verkligen skall kunna spegla de olikatendenser, tycken och opinioner som finns i det svenska samhäUet. Jag förstår mig inte riktigt på iLinköping. Jag förstår inte vad han egentligen har att klaga över. Desynpunkter och föreställningar som han företräder får i radions och TV:sprogram ett utrymme som är långt större än vad hans partis förankring hossvenska folket rimhgen kan motivera. Men jag medger gärna att vissa synpunkter av intresse. Han protesterar mot underhållningsvåldet ochdet gör vi alla. Det finns ingen här som tycker om underhållningsvåld i ochför sig. Svårigheten för utskottet har helt enkelt varit, som iLane-Herrestad så riktigt utvecklat, att vi inte som utskott kan ge oss in påett specialtyckande av detta slag utan att tangera den ordning som råder iförhållandet mellan radion och statsmakterna. Om vi skulle börja göra det, kanman undra varför vi bara skulle protestera mot underhållningsvåldet. Då finnsdet väl också anledning att rikta invändningar mot den politiska våldsromantiksom gör sig tämligen bred i en del av TV:s programverksamhet. Men låt mig här också komma med en liten varning förhyckleri. Jag säger att vi alla tycker illa om underhållningsvåldet. Men underden beteckningen kan naturhgtvis också sägas ingå en del ting, som vi vet attdet skulle vara helt uteslutet att rensa ut ur programverksamheten. Varje VUda Västernfilmär en sorts underhållningsvåld, och man skulle uppriktigt sagt skapa enförtroendeklyfta mellan och svenska folket om man stod upp här ochdrev kravet på begränsning av våldsflödet så långt att det hädanefter skullevara förbjudet att visa någon som helst Vilda Västernfilm i TV. Jag är helt överens med i om attvi bör se upp med det väldiga flödet av amerikanska s. k. kulturprodukter, somi så hög grad påverkar vår miljö. Men jag är inte riktigt övertygad om att manlöser det problemet exempelvis genom att i stället ta importen österifrån. Vifår en del intressanta TV-program från . Som vetpräglas de överraskande ofta av starkt konventionella och konservativavärderingar. Men när jag ibland tittar på barnprogram för det händer att jaggör det har jag fäst mig vid att i barnprogram frän kan manemellanåt finna alldeles förvånande och skrämmande sadistiska inslag, sompåtagligen är lika skadliga som en del av det amerikanska underhållningsvåldet.Jag vet inte vad det beror på - om man i dessa stater är mindre känshg för våldän vi är i vårt land eller vad det kan vara. Låt mig till slut säga någonting om programrådet, somfolkpartiets talesmän så envist kommer tillbaka till. Tanken bakom det är juväsenthgen att utöver radioledningens ansvar, radiostyrelsens ansvar ochradionämndens ansvar skall tillkomma ytterligare ett kontroll- ochövervakningsorgan. Att det är fråga om kontroll och övervakning har klartframgått av folkpartistiska inlägg i debatten. Jag är förvånad över denna envishet, när jag tänkertillbaka på vad liberalerna har stått för i svensk pohtik. Där har ju ändåfunnits en lång tradition av envis vakthållning kring pressens frihet ochdärmed kring andra massmedias frihet, en ovilja mot inblandning utifrån, motförsök till styrning. Den liberala pressen har länge utgjort en del avryggraden i ,och det skulle vara intressant att höra gamla Uberala redaktörers synpunkter pådetta problem. Även om vi får två TV-företag måste väl ändå aUtjämtvilja ha det här programrådet för att övervaka deras verksamhet, särskilt omkvaliteten i deras utbud inte skulle bU vad man tänker sig. Men hur går detihop egentligen med de traditioner som man företräder i andra sammanhang? Dethar väl aUtid varit så både med liberala och med socialdemokratiskachefredaktörer att de inte har funnit sig i att någon styrelse eller någotorgan utanför försöker lägga sig i deras dagliga verksamhet och tala om för demhur de skall redigera sin tidning. Denna vilja till självständighet har jualltid varit utomordentligt stark hos våra dagstidningar, tämligen oberoende avpartitillhörighet. Detta leder mig till slutsatsen att det ärfolkpartiet som här håller fast vid en liberal tradition. På yttrandefrihetensområde är det socialdemokratin som bevarar den gamla liberala traditionen ivårt land. () kort genmäle: i undrade hur den radio-och TV-pohtik skulle se ut som en icke-socialistisk regering skulle företräda.Jag förstår att är allvarligt oroad inför utsikterna av ettregeringsskifte, och det kan han ha anledning till. Jag tror att och jag kan enas om formerna för ett folkhgt inflytande på ochen insyn i , och det var ju bara på den punkten vi hade någotohka uppfattningar. säger att konkurrens inte automatiskt medförkvalitet, och det torde vi alla inse. Men med vem konkurrerar Radioför närvarande? tog som exempel kvällstidningarna, och det kanfinnas anledning för dem att konkurrera med varandra. Men varför tävlarSveriges Radio om den typ av inslag som kvällstidningarna håller sig med? Harmonopolet garanterat programkvahtet? Nej, bekräftade själv att såinte var fallet. Så säger på tal om vårt förslag om ettprogramråd att det skulle vara ett kontroll- och övervakningsorgan. Det haringen folkpartist föreslagit. Läs i protokollet vad vi har sagt om detta, ochläs vad radioutredning sade! Om jag inte minns fel var det desssocialdemokratiske ordförande som särskilt drev den här tanken på ettprogramråd. Ingen ståndpunkt är så god att inte i kanförvränga den! Hans inlägg i de här diskussionernabrukar normalt inskränka sig till att han mot slutet av debatten går upp ochrecenserar oss andra som har deltagit i den. Han är ett slags mästare i detta.Dessutom jag vill gärna ge honom ett vitsord - kan man säga att alldelesoavsett vilken ståndpunkt regeringen råkar ha, är alltid ett Ukaelegant sändebud för den. () kort genmäle: i har faktiskt förvånatmig, dock inte riktigt på den punkt där han väntade sig det. Han sade nämligen,att om radioledningen fuUt ut tillämpade de riktlinjer som beslutatskulle situationen bli bättre. Det skuUe innebära att radioledningen inte gör det , och i så fall finns det också skäl att anta att bolaget därmed har brutitmot avtalet och alltså anledning att aktualisera 19 §, som var på tapeten iinterpellationsdebatten i går, och påkalla utredning av detta i och för sigmycket allvarUga förhåUande. Beträffande återgivande och kritik av vad jagsade kan jag inskränka mig till att instämma i senaste yttrande,eftersom han pä ett elegant sätt beskrev, hur brukar göra och ocksåden här gången gjorde. Inom pressen är det inte alltid så bra med konkurrens,säger . Jo, det är det nog, eftersom vi har presstöd här i landet föratt garantera att en konkurrens bibehålls. Och det är väl i ett visst syfte.