prot · FV09142 · 1972-12-31 00:00:00 — Det finns ingen anledning att dramatiseraskUlnaden raellan utskottsraajoritetens skrivning och reservationen. Jag harsjälvfallet större förtroende för regeringen än för även i denhär frågan. När det kommer tUl de konkreta åtgärderna kan raan förraoda attcentern, liksom så , kommer att arbeta för kapitalägarnasintressen och inte för de anstäUdas. Vad vi har att ta stäUning tUl vid just denna votering ärå ena sidan den uppfattning som säger att det finns ett klart dokumenteratbehov av en genoragripande översyn av företagsrätten, en översyn sora går långtutöver den tekniska genoragång vilken skedde inora den avslutadeaktiebolagsutredningen det är reservationens linje och å andra sidanutskottet, som säger att det finns anledning att pröva om det finns behov av enytterligare översyn. Reservationen 11 innebär ett fuUständigt bifall tUl denmotion som vi har väckt. De stora löntagarorganisationerna har tUlstyrktmotionen. Det är naturligt att jag då yrkar bifall tUl reservationen 11, ävenora det råkar vara centerpartister som har skrivit den. Styrelserepresenta-tion för de anställda i aktiebolag och ekonomiska föreningar, m. m HerrCÄRLSTRÖM(fp): 1 den omfattande diskussionen omrepresentation för de anställda i företagens styrelser har mte tUlräckliguppmärksamhet ägnats åt den principieUt minst lUca betydelsefulla frågan omoffentliga styrelserepresentanter i vissa bolag. SkUlnaden gäller insyn mellan Styrelserepresen ta-tion för de anställda i aktiebolag ochekonomiska föreningar, m. m. anstäUdaoch samhäUets representanter och är som sådan mycket stor. De flesta av ossvälkomnar en styrelserepresentation för de anställda, raedan åsikterna brytersig på den senare punkten. I egenskap av förstemotionär tUl motionen 1842 skalljag be att få ange några motiv för vårt ställningstagande. För det första finner vi det väsentligt att företagensdrift överlåts åt dem som har direkt ansvar för denna. Statsrepresentanten kanpåverka besluten mom styrelsen men utan samma ansvar som åvilar övrigastyrelserepresentanter, och han kan inte heller avsättas av bolagsstämman,vUket sannolikt gör honom mindre benägen att eftersträva enighet vidbeslutsfattandet. För del andra uppstår problem med dubbel lojalitet. Vilkenpart skall den offenflige representanten i första hand tUlgodose, styrelsens,där han sitter, eller sin uppdragsgivares intressen? Svaret torde framgå avlagförslagets 2 §, där det står att offentlig styrelseledaraot skall särskUtverka för att samhällets intressen beaktas. Han får därigenom en särställninginora styrelsen och skaU där företräda ett annat intresse än bolagets. Orasituationen stäUs på sin spets och sarahällets intressen bryts mot företagets,skall tydligen den offentlige ledamoten verka för att beslut fattas sora ärnegativt för bolaget. I praktUcen innebär detta en dubbel lojalitet med dekonflikter som därmed kan uppstå. har i sitt inlägg härtidigare varit inne på samma tema, och även jag anser de urföretagssynpunkt berörda farhågorna uppenbara. För det tredje är sekretessen kring de enskildastyrelsebesluten inte helt tUlfredsstäUande. Vid kontakterna med Kungl. Maj:tskall den offentlige representanten nämligen delge synpunkter och erfarenheterfrån sitt uppdrag som samhällets representant. Eftersom det därvid synesomöjligt att undvika att gå in på de enskUda styrelsebesluten, anser vi attsekretessfrågan är ofullständigt löst. Enbart detta faktum torde varatUlräckUgt för att tillbakavisa förslaget. För det fjärde skaffar sig Kungl. Maj:t genom förslagetbetydande möjligheter att utan ansvar för fattade beslut styra enskildaföretags handlande Genom den selektiva näringspolitiken, där Kungl. Maj:t avgörväsentliga ärenden direkt, ges en stark maktställning åt dessa statligastyrelserepresentanter, vUket kan göra dem starkare i sin ställning änförslaget åsyftar. Detta kan dessutom få tUl följd att företag, som har merinflytelserika statsrepresentanter, har bättre förutsättningar att få sinasynpunkter tUlgodosedda hos regeringen än det företag som exempelvis har enoppositionsman i sin styrelse. I produktionsföretag skulle detta innebära enklar konkurrensofördel. TiU sist, herr talman, får man för det femte inte bortsefrån förslagets internationella konsekvenser. Utomlands är man på många hållkänsliga för förslag av detta slag. För företag, sora för sin finansiering ärberoende av den internationella kapitalmarknaden, spelar förtroendet för derasförmåga att agera som självständiga beslutsenheter en stor roll. Detta förslagkommer härvidlag att minska förtroendet för de berörda företagen. Detta kan vara ett första steg mot offentligarepresentanter inte bara i förvaltnings- och investmentbolag utan även i produktionsföretag,såsom föreslagits i några motioner. Eftersom jag anser det viktigt att göra enviss åtskUlnad mellan företagande och politik, har jag här något sökt motiveradenna min inställning. Därmed berjag, herr talman, att få yrka bifaU tUl reservationen 5 a. Propositionen 116, som vi nu diskuterarbygger huvudsakligen på den s. k. samarbetsutredningen, vars förslag i betänkandet"Företag och samhälle" presenterades . På en, som jagser det, betydelsefull punkt har dock samarbetsutredningens förslag intebeaktats i det förslag som Ugger på bord, nämligen i vad avsersamhäUsrepresentationen i bolag av olika typer. I propositionen 116 föreslåsatt samhällsrepresentanter skaU utses i högst 30 förvaltningsbolag ochstiftelser, men den föreslagna försöksverksamheten omfattar icke någraproduktionsföretag, som ju ur näringspolitisk ooch sysselsättnings-mässigsynpunkt är vida intressantare. konstaterade i sitt intressantabetänkande att raan i vårt land praktiskt taget helt saknar erfarenhet avoffentlig styrelserepresentation i enskUda företag och att det därför ärvanskligt att med bestämdhet uttala sig om hur för- och nackdelarna medstyrelserepresentation för det aUmänna i praktiken kommer att fördela sig. Jagtror personligen inte att raan åstadkommer någon fundamental maktförskjutningi det privata näringslivet genom samhäUsrepresentation i styrelserna, men jag menar,i likhet med samarbetsutredningen, att man bör utvärderaett sådant system. Vad som behöver åstadkomraas för att vi skall få en bättrenäringspolitisk utveckUng i det här landet är att de fria marknadskrafternabegränsas och tyglas och att vi får en sådan maktfördelning mellan samhälle ochnäringsUv, att den företagsekonomiska och den samhällsekonomiska kalkylensamraanvävs. Även om detta fraratidsraål således inte uppnås genom offentligstyrelserepresentation det måste sannolikt också till raånga andra åtgärder -anser jag dock att sarahällets inforraationskanaler bör förbättras. Jagbeklagar därför att man i propositionen 1 16 inte följt samarbetsutredningensförslag fullt ut. Jag har därför, herr talman, tUlsammans med ett antalpartivänner väckt motionen 1847, där vi föreslår att måtte beslutaatt i skrivelse tiU Kungl. Maj:t begära förslag tiU vårriksdagen 1973 omsamhäUsrepresentation i produktionsföretagens styrelser och att detta förslagspecieUt tar hänsyn till de raultinationella företagen. Jag skall, herr talraan, här inte ta upp tiden med attredovisa de synpunkter som framkommit i remissbehandlingen av samarbetsutredningensförslag. Låt mig bara slå fast att och bankinspektionen för att ta två vUctiga remissinstanser i det här sararaanhanget - understrykervikten och behovet av att samhället kommer in i företagens styrelserum, inteendast med representanter för de anställda utan även med direktasamhällsrepresentanter. Bortsett från reraissinstanser som representerarföretagsvärlden tUlstyrks alltså samarbetsutredningens förslag. I vår motion pekar vi på en specieU företagstyp, nämligen de Styrelserepresen ta-tion för de anställda i aktiebolagoch ekonomiska föreningar, m. m. Styrelserepresen ta-tion för de anställda i aktiebolagoch ekonomiska föreningar, m. m. multinationellaföretagen, där samhället bör ha ett aUdeles speciellt intresse av att blirepresenterat i styrelserna. Inte minst gäller detta de svenska multinationeUaföretagen. Vi har sett flera exempel på hur svenskamultinationella företag låter sin verksarahet i stagnera, eUer vilketkanske varit ännu vanligare, rainska sin produktion i och öka den vidsina utländska industrier. Detta har i raånga fcill lett tUlpersonaUnskränkningar här, och samhället har genom arbetsmarknadspolitiskainsatser fått lösa uppkomna sysselsättningsproblem. I min egen hemstad,, har vi ett av största multinationella företag, , somsedan en tid tUlbaka har anstäUnings-stopp och minskar antalet industrijobb med1 000 . Dessutom har man aviserat uppsägningar för omkring 300tjänstemän. som detta sker har man kunnatkonstatera att detta företag låtit sina utländska verksamheter expandera. Någotanställningsstopp har inte SKF såvitt mig är bekant vid något av sina företagutomlands, utan det har man bara vid moderfabriken i . ÄtskUUga lUcnande exempel skulle kunnaredovisas här för kammaren, men jag skall avstå ifrån detta. En slutsats kanman väl dock dra redan av detta exempel; Nog hade det varit värdefullt omsamhäUet haft möjlighet tUl insyn i styrelsens verksamhet eftersom samhälletändå måste lösa de problem sora uppkommer då företaget av olika skäl föredraratt låta verksamheten expandera utomlands. Under de senaste årens svagakonjunktur har det privata näringslivets investeringsaktivitet inte legat påden höga nivå som man hade önskat från samhällets sida, och olikastimulansåtgärder har vidtagits för att öka investeringstakten. Men deöverväganden, värderingar och motiveringar som man inom det privatanäringslivet gjort och haft är för sarahället i stort okända. Däremot har dearbetslösa på ett tragiskt sätt konfronterats med följderna av styrelsernasbeslut, och samhället och skattebetalarna har fått träda in där näringslivetsansvar sviktat. Utskottet säger i sitt betänkande att man har förståelseför de synpunkter vi framför i vår motion och att frågan om de raultinationellaföretagens roll inom svenskt näringsliv är viktig. Men efter detta konstaterandekommer, utan att man anför några sakskäl, den verkUga västgötakUraaxen;"När det gäller avgränsningen av de företagskategorier inom vUkaförsöksverksamhet med offentlig styrelserepresentation nu skaU inledas finnerutskottet departementschefens förslag väl avvägt." Jag delar utskottetsordförandes uppfattning att det är bra att man samlar in information om demultinationella företagen och att det är bra att en arbetsgrupp tUlsattes somföljer de multinationella företagens utveckling. Men detta, herr talman, lederinte till någon insyn i dessa företags verksarahet och än raindre tUl någonmöjlighet att påverka de beslut som fattas i dessa företags styrelserum, beslutsom får betydelse för svensk ekonomi och sysselsättning. När utskottets ordförande säger att han förutsätter attåtgärder kommer att vidtagas, vUl jag fråga ora han därraed menaratt man kan vänta förslag om att samhäUet genom bl. a. styrelserepresentationeUer på annat sätt kommer att beredas tUlfälle tUl insyn och medbestämmanderätt i dessa för svensk ekonomi så betydelsefulla Då jag inte är säker på att hans svar på rain fråga blirjakande, vUl jag tUl slut, herr talraan, yrka bifaU till raotionen 1847, sominnebär att i skrivelse tUl Kungl. Maj:t begär att vårriksdagen 1973föreläggs förslag om samhäUsrepresentation i produktionsföretagens styrelser,varvid de multinationella företagen specieUt uppmärksammas. I detta anförande instämde herrar ,i och , samt herrar , , Gaddoch (saratliga s). Styrelserepresentation för de anställda i aktiebolag ochekonomiska föreningar, m. m. HerrSVENSSON i (vpk): Det finns en gammal regel i svenskförvaltning, som dessutom är kodifierad i tjänsteinstruktionerna. Den regelnsäger att en offentlig myndighet inte får göra skUlnad på den ene medborgarenoch den andre. De som begär förvaltningens tjänster eller upplysningar skallbehandlas lika. I sina relationer med förvaltningen skall de ha sammarättigheter och samma skyldigheter. Vad sora är tUlgängligt för en skall vara tUlgängligtför aUa. Vad som är hemligt i det ena fallet skall inte lämnas ut i ett annatfall. Det är visserligen sant att det alltid syndats på den härpunkten. Var och en som känner praktiken vet att dessa regler bryts. På grundav objektiva maktförhållanden i samhället blir vissa individer och grupperrättsligt sämre stäUda än andra. Också i den subjektiva behandlingen förekommeratt vissa personer och intressegrupper gynnas. Men det sker i stUlhet, och detstrider faktiskt mot bestämmelsernas både bokstav och anda. Ingen regering ochingen riksdag har hittiUs vågat säga, att förvaltningen och dess tjänstemänskall behandla en grupp raed större välvilja eller undanhålla somliga människordet som delges andra. Men i lagförslaget nr 1 i propositionen 116 är det justvad man gör. Där föreskrivs att kapitalägare, vars företag är av viss storlek,två gånger skaU lämna vissa datauppgifter tUl länsförvaltningen. Igengäld skaU uppgiftslämnarna få återinforraation av län och kommuner rörandet. ex. komraande planåtgärder. De skaU delta i utvärderingen av materialet ochi realiteten få insyn i planeringsprocessens interna, förberedande stadier. Detinsamlade datamaterialet föreslås belagt med 20-årig sekretess. Detta är att ge en liten grupp kapitalägare specieUaprivUegier framför andra medborgare. Det som ges åt denna grupp nekassmåföretagare, lönearbetare, fackorganisationer och opinionsgrupper. Detta kanaldrig vara förenligt med förvaltningsregeln att alla skaU behandlas lika. Det talas mycket om jämUkhet och msyn. Mensom vanligt skall kapitalägarna ha mera insyn och vara mera jämlika än andra.Jämlikheten är regeringens käraste slagord. Men när ordet blir kött då visardet sig innehålla nya privUegier åt redan privilegierade. I sin iver att ge de större företagarna privUegier ärpropositionen generande ologisk i sina resoneraang. Återinformationen skallenligt propositionen vara tiU för att skapa balans meUan företagens rättigheteroch skyldigheter. Det är ologiskt ur två synpunkter. Styrelserepresen ta-tion för de anställda i aktiebolagoch ekonomiska föreningar, m. m. För det första lämnar alla medborgare ingående uppgifterom sina personförhållanden tiU staten. Det sker i många olika sammanhang. Allamedborgare har den skyldigheten. Varför skulle då inte alla medborgare harättigheten att få insyn? Varför medför skyldigheten rättigheter bara förföretagarna och inte för andra uppgiftslämnare? För det andra föreslås i propositionen att rayndigheternaskall ha skyldighet att ge återinforraation även tUl sådana företagare som intehar lämnat uppgifter, näraligen om företaget har över 50 anställda. I sådanafaU är det alltså inte någon balans meUan rättigheter och skyldigheter. Störreföretag får alltid återinforraation, oavsett ora de lämnar uppgift eller ej. Utskottet vUl över huvud taget inte se det här problemet iögonen. Utskottet säger helt öppet, att någon favorisering av de större företagarnainte alls blir följden. Jag vUl fråga: Om en lag ger en grupp företagare rättatt i specisll ordning 'erhålla upplysningar om det interna arbetet ochutvärderingen av information inom förvaltningen, och sarama särskUda rätt integes åt andra grupper - är det inte en favorisering? Om jag får något som ingenannan får - är det inte en favorisering? Om jag blir bättre stäUd i någotavseende än andra - är det inte en favorisering? Om skickarsärskUda skrivelser tUl en viss kategori eller i annan form kaUar just dennagrupp tUl särskUd information och utesluter aUa andra grupper från deninformationen - är det inte en favorisering? Självklartär det en favorisering. Men varför skriver man då att "någon favorisering---- kommerden föreslagna informationsskyldigheten inte att ledatiU'? Jo, man skriver så för att man skäms för att erkänna att det är fråga omen privUegiering och för att raan är generad över att behöva tUlstå att mandärmed bryter mot vad som annars gäller i offentlig förvaltning.Likhetsprincipen är kränkt, men raan blundar, därför att man finner detobehagligt att erkänna det. Kommunisterna vUl inte vara med om denna favorisering ochdessa principbrott. Vi yrkar bifall tUl reservationen 1, enligt vilken allamedborgare skaU kunna få del av den information som enligt utskottet skaUreserveras för en liten grupp. Detta utskottsbetänkande har kritiserats bådefrån kommunistiskt håll och av de borgerliga partierna. Kommunisterna menar attendast styrelserepresentation blir en alltför enskild företeelse, som intekommer att medföra någon förändring i maktstrukturen. På de borgerUgas sidamenar man tvärtom att det förslag som har lagts om statliga styrelserepresentanterinte hör hemma i en diskussion om företagsdemokrati. Det är eraellertid mycket vUctigt att se det här förslagetsom en del av en större enhet. Styrelserepresentation för de anställda kan varaen isolerad åtgärd som inte leder tUl någonting väsentligt om den genomförsutan att andra förändringar vidtas . Men denna styrelsereprcsen-tationmåste ses tUlsararaans raed de förslag om företagsdemokrati i det dagligaarbetet på verkstadsgolvet, som ju förbereds i en statlig utredning och därprincipen skall vara den som uttrycks i och den socialdemokratiskapartikongressens beslut, att en rad områden som inte är förhandlingsbaraskall göras förhandlingsbara att de fackliga organisationerna i det dagligajobbet skall ha ett inflytande över besluten. Det är när det finns en koppUng mellan de beslut somfattas dag för dag och där löntagarna har ett inflytande och enminoritetsrepresentation i styrelsen som man kan säga att företagsdemokratinförs framåt. Vidtas den ena åtgärden isolerad från den andra, kommer ingentingatt hända, utan de måste genomföras sora en del av en enhet. Det är såförslaget har behandlats på både och den socialderaokratiskapartikongressen. På samma sätt kan man säga att en renodladföretagsderaokrati, som enbart angår de enskUda företagen - och det är här somde borgerliga partiernas engagemang komraer in - kan urarta så att den ledertUl ett extrerat liberalt samhälle raed kraftiga regionala skUlnader och storainkomstklyftor. Om det å andra sidan enbart finns starka centrala statligaorganisationer som fattar beslut, kan man få en hämmande byråkrati. Man kan fåen hårdhänt centralisering, där kunskaperna ora de problera som finns iverkligheten är ganska små. En av den ekonoraiska deraokratins svåraste menviktigaste uppgifter är just att finna en balans meUan det genomgripandeansvaret i hela samhället och ett lokalt inflytande på den egna arbetsplatsen,en balans sora leder tUl ett sådant saraspel att de frågor som är angelägna idet dagliga livet verkligen blir underlag för beslut, som får prägla helasamhället. Styrkan i det program som läggs fram frånsocialderaokratin och från är att det innehåller ett sådantsaraspel. Här finns hela kedjan av åtgärder, från deraokratin påverkstadsgolvet över styrelserepresentationen och tiU en mer övergripandeplanhushållning, vari ingår statliga styrmedel och ett övergripandesamhällsansvar. Hela det paket sora nu föreslås innebär inte annat än ettförsta steg, sora det har sagts från alla håU under debatten. Det är ett förstasteg tUl en genoragripande förändring av det ekonoraiska livet, och det ärgenomgripande därför att det omfattar hela kedjan. Brister en länk -genomförman bara en del av den, sora kommunisterna å sin sida och de borgerliga å sinsida vUl göra faller också raöjligheten av genomgripande förändringar. Menstyrkan i vårt förslag är sora sagt att varje länk i kedjan finns raed. Men på en punkt finns det enligt min menmg en brist i detförslag som har lagts fram i propositionen och i utskottsbetänkandet -propositionen skUjer sig på denna punkt från de beslut som har fattats på densocialdemokratiska partikongressen nämligen när det gäller styrelserepresentationeni produktionsföretag, framför allt i multinationella företag. Men det är välen nyansskUlnad; jag har fattat uttalandena både från utskottets föredragandeoch industriministern under debatten så att man har velat göra en prioritering.När man nu tar ett första steg skall man först inrikta sig på de frågor sora urraaktsynpunkt är raest angelägna. Om man skaU göra en sådan prioritering, är detnaturligtvis riktigt att i första hand gå in för stiftelserna ochinvestraentbolagen, före ett aUraänt insättande av offentligastyrelserepresentanter i produktionsföretag. Styrelserepresen ta-tion för de anställda i aktiebolagoch ekonomiska föreningar, m. m. Styrelserepresentation för de anställda i aktiebolag ochekonomiska föreningar, m. m. det är enbrist när man priorUerar investmentbolag, stiftelser och förvaltningsbolag förevissa produktionsbolag, nämligen de raultinationella företagen. Jag vill idetta sararaanhang ta upp de multinationeUa företagen från en något annanutgångspunkt än gjorde. Det finns en tendens att betrakta debattenom de multinationella företagen som något av en modedebatt. Det sker inte detvill jag säga i vare sig propositionen eller utskottsbetänkandet, men raanmöter ofta den inställningen att det är fråga om ett slags debattvåg, enföreteelse som kommer att vara övergående. Det är ett mycket farligtresonemang. Det är utan tvivel så att utländska företags uppköp av svenskaföretag ökar mycket snabbt. De siffror som brukar anges på hur många människorsora är anställda i raultinationella företag i är rätt garala. Detfinns siffror som visar att enbart raellan 8 000 och 10 000löntagare befann sig i företag, som plötsligt hade övergått i utländsk ägo. Den tendensen koraraer att fortsätta. Vi koramer inte iframtiden att kunna påvisa att har en så mycket mindre andelmultinationeUa företag än andra länder. Det är en trend som går igenom helavärlden, där den intemationeUa handeln och exporten blir aUt mindrebetydelsefull när det gäller att sälja produkter utomlands och där i stället produktionutomlands blir det aUt raer dominerande sättet - och för och EEC-ländernaredan är det att försälja varor utomlands. Vi vet alla hur de problem ser ut sora de multinationellaföretagen skapar. De är planekonomier i viss mån. De bestämmer självasysselsättning, priser samt in- och utflöde av kapital på ett sätt som andraföretag inte kan göra, och de försvårar staternas planering. De försvårar förstaterna att genomföra i deraokratisk ordning fattade beslut när det gällerskattepolitik, kapitalpolitik och kanske också företagsdemokrati. Och deförsvårar definitivt för de fackliga rörelserna att genoraföra strejkaktioneroch annat fackligt arbete sora dessa organisationer norraalt kan utföragentemot andra företag. Det är intressant att se hur de som är berörda reageratinför de multinationella företagen. Fraraför allt harfackföreningsinternationa-lerna arbetat hårt på att ta upp den här frågan. Detär uppenbart att det första steget, det sora raan ser som det absolut nödvändigainom de fackliga internationaler som har behandlat problemen raed deraultinationella förelagen, är att få inflytande över informationen.Metallinternatio-nalen har bildat utskott för olika företag, där spridningen avinformation tUl medleraraarna i olika länder är det väsentliga. Kanske ännuviktigare är att man på allvar inom vissa internationaler har diskuteratmöjligUeten av internationella kollektivavtal. En fackföreningsinternationalskulle aUtså sluta ett kollektivavtal med ett multinationellt bolag. Men detkollektivavtalet skulle inte röra löner, arbetsvillkor eller annat som kanskilja mellan olika länder och världsdelar, utan ett sådant avtal skuUe varaett kollektivavtal om information från företaget. Som så viktig har alltså fackföreningsrörelsen betraktatmöjligheten att få information från de multinationella företagen. Skall viattackera de problem som de multinationella företagen medför i , raåstedet förstasteget vara att vi skaffar oss information. Därmed skaffar vi oss inte maktöver företagen, självfallet inte, men det är ett första nödvändigt steg, omsamhäUsinflytandet skall kunna förstärkas.