prot · FV0980 · 1972-12-31 00:00:00 — Vi måste la hänsyntUl vad som händer internationeUt, där vi håller på att bU aklerseglade i fleraavseenden. Det är därför vi måste få fram en allmän näringspolitik för attsäkra den fliUa sysselsättningen åt oss. Den satsming som görs är alldeles för liten, för allkunna leda tUl full sysselsättning. Det resulterar i avflyttning. Denavflytlningen har inte varit så stor , invänder någon. Det varden inte heller , när vi diskuterade dessa frågor. Del beror på andraomständigheter, delvis tUlfälliga, Avflytlningen kommer i gång, menavindustrialiseringen fortsätter inom det här landet. Vi kommer atlfå två arbetsmarknader: en för de yngre välutbildade, som kan la den nyasortens jobb, och en för de äldre med den gamla utbUdningen, som ställs utanförde nya jobben. Det är det slora problemet, och det betyder atl viinte bör driva lokaliseringsfrågorna som en delfråga inom t, ex,. Lokaliseringsfrågorna förutsätter en samordning inomregeringens hela ekonomiska politik, finanspolitik, industripolitik,utbildningspoUtik och poUtik, lokaliseringspolitikosv. Åtminstone nio departement är inblandade i den samordningspolitik somskuUe behöva finnas på dessa områden. Jag begär inga snabba resullat. Även om åren onödigtvis ärförsuttna i många sammanhang bör det finnas en möjlighet alt ta fram ensamordnad politik, omspännande flera departement, och bygga upp den medtiUräckligt ekonomiskt underlag, tUlräcklig organisation och personal för attdet skall kunna bli resultat. Var finns den organisationen ? Var finns densamköming av departementen som jag 1969 begärde att vi skulle få för atl kunnalösa Norrlandsfrågorna? Vi fick etl allmänt svar atl skaU beslå som enmed övriga nationen fuUl jämförbar del. Löftet har inte kunnat uppfyUas, Inteheller den utlovade fulla sysselsättningen har kunnat upprätthåUas, Politik är liU för resultat. Näringspolitik är till föratt skaffa människorna full sysselsättning, och det är den poUtiken vi vUl seframtagen tUl hösten, när regeringen kommer med sitt förslag omlokaUseringspolitik, Den nuvarande utformningen är helt otiUräcklig, Långsamt,för litet och i vissa faU . Den statliga förelagsgruppen är inleuppbyggd så alt den expanderar trots löftena, som jag citerat, att viskulle satsa mera på direkt företagaransvar genom industrietablering. Vadväntar vi på? Jo, vi väntar på en konjunktur som skall gå upp. Konjunkturen gårnog upp vid tillfälle, men del är inle detsamma som att det blir fullsysselsättning här i landet jämnt över. Därför har vi aU anledning alt väntaatl få se den där regionpolitiken som skuUe ge inte bara utanockså övriga län en med övriga nationen fulll jämförbar utveckling. Avstånd måste övervinnas. Det kostar pengar,TransportpoUtiken är ännu inle så utformad alt den övervinner dessa kostnader.Samordningen mellan departementen är inte förverkligad, TiUräckUg satsning avekonomiska medel är inle uppnådd. Man kanske vill säga alt vi inte har råd. Dåfär man i så fall bestämma vad vi har råd till - fuU sysselsättning eUerarbetslöshet och satsa på det som är mest väsentligt och göra deomfördelningar inom statens budget sorh behövs för atl vi skall uppnå fuUsysselsättning och en tryggad utveckUng, Det är mycket möjhgt atl del som jag åsyftat här och detsom håUer pä att hända i de större industriorterna och storstadsområdena desom varit föregångare i en gynnsam utveckhng men där industrin nu inte kanupprätthålla fuU sysselsättning utan går tUlbaka är tecken på att vi får göraännu en ännu större omfördelning, dvs, en omfördelning av den betaldaarbetstiden, så atl i första hand aUa människor får fuU sysselsättning och inlestora grupper måste stå utanför arbetsmarknaden, FuU sysselsättning under färrearbetstimmar per anställd är i så faU att föredra framför full sysselsättningmed många arbetstimmar för somUga medan andra står utanför sysselsättningen:ungdomarna som inte kan komma in och de äldre som åker ut för fort. Del ärmänga frågor som behöver koordineras för att vi skaU få en politiksorn leder tUl fuU sysselsättning. Jag är mera intresserad av alt få en sådanhelhetspolitik eftersom jag menar att del finns stort behov av den änav en politik som söker omlokaUsera den otUlräckliga sysselsättningen som vihar. Alt börja bräka regioner emellan, som det funruts vissa tendenser tiU häri dag, löser tyvän inte problemen. Det är bättre att regionerna samspelar,eftersom samma problem förekommer över hela linjen, FuU sysselsättning genom enmedveten ekonomisk poUtik med hjälp av en näringspoUtik, koordinerad medarbetsmarknadspolitik, lokaliseringspolitik, industripolitik,utbildningspolitik, transport-politik osv, det är vad vi behöver. Vi får välhoppas , liksom vi har hoppats . Under detta anförande, i vUket herrar i Bäckmora(c), Weslberg i (fp) och () instämde, övertog fru andre vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. Sedan vi hört säga att vi inlebör bråka regioner emellan är det naturligtvis litet svårt för mig alt börjatala för det län dar han själv är Konungens troman. Han sade en hel del klokasaker men kanske också en och annan sak där jag inle hell kan dela hansuppfattning. Att vi inte har fuU sysselsättning i det här landet harhan naturligtvis rält i, men när han säger att detta inte är någontingliUfäUigt, menar han då att denna utveckling är medvetet styrd av regeringen?Han säger också att man driver poUtiken som en "kork på vågorna". Manfrågar sig då, om han åsyftar dem som regerar eller vem han menar att"kork" är. Vidare säger han att politik är till för atl ge resultat.Vi hoppas också all vår landshövding skaU se tiU att det blir resullat i vårtlän, och vi ser med förväntan fram mot resultatet. Jag har begärt ordet för att säga några ord om den motionsom vi inom i har väckt. När stödområdet fastställdeskom utanför det område som skulle få särskilt lokaUseringsstöd.Detta föranledde redan på den tiden en motion från , och jag troratt rikligheten i kraven framstår klarare . Om Gästriklandhade tiUhört stödområdet, skuUe vi säkert ha haft bättre möjUgheter tUl ökadsysselsättning i den delen av länet. Av de 4 000 arbetslösa i länsom var ulan arbete var nära 2 000 från just Gästrikeregionen.Detta visar att vi har stort behov av företagsamhet och ökad sysselsättning ivår region. Vi får en del statUga verk i första omgången avutflyttningen. Jag beklagar att vi inte tiU vårt län fick något ytterligare,vare sig tiU eUer till Söderhamnsregionen, i andraomgången, men jag hoppas att några andra företag kan komma i stället. 1 ett sådant gränsområde som och kanske södraDalarna utgör tror jag det bhr ett negativt sug på företagsamheten i gränsområdet.Skall vi behålla del nuvarande systemet, vore det kanske vettigare att göra enavtrappning av stödområdesgränserna i flera steg. Om stödområdet skaU finnaskvar tror jag aUtså atl övergången borde göras mjukare än vad dennu är. Jag är också tUlfredsställd med all man från både Nr 80 socialdemokratiskt och centerpartihåll inom länhar fört fram Onsdaeen den dessa synpunkter motionsvägen, men eftersom det inte finns någon yj jj 1977 reservation på denna punkt har jag inget yrkande. Hen ÄNGSTRÖM (fp): Jag vill först anknyta tiU och understryka alt vad vi nu diskuterar är enbetydande jämlikhetsfråga. Frågan gäller att lyfta de fatliga områdena i landettill en bättre nivå och ge människorna där den självklara rätten tUl etlarbete. Jag anser också alt samhällssatsningen är alldeles för tvekande, förliten och ulan klar måUnriktning. Den här debatten har både en ekonomisk och ensocial bakgrund. När man diskuterar lokaUseringspolitik och regionalutveckling i vårt land, anser jag att man saknar ett viktigt faktaunderlag. 1många fall kan man renodla frågeställningarna så att dessa enbart kommer atl gälla:SkaU man flytta arbetskraften fiU företagen eUer skaU företagen flyttas tillarbetskraften? De problem man släUs inför i dessa bedömningar är av ekonomisk,social och miljömässig art. Då del gäUer de ekonomiska frågeställningarna kan manplocka fram klara fakta i fråga om den marknadsmässiga sidan, förelagens lägeoch därav följande fraktkostnader och kostnader för persontransporter ochövriga kommunikationer. Dessa fakta talar ofta till nackdel för utlokaliseringarliU stödområden och har väl varil den främsta anledningen tUl att industrinvarit tveksam då det gäller att ta det steget. Men den stora ekonomiska fråganar vad samhäUskostnaden kommer att bU alt flytta och omskola de arbetslösa iNorrland och övriga stödområdet tUl de expansiva, överhettade områdena imeUersta och , Vad bUr samhäUskostnaden när en egnahemsägaretvingas bryta upp från sin bygd? Vad är kapitalförstöringen när gården inte gåralt sälja på grund av alt del inle finns några spekulanter och den kommer allinlösas för ett obetydligt taxeringsvärde och sedan kommer att stå öde? Denenskilde förlorar sin kontanta insats och värdel av sitt eget nedlagda arbete,och staten förlorar stora summor i statliga lån och bidrag. På grund av avflytlningen kommer sedan andra effekter in ibygden: underlaget för en affär sviktar, detsamma gäller de koUektiva kommunikationerna,skolan läggs ned, annan service försämras och bygden avfolkas snabbt och dör. Vad kostar del å andra sidan atl bygga nya bostäder förnya statliga och egna pengar på den nya platsen, atl bygga skolor, sjukhus ochandra serviceinrättningar? En annan viktig fråga: Hur går det med den socialaanpassningen på den nya orten? Enligt min mening är de samhäUs-konsekvenser jagbelyst och kostnaderna för dem en av de vUctigaste grundstenarna när man skallvärdera hur mycket man skaU satsa på lokaliseringspoliliska åtgärder och sättetför satsningarna. Vissa forskningsresultat har man väl fått fram genom spriddaaktioner, men vad vi här behöver är en bred, statsunderstödd samhällsforskning,som kan ge det nödvändiga underlaget. Hur vore det att utnyttja den forskningskapacitet,som den friställda lärar- och forskningspersonalen besitter - 6 protokoll 1972. personal-vars friställande blivit en följd av den minskade tillströmningen tUluniversiteten? Kunde inte den utnyttjas för delta ändamål? Del finns alltså enligt min mening för litet underlag förall lokaliseringsdebatten skall vara verklighetsbetonad. Man skall även på eltriktigt sätt kunna välja mellan olika allernativ. Men de uppgifter och faktasom hittUls föreligger har entydigt pekat på all omställningskostnaderna församhället är så stora att de motiverar ett nytänkande med än sitarkare satsningpå att lokalisera företag till de områden inom stödområdet där det finnsmöjligheter för företagen att fungera. Med , detta vill jag ha sagt att delfinns en stark samhällsmotivering för lokaliseringsstödet och atl det inteskall betraktas som en nådegåva lill från del övriga , Detfinns också starka motiv för en kraftfullare insats då det gäller attupprätthålla och bygga ut samhällsservicen i stödområdet. Jag skall också säga några ord om Vindelälvsproblematiken,Det är en gång för alla fastslaget att bevarande var en riksangelägenhet.Herr Rimås sade tidigare i den här debatten atl han, som en av beslutsfattarnai 1967, kände etl moraliskt ansvar för alt löftena om arbete ålmänniskorna i ädalen infriades. Jag hoppas att alla andra här som var ledamöteri vid det tUlfället känner samma ansvar. Människorna i de bygder delgäller har tröttnat på att vänta på de utlovade åtgärderna och kräver att varoch en som var med och fattade beslulet 1967 också skall vara med om att infriadet. En annan orsak lUl det kollekliva ansvaret är också att , ungefär , som man gick och väntade på ett besked om älven skullebyggas ul eUer inle, upphörde alla insatser från samhällets sida i den härbygden. Till väg 363, som går längs ädalen, anslogs t, ex, inga pengar tillarbeten i den mellersta och övre delen, och uppvaktningarna möttes av beskedet:Vi skall vänta och se om älven byggs ut, 1 ett par motioner som behandlats av utskottet har ocksåvägfrågan och kommunikationerna utpekats som områden där en insats skulle få ensnabb effekt, 1 reservationen 12 har också delta underslrukits. Jag vUl kort summera några åtgärder som jag anserförst bör komma i fråga som en insats för Ädalen förutom del angelägnavägbygget. För det första är det skapandet av etl rekreations- ochrehabilileringscentrum i . Fördel andra är del alt stimulera någotföretag att sätta i gång produktion i de nybyggdafabrUcslok.alerna som ännu står lomma. För det tredje ärdet en mindre industrilokalisering tiU som en första hjälp tUl dennakommun som är särskUl svårt drabbad. kommun har förlorat över 70procent av den unga befolkningen . Men det måsle vara en samordning av insatserna iVindelådalen. För detta ändamål bör det tUlsättas en särskUd arbetsgrupp medrepresentanter från kommunerna, och arbetsmarknadsmyndigheterna.Detta förslag finns också redovisat i reservationen 12, och jag yrkar bifalltUl denna liksom tiU övriga reservationer undertecknade av folkpartietsrepresentanter i utskottet. Jag vill med några få ord beröra den del iutskottsbetänkandet som behandlar det aUmänna stödområdet och den nuvarandegränsdragningen. Anledningen är den myckel negativa befolkningsutveckling somså starkt kännetecknar en av de två planeringsregioner i sområkade hamna utanför stödområdesgränsen, nämligen Avestaregionen, omfattandeAvesta och kommuner. Utskottet påpekar mycket rUctigl i sitt betänkande, altfrågan om en utsträckning av stödområdet lUl att omfatta även de delar avKopparbergs län som ligger utanför vid flera lUlfäUen tidigarediskuterats och även prövats av . Jag finner del därför tämligen onödigt att på nyttredovisa de motiv som talar för atl ett misstag begicks när den nuvarandegränsen fastslogs. Men låt mig bara peka på två faktorer som något förändratbUden sedan den här frågan senast behandlades av vad beträffar Avestaregionen, För det första: pekadebefolkningsutveckUngen på en viss uppgång i samtliga planeringsregioner iKopparbergs län, med undanlag för , i vUken tillbakagångenfortsätter. För det andra: I ett mycket bekymmersamt läge kom förnågra dagar sedan beskedel om atl en av regionens större industrier kommer altläggas ned, vUket naturligtvis innebär ytterligare arbetslöshet och ytterligareutflyttning. Med andra ord, den förändring som skett för del har ihuvudsak varit av negativ art. Situationen blir naturligtvis inte mindrebekymmersam, då de kommunala investeringarna och satsningen på utbyggnad avservicen inom olika områden baserades på den expansiva utveckUng somkännetecknade regionen under 1940-och 1950-talen och som på ett mycket abruptsätt bröts , Och om inte krafttag las från samhällets sidakommer den kommunala servicerocken atl bli aUdeles för stor och tung att bäraför de kvarvarande människorna i regionen, 1 förta årets ulskottsskrivning avfärdade man här nämndaproblem genom att hänvisa tiU vad statsutskottet sade . Manansåg därmed utfästelsen om en liberal tUlämpning av stödverksamheten förregioner strax utanför den nuvarande gränsen som tUlräckUg, en bedömning somtyvärr visal sig olillräckUg i vad det gäller , Av den anledningen fann jag del motiverat att tiU åretsrUcsdag motionsledes kräva en justering av gränsen för att därigenom eliminerade mycket negativa gränseffekterna för nämnda region. Vid studium av årets utskottsbetänkande får man en starkkänsla av all utskottet vid årets behandling av de här frågorna lagt nerbetydUgt mer arbete, ett arbete som resulterat i en skrivning präglad avförståelse för problem och en stark vilja att medverka tiU attdessa löses innan det är . Man utgår ifrån att även stödområdets omfattning noggrantkommer att prövas under nästkommande år och att då särskUd hänsyn bör tas tiUde områden som gränsar tiU det aUmänna stödområdet, områden medspeciellt svåra problem. Och som jag tolkar betänkandet anser utskottet altAvesta-regionen måsle betraktas just som elt sådant Nr 80 område. Onsdaeen den talman! Med hänvisning till del anförda och till utskotls- 17 mai1972 skrivningen i den här delen avstårjag ifrån alt yrka bifaU till molionen ----------------- -_ 1377 eller lill reservationen 9 och har för avsiktatt vid den kommande Regionalutveckling voteringen stödja inrikesutskottetsförslag i dess betänkande nr 7. Inrikesulskottets belänkande nr 7 är elldokument på den betydelse som tillmäts regionalpolitiken i vårt land. Del storaantalet motioner och de många förslag som finns sammanfattade i betänkandet harett grunddrag gemensamt: regionalpolitiken och insatserna härför måsteförstärkas och utvecklas. Ätt dessa frågor stär i fokus är också synnerligensjälvklart. Utformningen av och del materiella innehållet i deregionalpolitiska insatserna blir ju diiekt avgörande för hur människorna iframtiden skall kunna få arbele och utkomst i de områden de helst önskar och omde skall kunna få leva i den miUö som de anser viktigast för trivsel, harmonioch personlig utveckling. Inför framliden måste en sammanvägning avriksplaneringen och de regionalpoUtiska insatserna ske, så att man verkligenkan bryta den trend till centraUsering av verksamhet och människor som skeroch som åstadkommer en oförmånlig balans mellan olUca delar av landet. Jag kantUl alla delar instämma i principiella redovisning avseendedessa frågor. Jag skall i fortsättningen begränsa mig till några synpunkter påproblemen i och på stödområdesgränsen genom länet. Del är ju känt all befolkningsutvecklingen i varitstarkt vikande under slutet på 1960-talel och även in på 1970-lalet. Dellasammanhänger på ett avgörande sätt med elt krympande näringsliv. Och att isynnerhet de mindre företagen haft svårigheler är ju uppenbart. Låt mig lämnanågra siffror. 1 var det 1970 130industriföretag som varslade om driftsinskränkningar och nedläggelser. Antaletberörda arbetstagare var nära 6 000. Denna utveckling synes ha förstärkts under1970-talet. Detta ger anledning att betona hur avgörande en positivnäringspolitik är, i synnerhet , då näringslivet alldelessärskilt regionalpoUtiskt - är i trångmål men då regeringen ändå är beredd attlägga nya bördor på icke minst förelag med stor personaltäthet. Den i dagföreslagna fördubblingen av löneskatten kommer säkerligen att skapa bekymmeroch oro för många människor . Den utveckhng som är på gång drabbar särskilt hårtregioner av typ, med etl i vissa områden synnerligen ensidigtnäringsliv. Del måsle hell enkelt skapas en bätlre grogrund för mindre företagmed deras slora betydelse för att åstadkomma ett allsidigare och bätlredifferentierat näringsliv. Det lokaliseringsstöd som utgått harbetytt en del kanske mest i initialskedet men det har varit alldelesotillräckligt. Dengeografiska avgränsningen för det mera generella stödet har, som framhållitshär tidigare, varil föremål för många diskussioner under årens Vad gäller gick stödområdesgränsen under de 84 första fem försöksåren rakt genomlänet. Med detta följde visserligen olägenheter,men jag vill inte fördölja att denna gränsdragning gav norra och västra delarnaav länet en chans att stärka sina positioner, någol som är ytterstvärdefullt för balansen i länet. Att 1970 inför den nya treåriga försöksperiodenändrade gränsen och lämnade endast och utanför var eltsynnerligen olyckligt beslut. Regionerna hade redan då haft en synnerligennegativ utveckling, och denna har fortsatt med stor styrka, särskilt iAvesta-Hedemoraregionen, Folkmängden i sistnämnda kommuner har under de senasteåren minskat med över 3 800 personer. Länet och kommunerna har gemensamt inför inrikesministern redovisat sina bekymmer, I den PM som då framladeshar många frågor tagils upp, och jag hoppas innerligt att inrikesutskottel hartagit del av della material. Och bekymren för Avestaregionen fortsätter, har,som nämnde, etl företag beslutat flytta sin verksamhet lillannan ort i vårt land. Därvid berörs 165 anställda, och del är självfallet ettstorl avbräck i en region som , Denna utveckling medför stora ekonomiskabekymmer för den kommunala verksamheten. Hur skall kommunen i denna situationkunna leva upp tUl den överenskommelse som har träffats mellan regeringen ochföreträdare för majoriteten inom ? Det blirintressant alt se om del avtalet verkligen kommer atl kunna infrias av iframliden. Del måste också vara en orimlig utveckling att inte ens iså centralt belägna områden som utnyttja den organisation påsamhällssidan som finns uppbyggd. Vid beslulet om den nya slödområdesgränsen 1970 och vidandra tUlfällen har del uttalats, alt bl, a, Avesta- och Ludvikaregionernaskulle behandlas välvilligt. Detta kommer också till uttryck i utskottsmajoritelensskrivning . Man säger: "Utskottet utgår från att intresset alt stödjadenna region skall kunna tUlgodoses inom ramen för det nuvarandesystemet," Ja, det låter sannerligen inle särskilt hugnesaml. Jag skullevilja tolka det så all man kan tröstas av detta, men man kan inte leva påsådana besked. Jag är inte lika positiv i min tolkning som vari det avseendet. Vi kräver och jag tror det är en allmän mening i södraDalarna - ett ställningstagande sä att hela länet kommer in istödområdet. Fördelarna atl tillhöra stödområdet är många. Jag skallnämna tre. För det första är man med i en länsgemenskap. Man får samma chanssom andra regioner i länet att utvecklas. För det andra är det viktigt förföretag som tänker etablera sig atl veta vilka förutsättningar som finns.Förelagen behöver lång planeringslid, och de vill gärna veta, innan de böfiarplanera, vilka förutsättningar de kan räkna med. Därför är del negativt attvara utanför stödområdet. För det tredje - och del betyder myckel - gäller detfraklslödet. Vi vet ju vilka hårda bestämmelser som gäller beträffandefraktstödet och vi vel också alt gränsen där tydligen är ganska definitiv. Detbetyder att många förelag verkligen tar stor hänsyn tUl just fraktstödet närman planerar nyetableringar. Jag vill gärna säga att jag inte, liksom , kannöja mig med atl bara och kommer in i stödområdet och att rnan ytterligareen gång skall lämna Ludvikaregionen utanför. Del skulle av människorna i densistnämnda regionen definitivt uppfattas som elt svek, Vrkandeti motionen 1368 som följs upp i reservationen 9 är välgrundat och en direktuppföljning av del yrkande som föll med knapp majoritet här iriksdagen. Jag hoppas att det gångna årets erfarenheterhar gjorl att även socialdemokratiska ledamöter från , vilka förra åretvar med om att stjälpa detta länskrav, kan stödja yrkandet om att helalänet skall in i stödområdet detta för folkels bästa i , Jag yrkar,fru lalman, bifaU till reservationen 9, Idetta anförande instämde i (c). HerrN'r'(): Det statliga lokaliseringsstödet, fraktstödetoch övriga samhällsinsatser för att stimulera företagsutvecklingen i vissadelar av vårt land har varil av mycket stor betydelse för sysselsättningsbalansen.Detta torde ingen bestrida. Men har de statliga stimulansinsatsernautnytfiats tiU fuUo? Svaret är nej. Statens satsningar på skatteufiämning,samhällsuppbyggnad genom generösare statsbidrag lUl beredskapsarbeten ochövriga liknande regionalpolitiska insatser har också betytt mycket för uppbyggnadenav moderna samhäUen med en mycket god service inom det s, k, stödområdet. Menär denna goda samhällsservice på bl, a, de norrländska lokaliseringsorternaönskvärt känd i övriga delar av landet? Svaret är nej. Enbart beteckningenstödområde är något negativt. Det uppfattas som namn på en del av vårt land somär i behov av ett ständigt stöd för all leva vidare. Men målet för deregionalpolitiska insatserna är mer positivt: all bygga ut samhällsservicen ochnäringslivet i områden som drabbats särskUl hårt av urbaniseringsprocessen, såatl näringslivet där kan utvecklas och arbetslösheten avskaffas. Låt oss därför få en mera positiv beteckning på de delarav vårt land som vi kallar för stödområdet! Låt oss hellre krympa änutöka della område för alt insatserna skaU kunna bli så effektiva som viönskar! Låt oss få styrmedel, med det regionalpolitiska program somregeringen lägger fram tiU hösten, så att företag och sysselsättning bättre äni dag kan dirigeras till de delar av landet där vi vill ha utveckling!