prot · FV09130 · 1972-12-31 00:00:00 — Han torde inte dela min uppfattning att vi skulle ha behövt mångafler sådana skolor och att det är olyckligt att atmosfären i intefrämjar startandet och utveckhngen av skolor, "där arbetet bedrivs iöverensstämmelse med någon genomtänkt och önskvärd uppfostrings-ellerpedagogisk idé", som det stod i skolberedningens betänkande 1961. Jag harockså citerat det i interpellationen. Utbildningsministern säger vidare i svaret att skolpliktkan fullgöras i enskild skola som inte får statsbidrag under förutsättning attvissa villkor är uppfyllda. Detta är teoretiskt riktigt. Jag har också förtfram det i interpellationen, där jag citerar vad iÖrebro har sagt. Men, herr statsråd, hur är det i praktiken? Den närmaste anledningen till min interpellation var jujust att i hade fått avslag när man hade begärtatt få skolan godkänd. har länsskolnämnden godkänt skolan.Kristna skolföreningen har tidigare begärt att i skulle undersökalagligheten i den lokala skolstyrelsens beslut. Det här hade statsrådetCarlsson inte med att göra direkt, men det är sådana här saker som människortalar om och som jag inte kan låta bli att fundera över. Det visar sig alltsåatt det är besvärligt och trångt för dem som vill starta enskilda skolor. Jagtycker inte det är rimligt att det skall vara så. De människor som försökerskapa skolor av detta slag betalar ju sin skatt. Deras pengar bidrar till densvenska skolans finansiering. De skolor som de själva startar kostar i varjefall mycket pengar för dem personligen. Ang. möjligheterna att driva enskilda skolor även omstatsbidrag skulle utgå. Det finns kristna föräldrar, kyrkor, och föräldragrupper,som under stora uppoffringar har skaffat skollokaler och startat skolor. Jaghar själv skickat in pengar tUl sådana på vädjan från föreningar i helt andradelar av än den där jag själv bor. Jag har gjort det gärna, men jag harkänt att det är bedrövligt ställt när det skall vara nödvändigt. Dessutom harde som försöker driva dessa skolor ofta utsatts för förlöjligande och blivitmotsagda på olika sätt. Det fordrar verkligen ett personligt mod att driva sådanaskolor. Och detta är i demokratins land, i jämlikhetens ! I sista delen av sitt svar låter statsrådet meddela, atthan inte finner skäl att intaga annan ståndpunkt än , som har avslagitmotionsvis framförda yrkanden om statsbidrag till alternativa skolor. Låt migsäga två saker i anledning av detta. För det första kan riksdagsmannen i Tyresögivetvis följa riksdagsmajoriteten och i kammaren rösta ner förslagen omalternativa skolor, men samme riksdagsman är utbildningsminister och betydandemedlem i den svenska regering som är jämlikhetens och rättvisans banerförare iSverige. Intet hindrar honom att i den ställningen i en proposition framföraett förslag, som inte har fått öra när det kommer i en motion. Det varäven det som låg bakom min fråga. Utbildningsministern kan inte vara okunnig omatt många människor uppfattar det som grymt och orättvist att skolpengen inteföljer eleven. Min fråga var en anmodan till herr statsrådet att tala om förriksdagen och svenska folket, att alla grupper bör behandlas Uka, t. ex. närdet nu på nyåret återigen skaU skrivas proposition i departementet. För det andra; om underligt nog inte vill gestatsbidrag åt alternativ undervisning, svarar detta inte mot svenska folketsinställning i denna fråga. Genom två gallupundersökningar, som harutförts, har vi fått märkvärdiga besked. och har var för sig undersökt om folk tycker att statens skola skalltvingas på alla medborgares barn. Svaren visar att av föräldrarnaönskar en skola med målsättning. Jag kan naturhgtvis sätta frågeteckenjust för procentsatsen, men det är väl inget tvivel om att mer än hälften anserdetta - så dåliga är ändå inte gallupundersökningar-na. Det är ju inte hellerså att svenska folket till är direkt kyrkligt bekännande kristna,även om man kan peka på att medlemsandel uppgår tUl ca 98procent. Jag vill till detta tillägga att herr statsrådet, som ärsvenska folkets utbildningsminister, alltså skulle ha majoriteten emot sig ochföreträda minoriteten när han i sitt svar motarbetar en alternativ skola,eller av vilket annat slag som helst. Det skulle alltså vara så iSverige att minoriteten bestämmer över majoriteten. vet jag att kan göra mänga invändningaroch säga att det är fråga om alldeles för lösa påståenden, men jag tror att manbör lyssna noga ute i landet och känna sig för innan man utan vidare avvisartanken på alternativa skolor. Varför vill vi då ha kristna skolor? Jag skall inteförsöka ge ett uttömmande svar. Jag vill aUra helst, om detvore möjligt. ha bara enenda skola i . Jag har inte förälskat mig i en enskild skola som sådan.Jag såge helst att den svenska skolan vore sådan att alla barn finge kristenfostran. Förstå mig rätt på denna punkt - jag menar inte en konfessionsbundenkristen fostran i den negativa mening som somliga inlägger i detta begrepp. Jagvill i stället ha en skola där kristendomen hade fått det utrymme och rönte denrespekt som den förtjänar. Jag önskar med andra ord att skolan gåve utrymme förden Uvssyn, den tro som är samhällets grundval och förutsättningen för all godsocial utveckling och som därtill är vår kyrkas lära - den kyrka som man just är så oerhört intresserad av det visar kyrka-statutredningen. Men den svenska skolan har i praktiken blivit en ateistiskskola - ja, det är mitt påstående, men jag vill ha det motsagt av den som kangöra det. När dess ordning och anda på så många håll och på så många sättupplevs som outhärdliga för barn och föräldrar och när utvecklingen synes gåmot ytterligare sekularisering, då kan inte vi kristna föräldrar godkännamonopolet. Hur är det i praktiken med läroplanen och objektiviteten,herr statsråd? Jag har samtalat ridigare med statsrådet om vissa läroböcker, omvissa läromedel, om vissa skolprogram i radio och TV, om porrfilmer som visasför våra barn och som enligt min mening är sabotage mot hemmen och mot godfostran. Och vad säger statsrådet om kunskapsnivån? Hur är det i matematik? Enutredning i , som jag läste om i tidningen , harkommit med vad som kallats en larmrapport. Barn i sjuan och åttan befanns intekunna räkna mycket enkla tal. Ja, sådan oro som det är i skolan kan man förståatt det har blivit som det blivit. Och hur är det i historia? Vet man något om tiden före1932 då vi fick en ny regering här i landet? Det är en karikatyr, jag medgerdet, men bakom karikatyren ligger en verklighet, herr statsråd. Hur är det i svenska? Och hur kan eleverna lära främmandespråk utan att ha reda på grammatiken? Vad är religionskunskapen i praktiken? Vad menar man medobjektivitet t. ex. om och skapelseberättelsen? Jag citerar en artikelav redaktör i : "Objektivitet är ett annatmissbrukat begrepp. Enligt skall detta i fråga om Bibelninnebära att man, när man t. ex. läser om skapelseberättelsen, skall upplysaeleverna om att det man läser om inte är vetenskapligt." Det säger enföreträdare för skolan som fått avslag. Och hur är det på många andra områden? Jag skall gärnasäga att vi har också oerhört många duktiga lärare som kan göra underverk mitti oron och svårigheten och trots att läromedlen är som de är på sina häll. Ochdet finns platser, t. ex. i glesbygder, som inte har samma svårighet på skolansområde. Vi har väl i de flesta fall bra lärare det är inte mot dem jag vändermig - men det finns människor som trots att så mycket är bra ändå vill ha enannan stil på skolan och därför har gått ut för att skapa den skolan. Min uppfattning är att skolpengen skall följa eleven ochatt dessa människor borde få understöd när de skapar sina skolor. Ang. möjligheterna att driva enskilda skolor Ang. möjligheterna att driva enskilda skolor Det är klart och tydligt sagt, och tack för det. Men jag tycker attstatsrådet skaU tänka om. Skolföreningar, kyrkor och kristna föräldragrupperbör få stöd. Det är någonting i stil med experimentet med samskapsskolor. Debör få pröva om det inte går att nå bra resultat, kanske till och med bättreresultat, på den vägen. Borde inte skolministern önska dem lycka tiU och gedem sin välsignelse? Nå, det sista är kanske fel ord i sammanhanget. Jag har av en händelse, utan tanke på den här debatten, lånaten bok på . Jag har inte läst den helt och kan inte tro attboken i och för sig behöver vara något praktexempel i fråga om studium avSverige. Den av och heter Det blinda . Författaren hargivit en utlännings syn på efter många års arbete här. Han skriver pätal om skolans målsättning; "Vi låter en av systemets arkitekter, viceutbildningsminister få ordet: 'Undervisningen är en av de mestbetydande krafterna för en ändring av samhället. Den har integrerats i vår planför samhällets omläggning och dess syfte är att framskapa den rätta människanför det nya samhället. Den nya skolan avvisar individualiteten och lär barnenatt samarbeta med andra. Den avvisar konkurrens och lär kooperation. Barnenlärs att arbeta i grupper. De löser problemen tillsammans, inte var för sig.Den grundläggande tanken är att de i första hand betraktas som medlemmar av ettsamhälle. Individuell inställning motarbetas. Vi vill producera individer somär integrerade i samhället'." Detta är alltså ord. Han har rätt att ha denuppfattningen, men jag kan inte dela den. Vi är individer; hur kan vi bh någotannat? Individuahtet måste vi ha; att vi sedan skall samarbeta och lära osskooperation är väl riktigt, men skall vi ändå inte i det samarbetet vara osssjälva? När det gäller den rätta människan, så är förmodligen inteden rätta människan enligt min och många kristnas mening den som om. Och när det talas om samhäUets omläggning, herr statsråd, i vilkenriktning skall den ske och till vad? Det är väl statsrådet som har sagt attundervisningen skall forma den socialistiska människan! Den omläggningen villinte jag vara med om. Och skuUe skolan vara med i detta, skulle våra barn närde kommer till utsättas för en undervisning som tar bort derasindividualitet och hjälper dem att följa med i ett system som jag inteaccepterar, menar jag att skolan har blivit ett vapen mot mig. Och måste jagmer än någonsin förut arbeta mot den. Jag hoppasatt har ändrat sig på den punkten. När det talas om att den grundläggande tanken är attbarnen i första hand betraktas som medlemmar av ett samhälle, säger vi kristnaatt den grundläggande tanken är att det handlar om människor - människor -och att den här världen inte är allt. När vi har så olika uppfattningar tyckerjag att statsrådet skulle erkänna att vi som har den andra uppfattningen ocksåbör få framföra våra åsikter och ha möjlighet att starta skolor där våra tankarhar prioritet. Däremot säger i samma bok attskolutbildningens syfte är följande: "Den skall åstadkomma en välanpassad och god Den lär folk att respektera samförståndet, inte att saboteradet." - Det håller jag med herr statsrådet om. Det var bra sagt. Men vadär det för medel vi skall använda för att åstadkomma detta? På den punktenkanske vi ser olika. Orden "producera individer" som haranvänt är ett fruktansvärt uttryck! Individerna är redan individer; de skallalltså omformas, men man bör inte säga att man skall producera individer som ärintegrerade i samhället. Det är inte underligt att många föräldrar ryggartillbaka när de får höra sådant. Vi vill hellre fostra kristna människor. Vimenar att kristna människor är goda samhällsmedborgare, och vi tror attsamhället mår väl av att ha dem. Jag skall tiU sist berätta en Uten saga för statsrådet -kanske också för resten av regeringen och alla som har en sekulariserad syn påutbildningen och dess syfte. Det var ett rum som var mycket mörkt, och det varen man som ville driva bort mörkret, säger sagan. Han försökte bära ut mörkret,driva bort det med våld. Då kom en Uten flicka som sade; Varför inte hellre användaett ljus? Och så bar hon in ljusstaken med ljuset som brann, och då försvannmörkret. Vi kristna vet att ljuset är . Det är ord; detär den kristna tron. Den lyser upp hela huset. Vi har lärt att gudsfruktan ärvishetens begynnelse. Vi tror att det är som med solen och planeterna: omkristendomen får sin plats blir också det andra bra; solen ger sitt ljus åtplaneterna. Vi tror att i en skola där kristendomen respekteras och liksom ärgrundlagen blir det också riktiga kunskaper, och det blir trivsel på ett annatsätt. Många tycker att det här är mycket naivt och barnsligt -och jag tål att skrattas åt om ni vill skratta åt mig. Men vi som har ungefärden här uppfattningen - kanske inte uttryckt precis som jag gjort - tycker, detsäger jag än en gång, att skolpengen skall följa eleven. Men ännu hellre skullevi se att hela den svenska skolan lades om. Det fanns så mycket i samhället somtyder på att det gått snett och att just utbildningen och undervisningen har endel av skulden till det. Det vore alltså anledning att pröva en sådanomläggning. Ang. möjligheterna att driva enskilda skolor Under detta anförande övertog herr tredje vice talmannenledningen av kammarens förhandUngar. FruSUNDBERG (m); Jag ber nästan om ursäkt för att jag yttrarmig också i denna fråga till utbildningsministern, men jag skall denna gångvara ytterligt principiell. Orsaken till att jag begärt ordet är att jag i min handfått en promemoria från , daterad den 17 aprU 1972 medöverskriften "Ideologiskt alternativa skolor. Skolor som i religiöst ellerpolitiskt hänseende är alternativ till den obUgatoriska skolan". När statsrådet svarar på i Agnas förstafråga om synen på enskildas skolors tillåtlighet enligt svensk skollag, har hangivetvis en grund för sitt svar. Åtskilliga promemorior har upprättats inomskolöverstyrelsen, och några av dem har kanske också kommit statsrådet tillbanda. Jag skulle i protokollet vilja få infört Utet av vad som sägs i en Ang. möjligheterna att driva enskilda skolor promemoria, eftersom det kan anses utgöra en grund för statsrådets oginhet när detgäller de enskilda skolornas verksamhet här i landet. I promemorian säger man att undervisningen skall varaobjektiv, dvs. saklig och allsidig: "Att undervisningen skall vara saklig innebär attendast utsagor som är sanna eller mycket sannolika tas med i framställningensamt att, då mindre sannohka utsagor förs fram, detta klart markeras." Skillnaden mellan en och och en icke kristenmänniska är just synen på vad som är sant. I dagens utbildningssituationupplever jag därför den citerade meningen som ett hån mot de människor som haren tro och för vilka sanningen är något helt annat än vad som i vissafall framgår av utformningen av våra läroplaner. Jag kan inte tyda detta somannat än att några skall sitta och besluta vad som skall få meddelas eleverna. Jag villgärna läsa ett annat stycke ur promemorian: "Föräldrarna måste kunna vara vissa om att just derasideologi blir behandlad sakligt och med respekt i undervisningen underförutsättning att den inte står i strid med de värderingar som ingår i skolansallmänt övergripande mål." Men många föräldrar uppskattar värderingarna i frågaom skolans allmänt övergripande mål bl. a. inte minst när det gäller sexualundervisningen,där invandrarna kommit i en etiskt synnerligen besvärlig situation derasideologi blir behandlad i hög grad osakligt och utan respekt. Promemorian går ut på att bevisa att alternativa skolorinte bör få förekomma. Slutet av promemorian lyder: "I en ideologiskt sphttrad situation är vårtobjektivitetstänkande något att värna om. Det finns risk för att de ovan angivna fördelar somutformningen av undervisningen i den obligatoriska skolan medför äventyras iideologiskt alternativa skolor." Det är skrivet med en besserwisserhet av icke förut seddstyrka. Man måste väl ändå också kunna se det på det sättet, att många av deotympligheter och missförhållanden som finns i den obligatoriska skolanmöjligen skulle kunna undvikas i en alternativ skola. Jag vill, herr talman, gärna avsluta med att redogöra förvad jag i en engelsk tidskrift läste i en artikel, där man ställde sig mycketförvånad tUl det svenska obligatoriet. Man sade där att det märkvärdiga var attde enskilda skolorna höll på att försvinna icke på grund av att de som iEngland självständigt utarbetade sin målsättning och pedagogik och på detsättet skapade en öppen konkurrens utan trots att de i alla avseenden hadefogat sig efter de riktlinjer som gällde för den obligatoriska skolan. Här är det, och det har i Agnas mycket fintredogjort för, en diskussion om en alternativ skola som icke helt skulle följaläroplanen. Men när inte ens de andra skolorna ges möjlighet att existera i dethär landet är det kanske än mer beklämmande att nödgas konstatera, att så längeUtbUdningsministern följer det gamla beslutet och inte gör några försök attförändra situationen kommer heller ingenfing att ske. Det kan vara ganska intressant att på den härpunkten se hur utvecklingen har varit i de länder som valde en annan väg än vii ; jag tänker på de länder ute i där man, som , gick på en splittring av skolsystemet. Jag tror jag vågar påstå ,utan att kunna belägga det med statistik, med siffror eller med citat, att deländerna nu försöker finna ett skolsystem ungefär som vårt. De har nämUgenupptäckt att det för hela samhället medför utomordentligt stora problem med ettsplittrat skolsystem av det här slaget - och inte bara för samhället i stortutan också för skolan och för ungdomen. Jag deltog för inte så länge sedan i en utfrågning iFiladelfiakyrkan i , och där utvecklade jag mycket mer än jag kan görahär de argument som jag har för att vi skall försöka ha en sammanhållenskola. Det är ju en linje vi har följt i läroplan efter läroplan, att vi skaUförsöka finna en rimlig kompromiss mellan de olika åskådningar som vi vetfinns. En sådan kompromiss innebär naturligtvis alltid att man måste ge efternågot på sina egna krav och önskemål, för annars är icke kompromissen möjlig.Jag vill ändå påstå att vi har lyckats, i läroplan efter läroplan, att på ettrimligt sätt tUlgodose olika gruppers intressen och önskemål. Inte minst frånkristna utgångspunkter tror jag att det skulle vara en stor förlust, om vi slogsönder möjligheterna för den svenska skolan att ha ett ämne somreligionskunskap av det slag vi har . Jag är medveten om att detta inte är något lätt problem.Skolan kommer alltid på den här punkten och det är väl med rätta att varautsatt för en kritisk granskning. Men jag skulle ändå vilja vädja tillriksdagsledamöterna, som har ett stort ansvar i detta avseende, att göra ettförsök att på denna väsentliga punkt bibehålla en uppslutning bakom den svenskaskolan. Jag skall kanske inte gå in på de praktiska svårighetersom skulle följa med ett alternativt skolsystem, men jag kan inte underlåta attpeka på en sak, eftersom i Agnas är interpellant. iAgnas kommer ju frän en valkrets där vi har stora glesbygdsproblem. Har herrNilsson tänkt sig in i konsekvenserna för enbart skolskjutsarna, om herrNilssons förslag skulle gå igenom? SkaU vi ha två ohka skolsystem i dettaavlånga land med stora glesbefolkade områden, kommer resvägen att kraftigtförlängas för barnen. Jag tycker att man ändå bör betänka att vi får en radpraktiska problem - och kostnadskonsekvenser som kommer därtiU - om vi går inpå ett sådant system, förutom de allmänt skolideologiska problem som jag harpekat på i min repUk. Jag tyckte att nedvärderade motionen om enalternativ skola. En motion liksom en proposition skall ju sakligt värderas. Ären motion sakligt motiverad, skall vi väl inte tro så Ula om riksdagensledamöter som att de skuUe ge den en sämre behandling än en proposition frånregeringen. Jag har konstaterat att när har prövat detta ärende haren stor majoritet uttalat den uppfattning som jag i mitt svar ansluter migtill. Jag tror att det är väldigt farligt att underkänna sombeslutsfattare, som här gör när han i allmänna ordalag säger attfolkmeningen är en annan - framför aUt Ang. möjligheterna att driva enskilda skolor Ang. möjligheterna att driva enskilda skolor om manåberopar en gallupundersökning av det slag som hänvisade till. Dengallupundersökningen visade nämligen, när den av en annan organisationföljdes upp med mer specificerade frågor, att detta med undervisninguppfattades på högst olika sätt. Om jag inte missminner mig - jag har inte siffrornamed mig här i bänken så var det bara 17 som uppfattadesaken så som i Agnas framställde det. När i Agnas säger att vi har en ateistiskskola , så är det en mycket grav anklagelse emot just de lärare som herrNUsson sedan försökte tala väl om. Det är ju lärarna ute i klassrummet som haransvaret för utformningen av ämnet religionskunskap, och har vi en ateistiskskola så är det inte möjligt utan att lärarna medvetet brister i objektivitetoch för en ateistisk propaganda. Detta är mot läroplanens klart uttalademålsättningar, och jag undrar verkligen om i Agnas vill vidhållasitt uttalande som oberoende av vad han säger är en klar anklagelse mot lärarnai religionskunskap. tog även upp en bok, som han sade sig av enhändelse ha lånat på . Redan däri låg en liten föraning om att herrNUsson inte själv trodde riktigt på bokens innehåll. 1 vilket fall som helsthar jag icke träffat någon person som är citerad i denna bok och som inte harsagt ifrån att den är ett falsifikat. Ett antal regeringsledamöter har haftanledning att uttala detta. Efter det att tidningen haft delar avboken införda skickade vi en insändare till tidningen, men jag förstår att herrNilsson i Agnas inte har uppmärksammat detta. Beträffande det som jag, , ochen rad andra mer eller mindre kända svenska personer har uttalat enligt den härboken kan jag bara säga att ingen som jag träffat har blivit rätt citerad självfalletinte heller . Det är ett mycket svårt problem som vi diskuterar -i Agnas och jag har på den punkten inga delade meningar. Däremot ifråga om de argument anförde för sin ståndpunkt har jag velat taupp några konkreta punkter som visar att det inte är så bra argument. Sedan måherr NUsson ha sin ståndpunkt - den kan jag självfallet inte rubba. HerrNILSSON i Ägnas (m): När statsrådet först talar om de olika länderdär man förut valde en annan väg och har valt om, så frågar jag varför manändrar sig . Statsrådet säger att man nu försöker finna ett system somvårt. Jag tUlåter mig betvivla det. Man försöker finna ett gemensamt system, detkan jag möjligen tro, men inte ett system med en skola som har en sådan färgsom vår. Åtminstone torde det vara mycket sällan detta förekommer. En såmonopolistisk skola som vi har i finns egentligen bara i . När statsrådet i eller här framförargumenten för en sammanhållen skola, förstår jag honom. Jag sade ju ocksåsjälv att jag gärna såg att det funnes en enda skola. Men då han talar om enrimlig kompromiss, att vi måste ge efter något, då tycker jag att man har gettefter väldigt litet för oss som har just den specifikt kristna grundsynen. som harannan syn på vad som är sanning, som uttryckte det. När man talar om majoritet så tror jag, oavsett hur manbetraktar galluppundersökningar, att det finns en majoritet för en viss kristenstil. Även om statsrådet tycker att är litet, så tycker jag detär mycket. Om en femtedel av svenskarna hade just min uppfattning, skulle jagvara oerhört glad. Jag menar med uppfattning nu inte att man skullevara enig i aUa punkter men att man gärna ser att en religiös syn präglarskolan - och då tror jag att det är bortåt som har denuppfattningen. När det talas om uppslutningen kring detta här i kammarenoch om att jag nedvärderar motionerna, så måste väl ha missuppfattatmig. Medge, , att det är en viss skUlnad om Ni, som är statsrådoch företräder det största partiet i , efter överväganden har kommitfram till att vi faktiskt måste se annorlunda på detta problem och t. ex., somdet står i den andra frågan i min interpellation, "vidtaga någon åtgärdsom underlättar" det arbete det gäller. Framlägger Ni då en propositionoch denna kommer tiU ett utskott, där företrädarna för Ert parti utgörflertalet, så måste det vara ett annat läge än om några enstaka ledamöter gårfram motionsvägen.