prot · FV0918 · 1972-12-31 00:00:00 — Det innebär i själva verket endrastisk minskning av möjligheterna tUl svenska insatser, eftersom endast ettfåtal av programländerna är intresserade av insatser på detta område. Vi har istället föreslagit att på nytt skall slå fast principen att sådan härhjälp skaU kunna ges till aUa där det framstårsom sakligt motiverat, och det vore helt i överensstämmelse med riksdagenstidigare uttalanden. Vi talar ofta lättvindigt om att minskaklyftan mellan fattiga och rika länder, I verkligheten vidgas klyftan snabbtgenom utvecklingens egen automatik, och det finns ingenting som tyder på attdetta förhällande kommer att ändras. Med en snabb och rejäl ökning av u-hjälpenfrän i-ländernas sida flera av stormakterna agerar ju tyvärr i motsattriktning skulle vi kunna bidra till att höja standard snabbare.Men för att minska klyftan skuUe behövas belopp av en helt annanstorleksordning, innebärande att vi väsentligt slår av på vår egenstandardutveckling, U-hjälpen måste, som jag ser det, aUtid vara marginell imottagarländerna - syftet är ju att åstadkomma en självgenererande utveckling.Den måste inrikta sig på att angripa "flaskhalsarna" i utvecklingen.Familjeplaneringen är ett exempel. Men borde i sin biståndsgivningsatsa ännu mera på olika former av nytänkande och forskning. Vi hoppas för vårdel att den aviserade biståndsutredningen tar upp de här problemen tillgranskning, för det är ju så att om man på några områden lyckas nä nyskapanderesultat kan detta få en större och allmännare betydelse för än demera traditionella insatserna. Och som vi ser det har utomordentligafömtsättningar att här spela en stor roll. FrökenMATTSON (s); Lät mig knyta an tUl det sade ibörjan på sitt föredömligt korta anförande, dä han tyckte sig kunna konstateraatt den svenska opinionen inte tillmäter biståndsfrägorna någon störrebetydelse och att det just nu är påtagligt tyst kring hela problematiken. Jagdelar inte riktigt den uppfattningen, men det kanske beror på att jag står härinte bara som ledamot av utan också som representant för en av destora folkrörelser som verkligen har anledning att läsa statsverkspropositioneni år. Och jag tänker, till skiUnad mot , enbart uppehåUa mig vidvad som verkligen står i den nu framlagda statsverkspropositionen. Jag syftar, fru talman, på att regeringen har föreslagiten kraftigt ökad medelsanvisning tiU enskUda organisationers opinionsbildandeverksamhet, närmare bestämt 1,9 miljoner. Det är en tredubbhng i förhållandetill föregående budgetår. Vi har inom de organisationer som kommer att få eUerredan fått tillgång till de nya informationsmedlen kunnat märka att man kantala om en opinionsbUdning och en opmion på olika plan. Det är självfallet attdet, när vi 1968 först fattade beslut här i om de allmännaprinciperna för det svenska utvecklingsbiståndet och när vi sedan fastslog attvi skuUe nä fram tUl enprocentsmålet 1974/75, fördes en mycket hvlig och föralla påtaglig diskussion i organisationer som refererades i pressen, i pressensjälv och i TV och radio. har vi märkt att mtresset trängt ner till andraplan. Man har börjat studera hithörande frågor ute i studieförbunden ochorganiserat gmpper som sätter sig in i problematiken. Och genom de nya medelsom nu står tiU vårt förfogande får vi mycket större möjligheter att hos ensynnerligen bred opinion förankra riksdagsbeslutet och de målsättningar som vi engång för alla har uppstäUt. Vad som slår en när man läser SIDä:s fyraårsplan förinformationsverksamheten är inte bara att det där slås fast att det är ifolkrörelserna som förståelsen för de stora politiska besluten förankras ochatt det är där som en påtryckning för de besluten kan göras. Vid läsningen avvad SIDA skriver märker man också en påtaglig självrannsakan, när det sägs hittUls inte har utvecklat något systematiskt samarbete mellan SIDA ochfolkrörelserna beträffande en långsiktig planering, ansvar ocharbetsfördelning. Man säger ju också att vår biståndsorganisation är en ung ochännu otillräckligt erfaren samarbetspartner. Jag vill tillägga att vi som representerar folkrörelserna och som representant för gör jagsjälvfallet det i allra högsta grad borde rannsaka oss själva och fråga: Harvi gjort tillräckligt för att bredda förståelsen för u-landsproblematiken, intebara hos den verbala eliten i våra politiska och fackliga organisationer, dvs.de människor som mest påtagligt har fört debatten i dessa frågor, utan också ide breda leden? Och har vi hittat de rätta vägarna? Genom de nya medel som ställts till vårt förfogande har vifått möjlighet till det, och jag tror att erfarenhet säger ossatt vi ännu inte har funnit alla vägar. Kanske har vi ännu inte insett att allaorganisationer inte kan arbeta på samma sätt, att man mäste vända sig tillolika medlemmar på skUda sätt och finna nya vägar för nya grupper. Jag ville här peka på en erfarenhet som vi har gjort i minorganisation. Informationsmedlen har gjort att vi kunnat sända representanterför våra 27 distrikt tiU ett seminarium i . Vi valde dä ut sädanaungdomar som i regel inte hade varit i något u-land tidigare. Under ettseminarium för ett är sedan fick vi tillfälle att göra de ungdomarna förtrognamed den huvudsakliga problematiken, och vi försåg dem med material som deskulle läsa in under , innan de reste ner till för att på ortoch ställe konfronteras med problemen i ett u-land och möta de människor somdär har ansvaret för att de problemen blir lösta. När man nu läser vad dessau-landsarbetare skriver de har inte varit hemma mer än är det mycket intressant att se hur u-landsproblematiken, som de gjortbekantskap med på ort och ställe och studerat här hemma , domineraralla rapporter. Jag beklagar att inte har tillfälle att varahär . Hon var en av dem som deltog i gruppen, och hon hade väl också pågrund av tidigare erfarenheter bättre kunnat tolka andras reaktioner ochslutledningar. Men hon ger en mycket inträngande bUd av det ekonomiska läget iZambia och satsningen på landsbygdsutveckhngen, och hon trycker på att denökade satsningen från är uppskattad, därför att biståndet gesvillkorslöst, och att det är nödvändigt att vi ordentligt tränger in iproblematiken. Jag har sett liknande rapporter. Jag skall inte alltför mycket uppehålla mig vid vad fruGradin hade tänkt säga. Men slutsatsen av hennes anförande, som skulle hahåUits här i om detta ämnesavsnitt hade kommit upp i går, är: Jaghar, menar , velat ta fram som ett exempel på de länder sominger goda förhoppningar om framsteg; det ger ett klart besked om att desvenska skattepengar som överförs dit är väl använda. Även min slutsats blir att det är nödvändigt attenprocentsmålet i enlighet med vårt beslut uppnås senast under budgetåret1974/75. Samma slutsatser kommer igen i samtliga 27 rapporter somjag haft tUlfälle att läsa. Vi har redan över hela landet startat eninformationskampanj, där deltagarna i gruppen inför våra egna medlemmar ochrepresentanter för andra pohtiska och fackliga organisationer kan med detsjälvupplevdas trovärdighet omtala hur de upplever problemet. Jag tror, frutalman, att det är en av vägarna för att vi i den svenska hosfolkopinionen skall kunna förankra det beslut som vi fattat. Mer och mer börjarförståelsen för nödvändigheten av detta beslut att tränga in hos det svenskafolket. Informationspengarna är värdefulla och nödvändiga, och det är våruppgift som representanter just för folkrörelserna att parallellt med beslutenhär i se till att dessa förankras hos det svenska foUcet. () kort genmäle: Den ökning av anslagen för information iu-hjälpsfrågan, som fröken talade om och som föreslås i åretsstatsverksproposition, är ett direkt tUlgodoseende av tidigare krav frånoppositionen. Det är självklart att vi uppskattar det tUlmötesgåendet. Jag hoppas liksom fröken att en utökad informationtUl den svenska allmänheten om biständsfrågans stora betydelse skaU ge denpositiva effekt som vi har talat om i ett par är och som jag i mitt anförande sadevar nödvändig. Jag har därför litet svårt att förstå att fröken sig inte dela min uppfattning, att intresset bland allmänheten förnärvarande nog är ganska ljumt. Det är konstaterandet av detta ljumma ochavtagande intresse som gjort det nödvändigt att höja informationsanslaget,något som fröken och jag är överens om behövs. Fröken sade atthon inte delar min uppfattning att det är tyst om u-hjälpsfrägan. Jag skullevUja fråga: Är då det som fröken hör positivt? Jag är inte övertygad omatt vi hör så värst mycket positivt ute bland de stora grupperna av svenskafolket. Det är synd och det är fel, och det mäste vi rätta till. Hert WIRMARK (fp) kort genmäle: Fröken kritiserade mig för att jag togupp saker som inte stod i statsverkspropositionen, och det var väl enhänsyftning på uttalanden. Med anledning därav vill jag säga attdet väl vore mycket märkligt, om vi ginge förbi finansministerns uttalanden iden här debatten. Det är ju inte första gängen han tar tUl orda i den härriktningen. Det gjorde han . Och när det väl kommer tillkritan, brukar ju även folkrörelserepresentanterna inom det socialdemokratiskapartiet ha mycket stor respekt för finansministerns åsikt. Frågan är alltså:Hur kommer de socialdemokratiska riksdagsmännen att rösta, när frågan kommerupp om vi skall stå fast vid enprocentsmålet eller inte? FrökenMattson nämnde också informationsverksamheten. det ju sätUl att regeringen har beskurit SIDA;s äskanden i är med över 2 mUjoner. Denvackra SIDA-plan som fröken talade om kommer inte att kunna genomförasmer än i beskuret skick. Logiken borde leda fröken till att instämmamed oss, när vi yrkar på att skaU genomföras obeskuren, dvs. att viskall ge mer än 2 miljoner utöver regeringens förslag tillinformationsverksamhet. Jag tror att det behövs för att förankra biståndsverksamhetenhos det svenska folket, men jag vUl säga att skulle det gå sä tUl i svenskariksdagen att regeringspartiet, efter att ha varit med om att lova en procent1974/75 och gjort det i , nu skuhe ändra sig och inta enannan ståndpunkt vid årets riksdag eller vid kommande riksdag, då kommer intedetta att skapa någon större förståelse för u-hjälpen. Det skulle ge intryck avvankelmod, och det kommer givetvis att få återverkningar på u-hjälpsopinionen. Fröken () kort genmäle: Vi har högtalare framför oss och ickekristallkulor. Vi kan endast diskutera det som föreligger i tryck här . Jag vUl tiU säga att man måste ha klart försig att det finns många sorts opinioner. Det finns en som syns och hörs. Detfinns annan opinion som kanske inte tränger fram lika mycket tiU massmedia mensom ändå är verksam. Jag anser att det finns en väldigt stor möjlighet att fäden att bh ännu mera verksam och utbredd genom de informationsmedel som harställts tUl förfogande. Jag tycker det är nödvändigt att vi inom folkrörelserna ärlUca självrannsakande som SIDA var i sitt förslag till fyraårsplan, att visäger oss, att vi inte har funnit alla rätta vägar . Vi kanske kan hittanya vägar, nya medel och möjligheter. Men min verksamhet inom min organisationhar gjort det fuUt klart för mig att opinionen inte är sä tyst och inte så ljumoch att den är mycket mer positiv än vad som tycks framgå av anförandena av deoppositionstalare som har framträtt. () kort genmäle: Fröken vUl diskutera u-hjälpsfråganutifrån det material som ligger framför oss. Då vUl jag säga att det man istatsverkspropositionen omnämner och utgår ifrån är de 25-procentiga årligahöjningarna, som vi redan nu vet inte leder fram tUl enprocentsmålet 1974/75, Men regeringen har i propositionen inte med ett enda ordberört denna problematik. Fröken gör det inte heller hon har intesvarat pä frågan, huruvida hon står fast vid enprocentsmålet och huruvida honkommer att rösta för bifall tUl vårt förslag om att vidga anslagsramarna . Det är detta som behövs för att det målet skall uppnäs vid dentidpunkt vi lovat. Låt mig säga att jag har stor respekt för folkrörelsernaoch deras verksamhet. Jag tycker det är utomordentligt värdefuUt att de kommeratt engageras mer i u-landsinformationen. Det är också viktigt med sådana besöksom fröken här har beskrivit, och speciellt gläder det mig att besöketgäUde , Vi har försökt här i få ökat biståndtill det landet, men det har gått mycket sakta att färegeringspartiets stöd. väntar vi oss hjälp i sådana strävanden, också från frökenMattson och hennes folkrörelsekolleger. i (m); TiUåt mig att med några ord beröra urvalet avmottagarländer för den svenska u-hjälpen. Såvitt jag har kunnat förstå genom att följa debatten ochfölja det som har gjorts på detta område håUer vi på att fä en snedvridning närdet gäller de länder som erhåUer svenskt bistånd. Denna begynnande snedvridninghar särskUt accentuerats efter inrättandet av UD:s biständs-avdelning. Det finns i debatten en tendens att vUja koncentrerabiståndet till s, k, progressiva länder, såsom , och ,Jag reagerar personligen starkt mot en sådan utveckhng. Vi ger u-hjälp avhumanitära och inte av pohtiska skäl. Dessutom är de länder som det här gälleri realiteten ingalunda "progressiva". Tvärtom är åtmmstone några avdem, t, ex, och , diktaturer. Det förekommer förtryck avetniska minoriteter i länder som och , Den begynnande rasismendär har beskrivits i ett par i utkomna böcker, har nämnts i debatten . Den som lyssnade påmorgonnyheterna i radio fick höra att president hade fängslat 125politiska motståndare. Jag hoppas att utrikesministern, som befinner sig här,står upp nu och kraftfuUt tar avstånd från detta - det är annars någonting sombmkar ske från regeringshäll när sädana saker inträffar i,andra länder, Zambiaär ju ett land som erhåUer bistånd från , och för kommande budgetår ären ökning av detta beräknat från 3,8 till 7 mUjoner svenska kronor. Vi vet alltså att många av de länder som det här rör sigom på intet sätt är att betrakta som demokratier, utan tvärtom har aUvarligapolitiska brister. Det ankommer inte på mig, eller på någon annan, att sättasig till doms över detta, är lika litet som vi perfekta och de har enlång väg att gä innan de uppnår ett demokratiskt styrelseskick i vår mening.Men jag reagerar starkt mot att regeringspartiet inte aUtid mäter med sammamätt, att man av politiska skäl bara beskriver bristerna i vissa länder, medanman glömmer vad som har hänt i andra. När fick vi t, ex, frånregeringsbänken höra ett fördömande av den kommunistiska dUctatur som råder iNordvietnam? När fick vi höra en kommentar till de senaste valen i ?Kanske finns det inte någon som är i stånd att göra det? När fick vi hörapåtalas den fullständiga bristen på fri press och på politiskaoppositionspartier i ? När hörde vi någon från regeringsbänkenbeklaga där begick mord på bortåt 2 000personer, bl, a, rödakortspersonal och neutrala journalister? Det som händefinns dokumenterat av den internationella kontrollkommission, bestående avrepresentanter för , och , som verkar i , Statsminister besökte vissa östafrikanska länder fören tid sedan. Det är viktigt att något modifiera de solskensbilder somförmedlades därifrån. Låt mig bara citera vad som skrivits av en liberal journalist,, som deltog i den nordiska journalistgrupp, som i novemberbesökte en del östafrikanska länder. Om , det land som erhåUerdet näst högsta biståndet från , skriver han; "Det genomgåendeintrycket i är dystert. En hård statssocialism med maoistiska inslaghar resulterat i krångel och byråkrati. Korruptionen florerar och dekortumperade är oftast ytterst ineffektiva," Jan-ErUc pekar även på andra förhållanden;"Den antikapita-listiska filosofin innebär att effektivitet och konkurrenskaUas för sabotage. Den kooperativa rörelsens framtid är mörk. Det lönar sig inte att lyckas i , Dethar främst de cirka 200 000 tanzanierna av asiatisk härkomst märkt. Ca 10procent av dessa, som främst varit affärsmän, läkare etc, har redan lämnatlandet som följd av socialiseringarna, bl, a, av aUa hyresfastigheter, och allaasiater som man träffar i landet är på väg bort, Asiaternas exodusackompanjeras av rent rasistisk propaganda mot denna folkgrupp först och främsti Tanus huvudorgan The Nationahst," Detta om , Jag skaU inte genera någon med attcitera vad han har skrivit om förhåUandena på , vars härskare shejkKarume ju dessutom är vicepresident i , Bara några ord om , fru talman. Jag tycker att detskaU komma med för att något komplettera den här bilden. Hur är dä läget pä , ett land dit det uppenbarligenkommer att bli ett ökat bistånd? Vi vet att också detta precis som Nordvietnamär en järnhärd kommunistisk diktatur, som totalt misslyckats ekonomiskt, vUketinte går att skylla bara pä det amerikanska embargot, ,socialdemokrat och förmodligen vårt lands främsta expert just på embargofrågor,skriver beträffande att man försöker skylla alla misslyckanden på detamerikanska embargot: "AUt detta är nonsens." Han påpekar att detfinns mycket som man kan göra trots det amerikanska embargot. Jag skulle kunna fortsätta ganska länge föratt försöka komplettera den här bilden. Jag kommer också i andra sammanhang attfortsätta med detta. I debatten här har det ju bl. a. sagts att det ärsvårt att få någon större entusiasm för u-hjälpen. Tacka för det. Skullevi få en sådan utveckling att de humanitära skälen för det svenska biståndetersätts med politiska skäl, är det säkert ingen överdrift att påstå att man dåskarpt kommer att misskreditera den svenska u-hjälpen. Då kommer man verkligenatt få betydande svårigheter att få fram en politisk vilja att fortsätta med enökad svensk u-hjälp, något som jag är en övertygad anhängare av. Vad på migankommer råder det ingen tvekan om att den plan för uppnående avenprocentsmålet som vi har satt upp skall försöka av i enlighet med detbeslut som vi har fattat i . Jag viU sluta med att säga att risken för attvi håller på att börja misskreditera den svenska biståndspohtiken är storoch att de som går i spetsen för att politisera ländemrvalet i sanning tar påsig ett betydande ansvar. HertKORPÅS (c); Jag hoppas att ni vid planeringen av nästa årsdebatt får tUlfälle att placera de här avgörande frågorna litet tidigare idebattprogrammet. Jag vill med det ha sagt att jag har samma uppfattnmg somherr m. fl. att det för denna fråga i och för sig är litet beklagligtatt den kommer upp så sent. Det är ju inte bara en fråga om att ge pengar ochplanera, utan det är också en fråga om att förankra biståndet hos vårt folk,och därför är det beklagligt om det kan se ut som om själv satte deti efterhand. må förefalla att därmed ha ringa intresse försaken, vilket jag emeUertid inte tror. Jag har liksom fröken och imotsats tUl den bestämda uppfattningen att man ute i landet harett starkt engagemang för detta. Det må vara att det i vissa sammanhang kan haverkat som om debatten just nu inte var het, men det torde vara uppenbart attskuUe vi nu ändra de fömtsättningar för vårt biståndsarbete som vi har haftunder med enprocentsmålet, dä skulle vi fä en debatt i frågan. Vi har berört sambandet mellan biståndet och förankringeni folkopinionen. Vårt land gör stora insatser, och vi är beredda att görastörre insatser. Jag tar fasta på vad som har sagts här från socialdemokratiskthåll, vad som sades i utskottet och som togs av , nämhgenatt vi är ense om att nä enprocentsmålet 1974/75. Vi är alltså beredda att göra stora insatser för defattiga folken i jämhkhetens och sohdaritetens namn. Men då måste vi ocksåräkna med att insatserna inte kan undgå att påverka vår egen situation. Därförmåste besluten vara förankrade i ett medvetande hos hela vårt folk om attmänsklighetens och därmed vårt eget folks framtid förutsätter en utjämningmellan de rika och de fattiga. Vårt biståndsprogram är därför - jag upprepar inte en anslagsfråga och en planeringsfråga enbart utan en fråga om informationmen också om folkligt inflytande. Ätt det hos oss finns en förmåga tUl inlevelse i defattiga folkens levnadsvillkor, visar generationers av personliga offer burnainsatser inom missionen. Mina första kunskaper om namnet var inteuppfunnet då fick jag av missionärernas berättelser med bUder fränÖstturkestan och hemma i . Det var en folkligt förankradbiståndsinsats. Vi kan inte nog beundra missionärernas pionjärinsatser. Denmoderna missionen inponerar på samma sätt när man får se den på fältet. Dettaär en bUlig och folknära form av biståndsverksamhet, som starkt måste stödjasäven med allmänna medel. Vårt folks förmåga till engagemang upplever vi också närkatastrofer kommer pä olika häll i världen, nu sist och oöverträffat iBangladesh. Detta engagemang måste också följas upp av oss med offentligamedel. har redan nämnt att vi i mittenmotionen ombiständsfrå-gorna föreslår, att 100 mUjoner kronor nu anvisas på tUläggsstatför akuta insatser i . Jag vill uttrycka min glädje över beskedet att Bangladeshskall erkännas. I motsats tUl förstår jag att man har dröjt meddetta besked. Det är angeläget att vi bibehåller våra förbindelsermed Västpakistan också i biständssammanhang. Vi skaU ha klart för oss 5 protokoU 1972. att detsom hänt har varit en katastrof även för Västpakistan. Bangladeshfrägan har inte bara blivit frågan om ett folksöverlevande, utan den har blivit den prövosten där det skall avgöras, ommänsklighetens solidaritet häller. Vi lämnade bengalerna ensamma i kampensförsta fas. Vi lämnade också indierna ensamma med de 10 miljonerna flyktingar.Med "vi" menar jag hela den rika världen. Problemen i är så oerhörda, att man undrar omdetta är början till den värld siare länge varnat för, där vi når en sådanfattigdom och en sä djup nöd att människor inte kan lyftas ur den. Vårt val mellan att hjälpa och att se på kan då ersättas av ett enda behov; att medalla medel skydda oss mot fattigdomen men också mot de fattiga! Mot denbakgrunden fruktar man, att och riskerar att vara mindre enhistorisk kvarleva än en framtidsbUd av hela mänskligheten, där de rika medvapen försvarar sina privUegier mot förtvivlade fattiga i nöd, som förloratallt, även sin mänskliga värdighet, och som drar med sig sina herrar i denfördömelsen. Det finns inget val för oss. Det är inte längre fråga omvad vi lovade då och då, även om det är viktigt för att man skall tro på ossute i väriden. Det är fråga om hur vi skall ta vårt ansvar för helamänskligheten. Dä är det inte endast en anslagsfråga. Det är också en fråga omen sådan disposition av våra resurser, att vi kan ge verksammaste stöd,som vi kan utveckla värt eget samhälle mot allt större renhet,jämlikhet och medmänsklighet, så att det kan vara - och det är också enbiståndsinsats en förebUd för andras ansträngningar. Fråga är, om vi inte vidländervalet framför allt annat måste prioritera de fattigaste länderna, de somär närmast nöden och total förtvivlan. Deras politiska system är egenthgenlikgiltiga. Det väsentliga är om de är i ett trängande behov av stöd. Vi skallsjälvklart inte välja länder efter deras politiska system, men vi får inteheller avvisa länder pä grund av deras politiska system. Vi har fått höra hur den politiskasituationen i har skärpts genom ingripande mot oppositionen där. Det äratt beklaga att så har måst ske, men detta får rimligen inte påverka våragjorda och planerade biståndsinsatser. Frågan är också om vi inte för att själva orka bära bördanoch kunna behålla människornas entusiasm på ett annat sätt än måstesamordna biståndsinsatserna med svensk produktion och svenska arbetsinsatserhär hemma. Det är sådant man inte har kunnat säga, men jag tror att vi mästemöta den diskussion av båda slagen som finns med att fundera på det här, I en mittenmotion föreslär vi att den aviseradebiständsutredningen får i uppgift att överväga, om biståndsinsatserkan ges en mera nyskapande inriktnmg. Jag fattar det så att det inte baragäller att vara nyskapande för de mottagande länderna, utan att vi också totaltskall tänka igenom hela problematiken från våra egna utgångspunkter.Utrikesutskottets uttalande och beslut att löftet står fast, dvs, att det offentliga biståndet skall nå avbruttonationalprodukten /75, hävdar vi starkt. Jag vUl här än engång säga att jag upplever det så att vi är ense om detta här i