prot · FV0974 · 1972-12-31 00:00:00 — Under innevarande budgetår beräknas antalet öka tUl 17 500, Delinnebär en ökning med ganska exakt , och som konsekvens av dettaföreslås också en anslagsökning . Del föreslås emeUertid också ipropositionen att Lantbrukarnas riksförbunds centrala kursverksamhet på försökinordnas under detta ökade anslag inom en kostnadsram av , ochutskottet har ingen erinran mol della. Vidare har utskollel enat sig om attföreslå att ur det samlade beloppet på försök skall utgå elt bidrag även lillyrkesfiskareorganisationernas kursverksamhet inom en särskild kostnadsram av10 . Delta trots att enligt strikt vedertagen mening dessa organisationerinte kan räknas till löntagarorganisationerna. Jag vill emellertid understryka,i anledning av att tyckte alt vi var inkonsekventa, all orsakentill att utskotlsmajoriteten har kunnat tUlstyrka detta förslag är atl det ärfråga om en försöksverksamhet, som enligt propositionen bör följas av enutvärdering. Däremot har utskottet inte ansett sig kunna tillstyrkabidrag till ytterligare organisationer, och här föreligger en reservation somherrar och i har yrkat bifall lill, I dennareservation yrkas emellertid inte någon höjning av det samlade beloppet, ochett bifall tUl reservationen skulle alltså gå ut över framför allt LO:s ochTCO:s verksamhet på della område. Vi har iutskottet samma motivering för vårt ställningslagande som såväl 1970som 1971, I den mån man saknar ytterligare utföriiga motiveringar i åretsutskottsbetänkande, går det att finna dem i dessa tidigare betänkanden. Därförvill jag nöja mig med att säga alt i likhet anser utskottet attden principiella målsättningen för detta anslag skaU vara en ekonomisk hjälplill grupper med kort grundutbUdning och atl del därför skall koncentreras tilllönlagar-organisationerna. Jag yrkarbifall till utskottets hemställan. Det var intressant att av i fåförklaringen till den inkonsekvens som har förekommit inom utskottet. Man kanaUtså vara inkonsekvent och jag vUl säga även orättvis. Om man hade gettSHIO och del av detta anslag, så skulle det ha gått ut överLO:s kursverksamhet. Jag kan inte acceptera en sådan förklaring; jag finnerdelta absolut inte rättfärdigt. i Ariöv(s): Jag vUl bara erinra om att jag sade atl detäven skulle gå ut över TCO:s verksamhet. Det förändrar i sak inte milt tidigareinlägg, Överiäggningen var härmed slutad. Punkterna 1 och 2 Kammaren biföU vad utskottet i dessa punkter hemställt. Propositioner gavs på bifaU till dels utskottetshemställan, dels reservationen av m, fl,, och förklarades denförra propositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedan begärtvotering upplästes och godkändes följande voteringsproposilion: Den som vill att kammaren bifaUer utbUdningsulskoltetshemställan i betänkandetnr 19 punkten 3 röstar ja, den det ejvUl röstar nej. Vinner nejhar kammaren bifallit reservationen av m, fl. Bidrag till löntagarorganisationernas centrala kursverksamhetm. Vid omröstning genom uppresning förklarades flertalet avkammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Då begärderösträkning verkställdes votering med omröstningsapparat. Denna omröstning gavföljande resultat: Utskottets hemställan bifölls. § 6Vidareutbildning av mellanstadiets lärare Föredrogs utbildningsutskottetsbetänkande nr 20 i anledning av propositionen 1972:26 angående vuxenutbildningi vad avser vidareutbildning av mellanstadiets lärare jämte motion, I propositionen 1972:26 hade Kungl,Maj:t under åberopande av utdrag av statsrådsprotokoUel över utbUdningsärendenföreslagit , såvitt nu var i fråga, att godkänna vad som iproposilionen förordats om vidareutbildning av mellanstadielärare. I motionen 1972:1532 av herrNordstrandh m, fl, (m) hade hemställts att i skrivelse till Kungl,Maj:l uttalade all vidareutbildningen av mellanstadielärare skulle leda tillbehörighet för adjunktstjänst och i huvudsak utformas i enlighet medskolöverstyrelsens förslag. att med bifall till Kungl, Maj:ts förslag ochmed avslag på motionen 1972:1532 godkände vad som i propositionen 1972:26förordats i fråga om vidareutbildning av mellanstadiets lärare. Reservation hade avgivits av herrNordstrandh (m) och (), som ansett atl utskottet bort hemställa, att med avslag på Kungl,Maj:ts förslag i propositionen 1972:26 såvitt nu var i fråga som sin mening gavKungl, Maj:t till känna vad reservanterna i anledning av motionen 1972:1532förordat om vidareutbildning av mellanstadiets lärare. Till betänkandethade fogats särskilda yttranden 1, beträffandevidareutbildning av mellanstadiets lärare av herrar () ochRichardson (fp), 2, beträffandeutbildning inom ämnesområdet svenska för behörighet fill tjänst som adjunkt förvidareutbildad mellanstadielärare av herrar () och (). Herr iMORDSTRANDH (m); I den del av propositionen 26 som vi nu skallbehandla i ;mie(Ining av utbildningsutskottets betänkande nr 20 räknarföredragande statsrådet med att det alltjämt skall finnas två lärarkategorier-vidanjutbildade mellanstadielärare (ämneslärare) och adjunkter - somtillsammans skall svara för undervisningen i läroämnen på grundskolanshögstadium, I två av de tre ämnen som skall ingå i den vidareutbildade aiellanstadielärarensämneskombination bör enligt föredraganden behörighet grundas på sådanatillvalskurser som ingår i den nya mellanstadielärarutbildningen, I dettredje ämnet bör den vidareutbildade mellanstadieläraren i princip ha enutbildning om minst 40 poäng i fil,kand,-examen. Detta är alltså regeringensförslag, som utskottsmajoriteten har anslutit sig till. Skolöverstyrelsendäremot, .som har analyserat dels den lärarsituation som kanförväntas , dels det utbUdningskrav som den revideradeläroplanen för ställer, har endast föreslagit en typ avvidareutbildning av mellanstadielärare, vilken enligt skolöverstyrelsensbedömning skall leda till en kompetens som är jämbördig med den direktutbildadeadjunktens. Vidareutbildningen av mellanstadielärare skall alltså leda tUl fullbehörighet för adjunklsfiänsl, varvid den ämnesteoretiska utbildningen föreslåsomfatta 40 plus 40 poäng eller, om svenska ingår, 40 plus 60 poäng inom ramenför grundläggande utbildning vid filosofisk fakultet i två av de ämnen somingår i adjunktstjänslen. För behörighet i tjänstens tredje ämne börtillvalskurs i ämnet i mellanstadielärarnas grundutbildning godtas. De skäl som anförs av för avveckling avvidareutbildningen av folkskollärare eller mellanstadielärare till ämneslärareoch för en inriktning av vidareutbildningen uteslutande på full behörighet föradjunktstjänst synes mig, när jag har gått igenom skälen, vara tungt vägande.Jag skall här inte dra upp alla skälen utan konstaterar bara deras bärkraft. Härtill vill jag endast lägga att utbildningsnivån förtill ämneslärare vidareutbildade mellanstadielärare inte kan anses lill fyllest det framgår t, o, m, av propositionen då för två av tre ämnen iämneslärartjänsl tillvalskurser skall vara tillräckliga. Man kan sannerligenmed konstatera alt grundkurs plus tillvalskurs i vissa ämneni mellanstadielärarutbildningen, t, ex, ämnena fysik och kemi, icke alllid ensger kunskaper som ligger över gymnasienivå. Vidare skall tydligen tillvalskurs ge behörighet också förfiänsl i vilken engelska ingår. Även om grundkurs plus lillvalskurs i engelskagenomsnittligt ger något över gymnasienivå eller motsvarande kan en sådanutbildning, som jag ser det, inte tillfredsställa ens ganska ringa anspråk påämneskunskap hos en lärare på högstadium. Denna fråga är till sluten fråga om hur välutbildade vi vill ha lärarna på högstadium. Med vad jag nu anfört ber jag att få yrkabifall till den reservation av mig och som är fogad tillutbildningsutskottets betänkande nr 20. betänkande nr 20 ärvisserligen relativt kortfattat, men det innebär ingalunda att det är någonlätt fråga som behandlats. Tvärtom är det en ovanligt svår och kompliceradfråga, och den blir inte mera lätthanterlig av att den inrymmer motsättningarmellan stora lärargrupper och därtill mellan deras huvudorganisationer. Bakgrunden är atl för ganska exakt femår sedan fick i uppdrag av Kungl. Maj;t alt utarbeta förslag tUlvidareutbildning av mellanstadielärare, i vad gäller både innehåll ochorganisation. Bakgrunden till det uppdraget var i sin tur 1967 årslärarutbildningsreform. I den promemoria som lämnade ijanuari 1971 diskuteras de skäl som tidigare funnits för alt organiseravidareutbildning av klasslärare. Man pekar på de skäl som tidigare förelegatoch finner atl del ena av dessa skäl- bristen på lärare i läroämnen - nu förlorat aU betydelse men att det ändåfortfarande finns motiv för en vidareutbildning, framför allt den enskUdelärarens önskan att läsa vidare och atl specialisera sig pä vissa ämnen. Utskottet har liksom och Kungl. Maj:tfunnit delta skäl vara tungt vägande och utgår ifrån att det även ifortsättningen bör finnas en organiserad vidareutbildning. Vidremissbehandlingen av förslag har del emellertid framkommitolika synpunkter på hur vidareutbildningen bör vara anordnad, och del kanförvisso anföras goda skäl för olika modeller - det skall inte förnekas. En aspekt på den här problematiken har emellertid ialltför hög grad kommit i skymundan, nämligen frågan om den personalstruktursom är den lämpligaste på högstadium. Det är ändock ytterst justden aspeklen som är den intressantaste och viktigaste. Utskottet fäster storvikt vid den saken, och kan då inte komma ifrån del uppdrag som SIA-utredningenfått. Del händer visserligen atl man litet väl lättvindigt avvisar förslag tUlförändringar med hänvisning till pågående utredningar. Vi har iutbildningsutskoltet allt som oftast fått erfara alt både ochandra, inte minst U 68, utgör effektiva barriärer när del gäller att åstadkommaförändringar. Jag är dock helt övertygad om att vi gör klokt i att inle nugripa in och förändra personalstrukturen på högstadium. En avSlA:s viktigaste uppgifter är ju att undersöka vilken personalsammansättningsom är den bästa. Hänvisningen till SIA:s arbele är därför i detta faU välmotiverad. Med hänvisning till de skäl jag här anfört och de övrigaskäl som finns redovisade i utskottets betänkande nr 20 ber jag, herr lalman,att få yrka bifall lUl utskottets hemställan. inledde sitt anförande medatt framhålla att det bakom denna fråga också ligger motsättningar mellanlärargrupper och deras huvudorganisationer. Det är möjligt, men det är heltovidkommande för det stäUningstagande som moderata samlingspartiet gjorl idenna fråga. Frågan gäller - det sade jag i mill inledningsanförande, och jagupprepar det vilken behörighet vi vill att de ordinarie lärarna pågrundskolans högstadium skall ha, vilken kvalitet och omfattning vi anser attderas utbUdning behöver ha för alt de skall kunna fullgöra sin funktion somundervisare på ett relativt högt stadium, direkl under gymnasiet. Jag vUl i detta sammanhang understryka en annan sak,nämligen att mellanstadielärare som icke enligt förslagutbUdar sig lill behörighet för adjunktstjänsl på högstadiet dock nu genom dennya läramtbildningen för mellanstadielärare är kompetenta att i viss utsträckningundervisa på högstadiet. Vi får aUlså på det viset, även om den direktaämneslärarfunktionen försvinner, på högstadiet undervisning av både adjunkteroch meUanstadielärare med lUlvalskurser. Personalslruk-luren på högstadietändras aUtså inte, om man ser det i stort. Det finns aUtså en övergång här närdet gäller lärarfunktionen från mellanstadiet till högstadiet, som kan varatill fördel för undervisningen och eleverna. det ärbehörigheten det är fråga om, och där vidhåller jag även om den här fråganfaktiskt inte är lätt, det är kanske det enda jag vUl hålla med att vi bör sträva efter atl få sä välulbUdade lärare som möjligt iordinariefunklion på högstadium. Alt sedan såsom utskottet, som för övrigt har hämtatformuleringen från en länsskolnämnd, säga atl det inte är säkert atl ensituation med ökad lärarlönekostnad på högstadium ger garantierför en mot kostnadsökningen svarande höjning av den pedagogiska effekten ärlitet lättsinnigt. Det är väl också sagt huvudsakligen för alt utskottet vUlunderstryka att del blir billigare för skolväsendel alt ha vidareutbUdademellanstadielärare, som endast vidareutbildat sig upp till den nuvarandeämneslärarnivån. Del är en synpunkt som man naturligtvis kan ha förståelse för,men när del gäller alt bemästra undervisningssituationen på grundskolanshögstadium anser jag att denna ekonomiska synpunkt inte får tillmätas avgörandebetydelse. förklarade atl de eventuellamotsättningar som kan finnas mellan olika lärarorganisationer bör vara och harvarit ovidkommande för ställningstagandet. Jag noterar del med tacksamhet. I vad sedan gäller mellanstadielärarna och derasmöjligheter att undervisa på högstadiet är det alldeles rikligt en ytterUgarekomplikation. Vi känner inte riktigt till konsekvenserna av 1967 årslärarutbildningsreform i vad gäller den praxis som kommer alt utvecklas: hurpass stor del av undervisningen som just den kategorin kommer atl få. Som viser det är det ett ytterligare skäl till att avvakta innan en förändring sker. Jag vill konstatera, alt situationen inteblir särskUt klar när del gäUer lärarna och deras utbUdning på grundskolanshögstadium. Vi kommer att ha dels mellanstadielärare ulan annan vidareutbUdningän tillvalskurser, dels ämneslärare med lUlvalskurser och akademiska betyg ielt ämne, dels adjunkter med full kompetens. Jag tycker att man bör strävaefter en förenkling, och den bästa förenkling man kan göra är attämneslärarfunktionen går upp i adjunktsfunklionen. Överläggningen var härmed slutad. Propositioner gavs på bifaU till dels utskottetshemstäUan, dels reservationen av och fm , ochförklarades den förra propositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedanherr Nordstrandh begärt votering upplästes och godkändes följande voteringsproposilion: Den somvill atl kammaren bifaUer utbildningsutskottets hemställan i betänkandetnr 20 röstar ja, den det ejvill röstar nej. Vinner nejhar kammaren bifallit reservationen av och Åtgärder för att motverka maktkoncentrationen i samhället Vid omröstning genom uppresning förklarades flertalet avkammarens ledamöter ha röstat för ja-proposilionen. Då begärderösträkning verkställdes votering med omröstningsapparal. Denna omröstning gavföljande resultat: § 7 Ätgärderför att motverka maktkoncentrationen isamhället Föredrogs näringsutskotletsbetänkande nr 24 i anledning av motion om åtgärder för att motverkamaktkoncentrationen i samhället. I della betänkande behandladesmotionen 1972:800 av () vari föreslagils alt skulle hosKungl. Maj:l hemställa om en parlamentarisk utredning med uppgift alt dra uppprincipieUa riktlinjer för åtgärder i syfte atl motverka maktkoncentrationen isamhället, i enlighet med vad som anförts i motionen. Motionen, som hänvisats lill ,hade överflyttals till näringsutskoltet enligt 42 § riksdagsordningen. Utskottet hemställde atl skulle avslå motionen1972:800. Reservation hade avgivils av herrarBörjesson i Glömminge (c), i (fp), i (c) ochRydén (fp) samt (), som ansett att utskottet bort hemställa, atl med bifall till motionen 1972:800 hos Kungl.Maj:t skulle anhålla om en parlamentarisk utredning med uppgift att dra uppprincipiella riktlinjer för åtgärder i syfte att motverka maktkoncentrationeni samhället. Till betänkandet hade fogats ett särskilt yttrande av herrHallgren (vpk). HerrSJÖNELL (c): En vital och fungerande demokrati är förvärldens förslavade folk en dröm om ett liv på en högre, lyckligare och merameningsfylld nivå. För oss i vårt land, etl bland det fåtal länder som harlyckats att få till stånd och leva i en demokrati, är det alldeles uppenbartalt vi måste slå vakt om de demokratiska värdena och om själva demokratin somsådan som vår dyrbaraste tillgång. Vår demokrati, vårt parlamentariska system och allt vaddärtUl hör har erövrats, som vi alla vet, med mycken möda och under bittrastrider i långa tider, och de har faktiskt kommit oss till del ganska nyligen.De demokratiskarättigheterna, del parlamentariska systemet med vad detta innebär för oss avpositiva ting, är inle någonting som är oss ständigt givet och alltid kommeratl finnas . Demokratin måste ständigt erövras på nytt. Dessgrundval är på grund av människans natur uppenbarligen alltid bräcklig ochmåste kontinuerligt förslärkas. Vår med möda erövrade demokrati hotas alltidmer eller mindre hos oss liksom på andra håll, där demokratiska systemfungerar. Hotet lar sig skilda ullryck i olika länder med varierande grad avindustriell, teknisk och ekonomisk utveckling. Etl industriellt utvecklat högskattesamhällesom det svenska utmärks av någonting, som verkar att vara en naturlag men somnaturligtvis inte är del och inle får vara del, nämUgen av starka tendenser motmaktkoncentration på olika områden. Om dessa tendenser obehindrat får fortsättaatl utvecklas, som de har tenderat atl göra , måsle härav följa ettallvariigt hot mol demokratin, mol dess grundval och mot dess livskraft ochfortbestånd. Vi kan se tecknen omkring oss i vårt samhälle . De enskildamänniskorna får allt svårare alt göra sig gällande och att få sina individuellasynpunkter, önskemål och förslag beaktade. Del blir längre och längre avståndmellan dem som är satta att vara beslutsfattare och dem som besluten träffaroch som har att rätta sig efter besluten. Det måste, herr talman, såvitt jag kan se vara en aUmänsträvan, oberoende av politisk meningsinriktning, att motverka sådanatendenser. Det effektivaste sättet och, skulle jag tro, del enda sätt som slåross tiU buds att effektivt motverka maktkoncentrationslendenserna är decentralisering,i första hand en spridning av beslutsfunktionerna lill olika nivåer och olikasammanhang. Denna spridning måsle ske både geografiskt och inom gällandeorganisatoriska ramar. Som jag ser del är de viktigaste områdena där maktkoncentrationenständigt växer tre: inom förvaltningen, inom näringslivet och även inomorganisationsväsendet. Man kan här notera en myckel intressant parallell.Samtidigt som maktkoncentrationen har växt inom de områden som jag nu har nämnthar utvecklingen präglats av framväxten av allt större och större enheter.Detta gäller såväl inom förvaltningen som inom näringslivet och inomorganisationsväsendet. Man kan här spåra ett mycket intressant samband, somkanske skulle kunna göras till föremål för djupgående studier, kanske rent avbli en doktorsavhandling. Stora enheter kan självfallet vara effektiva, men dåendast i vissa, skulle jag vilja påstå, mycket speciella sammanhang. Det finnsockså svagheter förknippade med stora enheter. Ju större enheterna bUr varesig det gäller näringsliv eller förvaltning eller någonting annat - desto merapräglas de av byråkratisering, långsamhet i handläggningen och över huvud tagetav mindre god effektivitet. Att till varje pris försöka stimulera och animera, ja,forcera fram stora enheter, tycks vara en modeströmning , herr talman,inte minst inom regeringspartiet, där man tycks ha gripits av vad jag i annatsammanhang har kallat något slags fusionsmani; det skall jag dock inle tala omhär . Del är faktiskt en vidskepelse att tro att vad som är stort aUtidskulle vara bra. Smådriften är och kanske oftare eneffektivare och bättre form. De små enheterna är i själva verket väl så Åtgärder för att motverka maktkoncentrationen i samhället Åtgärder för att motverka maktkoncentrationen i samhället effektivasom de stora. Dessa är de jordnära, de som står folkel nära i alla skiften ochsålunda är både demokratins fundament och viktigaste bålverk. De små enheternainom både förvaltning och näringsliv skulle jag vUja kalla samhällsdegensjästkulturer, utan vUka inget fullvärdigt samhälle fungerande efter demokratinsgrundprinciper kan växa fram, leva och utvecklas. Trots att olika åtgärder vidtagits mot maktkoncentrationenhar den ändå fortsatt. Det är nästan som om den vore något slags hydra. Bakomskenbar maktfördelning döljer sig ofta faktisk maktkoncentration. Vissaåtgärder som man vidtar i syfte alt dämpa maktkoncentrationen får tyvärr iblandt. o. m. motsatt effekt. 1 har vi ett mycket eklatant exempel pådet, och det gäller ullokaliseringen av de statliga ämbetsverken.Grundprincipen för detta är uppenbarligen helt riktig, och den sluter jaghundraprocentigt upp om. Den bygger på decentraliserings-ideologin. Men sättetpå vUket man planlade ullokaliseringen och på vUket den skall genomföras och demetoder som används innebär enligt min mening att idén har förfuskats. Jag hartidigare tagit ett starkt ord i min mun och sagt atl det sätt på vilket manutlokaliserar ämbetsverken är att prostituera decentraliseringsidén, och jagslår fast vid delta starka ord, herr lalman. Man får en motsatt effekt därför inte har gått in på en mycket central punkl i sammanhanget. Man har inteförsökt atl utreda det gjorde aldrig den Sjönanderska utredningen - hurmyckel av beslutsfattandet som skulle kunna flyttas ut från de centralaämbetsverken, hur myckel av jag höU på att säga onödigt beslutsfattande somhar samlats i dessa centrala ämbetsverk och som skuUe ha kunnat så att sägautlokaliseras. Del har man aldrig gjort, ulan man skickar ut ämbetsverken påolika håll utan sådan analys. Man får då - detta är inte något inlägg i någonutlokaliseringsdebatl utan bara ell exempel - den effekten atlmaktkoncentrationen ökas ytterligare därför att varken kommunalmän,näringslivsfolk eller andra, som varit vana alt gå tiU de centrala ämbetsverkenför all beslutsfunktionerna har legal där, kommer att resa land och rike runt.De kommer alt gå en nivå högre, tiU kansUhusel. Därmed har vi fått en ökadmaktkoncentration, därför alt makten ligger kvar orubbad och stärkt ikanslihuset. Detta är ett exempel på hur del går när man haft en god avsikt menförfuskat en riktig idé. Därför att denna maktkoncentration fortsätter har jagkallat den en hydra. Trots att kommunerna fått ökat antal uppgifter, har deinle fått större inflytande på de avgörande besluten. Den centrala styrningenhar ökat genom etl finmaskigt nät av regleringar och av faktiska bindningar.Man skulle kunna tala länge om kommunsammanslagningen liksom om hur mångalusentals gräsrötter som försvunnit i det sammanhanget och i stället maktenkoncentrerats tiU elt fåtal kommunalbyråkrater. Motsvarande gäller inom näringslivet. De små enheterna fåraUt svårare att göra sig gällande, de stora koncernerna blir bara större ochstörre och de multinationella företagen bara mäktigare och mäktigare. Den ekonomiskamaktkoncentrationen är på sitt sätt den kanske farligaste därför att den ärmånga gånger anonym och den sker i okontroUerbara former, former som inte kankontrolleras med vanliga demokratiska metoder. Den allt starkare ekonomiska centralisering som skett pådetta vis med framväxandet av de stora koncernerna inom näringslivet, medmotsvarande svårigheter för de små enheterna all kunna fortsätta att utvecklasoch även att nyetableras, har faktiskt uppammats av statsmakterna. Man harbefordrat utvecklingen mol större och mäktigare enheter inom näringslivet.Utvecklingen är oroande och hotfuU, och den måste vändas. Detta är, herr talman, en övergripande uppgift och som jag serden en av de viktigaste i dagens svenska samhälle. Man måsle göra analyser av hur det nuvarande systemetfungerar, presentera handlingsalternativ, t. ex. för hur de många människornaskall få insyn och inflytande vid beslutsfattandet inom förvaltningen och hursmåföretagen som skall stimuleras och förstärkas inom näringslivet för att manskall kunna motverka tendensen tUl maktkoncentration. Detta är enutomordentligt grannlaga och sannoUkt också mycket komplicerad uppgift, ocharbetet kan endast ske, såvitt jag ser det, genom en parlamentarisk utredningsom är kompetent att göra de viktiga avvägningar och övergripande bedömningarsom kan te sig nödvändiga. Utskotlsmajoriteten säger förstås nej tUl det härförslaget som den understryker att dessa frågor är betydelsefuUa. Jagnoterar detta som tacknämligt. Utskottsmajoriteten säger vidare: "1önskvärd utsträckning omfattas de också av pågående utredningsarbete. "Jag viU konstatera, herr talman, att detta är fel.