prot · FV0920 · 1972-12-31 00:00:00 — Eftersom det är en aktueU fråga ber jag, herr talman, attfå understryka, att skuUe tankarna på den s, k, alternativa skolan dyka upp,får vi verkliga problem i glesbygderna. Det bhr förlängda, kanske fördubbladeresvägar, och då kommer hela den organisation, som vi nu om än med viss mödakan klara genom den nya läroplanen, i definitiv gungnmg. Detta kanske ändå börsägas i denna debatt, Hert ÅSLING (c): Jag noterar med intresse statsrådetskompletteringar av svaret. Jag är helt överens med honom i hans värdering avden nya läroplanen och dess möjligheter att ge ett bättre underlag förskolorganisationen i glesbygden. Vi får väl var och en pä sin ort hjälpas åtatt se tiU att de möjligheter som där existerar också förs ut i verkligheten,vilket väl än inte har skett i fuU utsträckning. Jag noterar också med glädjeatt tjänstemän från utbildnmgsdepartementet rest tUl för att studeravåra specieUa problem. Jag hoppas att dessa studier blir tUl nytta förframtiden. Jag efterlyser dock ännu en komplettering avutbildningsministerns svar. Det gäUer just hans personhga syn på utvecklingenmot de stora skolenheterna. Svaret är bra i sin historieskrivning och i sittklargörande av utvecklingen, men det skulle vara av värde för oss här i husetoch för dem som ute i bygderna har att verkstäUa skolpolitiken, om den högstetUlskyndaren av densamma också här ger sin mening tiU känna när det gäller destora enhetema. Det skulle kunna vara vägledande, inte minst för kommunalmän,som kanske fortfarande i någon utsträckning dröjer sig kvar i det planeringsklimatsom rådde under en stor del av . Den grandläggande frågan i den härdiskussionen är naturligtvis om intentionerna bakom den nya skolan nätts ellerom de är på väg att näs. Får alla ungdomar den undervisning och den utbUdningsom de enhgt en utbredd och aUmän uppfattning bör ha? Det finns ju Ulavarslandetecken, som jag åberopade i mitt första inlägg. Frånvarosiffrorna är en annanfaktor som man här måste observera. Ätt många elever inte infinner sig tUlundervisningen, aUtså skolkar, vittnar om att det finns allvarliga fel i dennuvarande skolorganisationen. Det tyder pä bristande anpassning till arbetsmUjöoch arbetsförhåUanden, Orsakerna kan naturligtvis vara fler, men jag utgår frånatt just skolenheternas storlek här spelar en nyckelroU, Detta har dessutomomvittnats från ett växande antal lärare. Jagefterlyser, som sagt, utbUdningsministerns syn på den frågan. HerrNORDSTRANDH (m): Givetvis kan jag ge mig tUl tåls och vänta påutbildningsministerns synpunkter på de gymnasiala skolornas storlek. Har jagväntat efter den aUmänpolitiska debatten, kan jag väl väntaytteriigare. Oavsett den interpeUation som ligger lär frågan komma upp vidbehandlingen av undervisningshuvudtiteln. Jag skuUe ändå här vUja stäUa en fråga somutbUdningsministern bör kunna ge synpunkter på. Vi har anvisningar omstorleken vad gäller , enkanneriigen högstadiet. Det framgårotvivelaktigt av svaret att den siffra som där uppställts som någon slags överskridits och överskrids ideligen ganska betydligt. Jag hänvisar tillsiffrorna här: 300 högstadieenheter med över 700 elever och 65 med fler än 1000 elever. Det är en utveckhng som lett fram till en situation somuppenbarligen inte rimmar med anvisningarna frän . På den utveckhngen och på den situationen har väl ändåutbUdningsdepartementet och UtbUdningsministern några synpunkter? Är detriktigt att det har bhvit så här och fortsätter att bh så? Eller inger detfarhågor som kan leda tUl åtgärder av det ena eUer andra slaget? På det börman väl ändå kunna få någon antydan om en ståndpunkt. är förnärvarande sysselsatt med motionsyrkanden beträffande skolomas storlek.Riksdagen kommer att senare i vår fä ta stäUning tUl utskottsbetänkandet på denhär punkten. , som deltar i arbetet i utbUdningsutskottet, ärväl medveten om detta. kan alltså få en stor debatt om detta . Jag viU bara utan att gå in på sakfrågan säga att skolansutseende inte bara är en fråga om hur stor den är. Utskottet besökte i går enutomordentligt fint fungerande skola i med 1 200 elever. Den var såbyggd att elevantalet egenthgen var ganska likgiltigt. Skolan var konstrueradpä ett sådant sätt att man mte upplevde den som en särskUt stor skola trots attden var det. Detta problem har mänga sidor, herr talman, och jag trordet är värdefuUt att kan fä en debatt om detta på grundval av ettbetänkande frän utbUdningsutskottet, HertNORDSTRANDH (m): Det som hert Alemyr nu anfört kan inte hindramig från att redan pä detta stadium försöka få en uppfattning om var utbUdningsdepartementetstår. Annars skulle jag ju få ge mig tUl tåls i det oändliga. Sedan vUl jag gäma säga tiU att jag håller medhonom om att den gymnasieskola som vi besåg i var utomordentlig ur allasynpunkter, såvitt jag kan bedöma. Men den var inte byggd för praktiskt tagethur många elever som helst, som hert Alemyr antydde. Skolbyggnaden föreföU isitt nuvarande skick vara dimensionerad för högst 1 500 elever, vUket jaguppfattade att skolledningen också ansåg. Ang. åtgärder för att upprätthålla den allmänna skolplikten aUtså 1200 elever. Det kan ju vara en förklaring tiU att intrycket av det inre arbetetvid skolan blev så utomordentligt gott som det blev. Därtill kom att man ocksåhade ett antal vuxenelever vid skolan. Dessutom bedrevs undervisning förhörselskadade i små avdelningar. Dessa faktorer gör aUtså att skolan inte ärnågon typisk gymnasieskola med kolossalt många elever. Jag anser att de rikthnjer som drogs upp islutet när det gäUer skolornas storlek på grundskolenivån harvarit väl lämpade, och jag har efter det att jag rest mnt i landet egentligeninte ändrat uppfattning. Men hert Alemyr gör naturligtvis en riktig nyansering,som jag också har kunnat konstatera i verkligheten. Jag har sett relativt småskolor, som emeUertid varit så planerade att de har givit intryck av enbetongklump där det kanske är svårt att uppfylla skolans målsättning. Jag har sett betydhgt störte skolor, där möjligheterna tUlkontakt varit mycket goda. Men eftersom utbUdningsutskottet nu skaU diskutera frågan som utskottets ordförande nu har påpekat - och med den respekt jag har förutbildningsutskottets ledamöter är det klokt av mig att, innan jag ännu hårdarebinder mig på denna punkt, avvakta de kloka synpunkterna från utskottet. Hert ÅSLING (c): Jag noterade med intresse att debatterar dessa frågor. Det är enupplysning som egentligen inte hör till denna debatt. Jag vägrar nämligen, trotsutbUdnmgsministerns sista inlägg, att tro att utbUdningsministern, med hänsyntUl de aktuella problemen och de från lärarhåll redovisade erfarenheterna, intehar en mer deciderad uppfattning beträffande denna fråga. Överläggningen var härmed slutad. §22 Ang, åtgärder för att upprätthålla den allmänna skolplikten Herr utbildningsministern erhöU ordet för attbesvara i (c) framställdainterpellation, nr 25, och anförde: i har frågat mig vilkaåtgärder jag ämnar vidta för att allmän skolplikt i varje enskilt faU skallkunna upprätthåUas, Enligt skoUagen gäUer skolphkt för barn som är bosatta iriket, Lagen föreskriver att föräldrarna skall övervaka att deras bam fullgörsin skolgång. Det åhgger också skolstyrelser och barnavårdsnämnder att övervakaatt bam inte hindras att fullgöra sin skolgång. föräldrari allmänhet mycket positivt inställda tUl att deras bam får en godskolutbUdning, Om föräldrarna skulle hindra eller försvåra barnens skolgångfinns vissa tvångsmedel angivna i skoUagen för att väma om elevens rätt tiUutbUdning, kan förelägga föräldrama att vid vite se tiU attelevens skolgång tryggas, 1 sista hand kan länsskolnämnden förordna att elevenskall hämtas tiU skolan med biträde av polis. Dessa tvångsmedel tiUsammans medde sociala myndigheternas övervakning har rent allmänt visat sig tiUräckligaför att i de ytterst säUsynta fall dä skolvägran inträffar värna om elevensrätt tiU utbUdning, SkuUe trots att nämnda åtgärder tillgripits föräldrarnafortfarande tredskas har under vissa omständigheter skyldighetatt ingripa och omhänderta eleven för samhällsvård. Med hänsyn tiU att bestämmelserna i skollagen hittillsmedfört att skolplikten kunnat upprätthåUas, finner jag inte skäl att förnärvarande vidta några genereUa åtgärder i detta hänseende, Hert i (c): Jag ber att få tacka utbildningsministern försvaret på min interpellation. Bakgrunden tUl interpeUationen är det numera riksbekantafallet i , det oerhört tragiska fall där fadern tUl en pojkeunder av frånsett kortare perioder vägrat släppa sin son tiUskolan. Orsaken härtUl är, säger fadern, att skaU ha en tryggad skolgång.Vad som är en tryggad skolgång bestämmer emellertid tUlbakapojkens fader ensam, och har gjort vad de kunnatmen måste nu konstatera, att de saknar författningsenliga metoder att återförapojken tUl .skolgång. Regeringen har genom konseljbeslut förordat att särskUdundervisning skaU ges. Trots detta har pojken utebhvit från skolan. Man ställersig onekhgen frågan om det brister i lagstiftningen någonstans, då något sådanthär kan få ske utan att myndigheterna får ingripa. Fallet upprör sinnena, och alla beklagar pojkensöde. Det talas t, o, m. om psykisk misshandel, då pojken själv vUl gå i skolan,som sina jämnåriga kamrater. Eftersom de lokala myndigheterna uttömt sinamöjligheter att återföra pojken tiU skolan, vUar nu ansvaret pä regeringen, UtbUdningsministern säger i sitt svar att han med hänsyntiU att bestämmelserna i skoUagen medfört att skolplikten kunnatupprätthåUas inte finner skäl att vidtaga några generellaåtgärder i detta hänseende. Men finns det inte möjlighet att vidta speciellaåtgärder i detta speciella faU? Vi kan väl mte stå helt främmande för möjhghetenatt det kan dyka upp Uknande faU . Vad som emeUertid är vUctigast är att finna en lösningpå det aktueUa faUet innan pojken tiUfogas obotlig skada för hela hvet. Jagfinner det minst sagt underligt om statsmakterna stillatigande kan åseutveckhngen i detta tragiska faU, Ang. åtgärder för att upprätthålla den albnänna skolplikten Ang. åtgärder för att upprätthålla den allmänna skol'plikten Jag skaU gärna håUa med om att det är ettutomordentligt tragiskt fall som tas upp i interpeUationen, Men som bekant ärju detta ärende anmält för justitieombudsman, och jag kan därförsjälvfallet inte gå in pä någon sakdebatt här i kammaren. Det skulle ju varautomordentligt anmärkningsvärt om så skedde. Jag vUl bara för att förhindra ett missförstånd, sommöjligen kan uppstå på grund av det föregående inlägget, nämligen att man pästatligt håU skuUe ha varit passiv i detta fall, säga att vi tvärtom har gåttså långt som vi över huvud taget haft möjligheter tUl för att klara dettaproblem. Men det har alltså hUtUls inte givit avsett resultat. Mer vill jag, herr talman, inte yttra i detta fall. Jagvill bara för ordningens skuU tillägga att vi i den obligatoriska svenskagrundskolan ändå har i det närmaste 1 miljon elever och att det då naturligtvisi sällsynta undantagsfall kan uppstå sådana utomordentligt tragiska situationersom det nu gäUer, Jag viU emeUertid inte närmare kommentera denna fråga. i (c); Jag skaU kanske påpeka för att inte någotmissförstånd skall uppstå att jag inte sade att staten hade varit passiv.Tvärtom sade jag att både länsskolnämnden och liksom ävenregeringen har agerat. På den punkten tror jag således att vi kan vara överens.Vi kan väl också vara överens om att det måste finnas möjlighet förmyndigheterna att arbeta aktivt i fall som dessa. Om man inomutbildningsdepartementet saknar möjligheter att gå vidare i detta fall, skulledet kanske ha varit av värde för frågans lösning om utbildningsministern hadevidgat dess behandhng även till andra departement. Det är väl ändå helt klartatt det brister i hemmet på något sätt när sådant här kan förekomma. Trots demöjligheter som bl, a, skollagen ger är pojken fortfarandehemma. Det är detta som smärtar många. Överläggningen var härmed slutad, § 23 Föredrogs och hänvisades Kungl, Maj:tsproposition nr 11 till näringsutskottet, § 24 Föredrogs och hänvisades till finansutskottetfullmäktiges i förslag om dispositionen av vinstmedelför , § 25 Föredrogs och biföllsinterpellationsframställningarna nr 43 och 44, § 26 Interpellation nr 45 ang, åtgärder för att förhindramobbing i skolor Ordet lämnades på begäran tUl HerrSTÄLHAMMAR (fp), som yttrade: har problemet med den s, k, mobbingen i skolornaaktuahserats i hög grad. Genom tidningsartiklar, reportage. Nr 20forskningsrapporter och uttalanden frän enskilda lärare och elever har den många helt oacceptabla och för de enskilda mdividerna djuptkränkande jq feKi.,;-} 1972 förhållandenavslöjats om mobbingens utbredning, I några fall har också ------ problem avdetta slag lett tUl polisingripanden och åtal. Även om mobbingföreteelser alltidförekommit under alla tider och under skiftande former, måste målet ändå varaatt motverka och i största möjliga utsträckning lösa mobbingproblem. En skolasom ser som ett av sina övergripande mål att lära eleverna solidaritet med ochengagemang för avvikande och svaga kamrater kan inte nöja sig med attkonstatera att mobbing förekommer, utan måste också anvisa medel för att kommatiU rätta med svårigheterna. Målet får dä under inga förhåUanden bli att lärade för mobbing utsatta eleverna att bära sin situation och finna sig i sittöde, utan det måste i stället vara att utforma skolan och umgänget mellaneleverna på ett sådant sätt att mobbing inte uppkommer eUer att företeelser avdetta slag motverkas. Att mobbingproblemen inte bara tiUdrar sigstort intresse i diskussionen om skolans inre arbete utan också av mängauppfattas som ett av skolans största problem beror naturligtvis på mängasamverkande faktorer. Sammandragningen av eleverna tUl allt större skolenheter,där känslan av anonymitet och vanmakt inför den stora skolan är förhärskandehos eleverna, leder lätt tiU att aggressioner skapas och kanaliseras imobbingbeteenden. Genom att risken för upptäckt är närmast obefintlig pä grundav svårigheten att utöva någon effektiv tUlsyn av eleverna i en stor skola, kanmånga tragedier utspelas , utan att skolan på något vis griper m föratt försöka rätta tUl och lösa problemen. Den ökade blandningen av elever i klasser från olikalandsdelar och frän olika länder kan naturligtvis också medföra att de sombetraktas som avvikande på gmnd av språk, dialekt, beteende etc, blir föremålför mobbing i både psykiska och fysiska former. Eftersom byte av bostadsortofta också innebär psykiska påfrestningar även för de vuxna, kan det förekommaatt både barn och föräldrar upplever problem såväl i hemmet som i skolan. Någonenkel och lättframkomlig väg för att komma till rätta med mobbingproblemenfinns inte, men vissa metoder kan ändå anvisas. Eftersom man vet att stora, ödsliga, asfalterade skolgårdarvid jätteskolor utgör en miljö där mobbmg lätt uppkommer, bör man bara genomförändringar av skolans fysiska miljö kunna åstadkomma förbättringar. DetvUctigaste måste dock vara att en varm, vänlig och trygg atmosfär skapas päskolan. Det kan ske t, ex, genom att eleverna redan frän årskurs 1 tränas iallmän mellanmänskhg umgängesförmäga. Eleverna måste lära sig att allaindivider pä en skola, antingen det gäller barn eUer vuxna, är skyldiga attbemöta varandra med hövUghet och ömsesidig respekt. Någon systematisk träningav detta slag förekommer knappast i skolan. Genom en intensiv insats av skolradio och TV borde detvara möjligt att ytterligare effektivisera inlärningen av socialt riktiga beteenden. Om mera tid kunde anslås för program som har till syfte att lära eleverna " hänsyn,ansvar och social umgängesförmåga på bekostnad av de program som förmedlarvåldsamma och aggressiva beteenden, så skuUe säkerligen en märkbar förändringganska snart kunna iakttagas i förmågan till riktig social samvaro. Det måste också klart slås fast, att lösningen påmobbingproblemet inte får vara en återgång till auktoritärare umgängesformer iskolan, eUer tiU inrättande av lokala poUs- och ordningspatmUer på skolorna,utan lösningen måste hgga i att eleverna lär sig att inifrån bejaka en tillmedmänniskan och kamraten positiv livshåUning, Det utesluter emellertid inteatt man genom en effektivare tUlsyn och ledning av elevernas hältimmes- ochrastsysselsättningar genom skolvärdinnor eller fritidsledare skulle genom rentyttre arrangemang kunna eliminera många mobbing-tillfäUen, Skolans resurser måste användas sä, att elevernaselementära behov av trygghet och social samhörighet blir tUlgodosedda som enförutsättning för skolans kunskapsmeddelande och elevens harmoniska utveckling. Med hänvisning tUl det anförda anhåUer jag därför omkammarens tiUstånd att tiU herr utbildningsministern framstäUa följande fråga: VUka åtgärder är statsrådet viUig att föreslå för attförhindra uppkomsten av eUer lösa redan existerande mobbingproblem i skolan, såatt den enskilde eleven kan garanteras en trygg och på social samhörighetbaserad skolgång? Denna anhållan bordlades. §27 Interpellation nr 46 ang, SJ:s förhandlingar om kommunala bidrag tillolönsam busstrafik Ordetlämnades på begäran till HerrANDERSSON i (fp), som yttrade: Den första etappen av den igångsattalänsvisa regionala trafikplaneringen skaU, enligt kommunikationsministems presskommunikédärom, bl, a, omfatta "avgränsningsfrågor i samband med bestämningen avvad som är regional trafik". Anledning till att detta behöver utredas är,att planeringsansvaret för den regionala trafikförsörjningen åvUar staten,medan kommunerna har ansvaret för planeringen av den lokalatrafikförsörjningen. Genom kommunsammanläggningarna har vissa kommuner blivitsä stora att de kan sägas utgöra en egen "region" eller åtminstonehuvudparten av en region. Vad som är regional respektive lokal trafikplaneringkan därför inte avgöras endast genom att definiera alla förbindelser inomkommungränserna som lokal trafik. Ätt kommunikationsministern ipresskommunikén nämner dessa avgränsningsfrågor som ingående iutredningsuppdraget tyder på att regeringen är medveten om denna komphkation. Samhällets ansvar i fråga om trafikförsörjningen rörsjälvklart inte bara planeringen av en tiUfredsstäUande trafikförsöijning utanockså driften. Ansvarsfördelningen mellan stat och kommun i fråga omplaneringen omfattardärför också oftast ekonomiska åtaganden för att upprätthåUa Nr 20 sådan trafik som inte täcker sina egna kostnader, t j j Statens bidrag tiU olönsam busstrafik uppgår för nästkommande ,rvru - ir-ri Det är i förhåUande tUl behoven ett---------- heltotillräckligt stöd, I samband med att regeringen föreslår nya formerför bidragsgivningen, baserade på bussbidragsutrednmgens kommandebetänkande, måste därför bidraget ökas kraftigt, I takt med utglesningenav järnvägsnätet i landet har busstrafiken blivit aUt viktigare. Om målsättningen om en tUlfredsstäUande trafikförsöijning i landets olikadelar skall kunna infrias, måste större hänsyn än tas tUlmöjligheterna att upprätthåUa busstrafiken även i glest befolkade Med hänsyn tiU den utredningsverksamhet som just påbörjatsom dessa frågor i varje län och tUl bussbidragsutredningens arbete är detytterligt befogat att iakttaga stor försUctighet med nedläggning av busshnjeroch indragning av turer. De förhandhngar som upptagit medfiera kommuner i syfte att erhåUa kommunala bidrag för olönsam busstrafik hardärför upprört både allmänheten och kommunernas företrädare. Senast harstatens järnvägars krav på kommun vållat stor oro i kommunen och dånaturligtvis särskilt i de ytterområden som riskerar att få en klart försämradservice. Det som presenteras som förhandhngsbud uppfattas av många somutpressningsförsök, då alternativet tiU kommunala bidrag är nedläggning avlinjer och turer. Det mäste anses vara otiUfredsstäUande att de krav somstatens järnvägar stäUer pä kommunerna kan komma att helt förändra fömtsättningarnaför de trafikförsörjningsplaner som den regionala trafikplane-rmgen skaUutmynna i. Regeringen bör därför anmoda statens jämvägar att ajournera dessaförhandhngar till dess planeringen och ansvarsfördelningen meUan stat ochkommun är klar och behandlad av . Som också Svenska kommunförbundetframhåUit i skrivelse tUl kommunikationsministem, bör staten stå för bidragentiU den olönsamma trafik som SJ upprätthåller tiU dess ställning i dessa frågortagits av statsmaktema. Med hänvisning till det anfördaanhåller jag om kammarens tillstånd att till kommunikationsministem stäUaföljande fråga: Är statsrådet beredd att, arbetet med denregionala trafikplaneringen pågår och i avvaktan pä statsmakternas behandhng avbussbidragsutredningens förslag, anmoda SJ att ajournera förhandlingarna ifrågor som rör bidrag tUl olönsam busstrafik? Denna anhållan bordlades. § 28 Interpellation nr 47 ang, praktikundervisningen isocionomutbildningen Ordet lämnades på begäran tUl (), somyttrade: Frågan om praktikmoment isocionomutbildningen har varit föremål för omfattande diskussioner. Praktikundervisningen, som 61 Nr 20 syftar tUl att ge en integrering avteoretiska kunskaper och praktiskt arbetesamt träning i metodiken i arbetet, är av central betydelse för UtbUdningen, Genomden får socionomutbildningen en klart markerad karaktär av yrkesutbUdning, somdirekt förbereder den studerande för den kommande yrkesverksamheten. Vid omläggningen av socionomutbUdningen 1964 ersattes dettidigare kravet på förpraktik med handledd studiepraktik i tvä terminer.Motiveringen för denna förändring var främst att praktiken mäste utgöra enintegrerad del av undervisningen, vUket i sin tur fömtsatte att den skeddeunder överinseende av handledare, som utsetts och utbildats av respektive socialhögskola,I samband med att riksdag förelades förslag om ökad intagning tUlsocionomutbUdningen aktuahserades också frågan om en förkortning av denhandledda studiepraktiken. Från dåvarande statsutskottets sida framhöll man somen självklar utgångspunkt för sitt ställningstagande att man bör undvika varjeåtgärd, som innebär en försämring av utbUdningen, Riktpunkten för en lösning avpraktikfrågan borde därför enligt utskottets mening vara att de studerande"före eUer inhämtar erforderlig praktisk erfarenhet inomför socionomutbildningen betydelsefuUa områden och av i huvudsak sammaomfattning som ", 1 sitt betänkande nr 1971 i anledning av Kungl,Maj:ts proposition nr 36 angående social utbUdning och forskning anslöt sigutbildningsutskottet till denna statsutskottets uppfattning. En andrautgångspunkt för ställningstagande borde, menade utskottet, vara"att studieordningen vid socialhögskolorna i avvaktan på U 68 :s förslagi möjligaste mån bibehölls oförändrad". Med hänsyn tiU detta ansåg sigutskottet böra förorda en annan lösning än vad som föreslagits av Kungl, Maj:t,Enligt utskottet borde det vara möjligt för studerande med tidigareyrkeserfarenhet att inom ramen för en oförändrad utbUdning få tUlgodoräknasig denna erfarenhet som en del av den praktiska erfarenhet som fordras försocionomexamen. Utskottets mening synes därvid ha varit att den tidigareyrkeserfarenheten skuUe inhämtas från för socionomutbUdningen betydelsefuUaområden, I den stadga för socialhögskolorna som utfärdades den 14maj 1971 (SFS 1971:343) har emellertid den av utskottet anvisade undantagsmöj ligheten gjorts tUl huvudregel. Endast studerande som saknar tidigare yrkeserfarenhet har rätt tUl två handledda praktikperioder. Konsekvenserna av denna tolkning av beslut är långtgående och påverkar i hög grad kvaliteten i socionomutbUdning en, Genom beslut i varje form av yrkesverksamhet - undantagandes yrkesverksamhet förvärvad inom isolerade miljöer - vara av betydelse för undervisningen. Man står då inför den situationen att de studerande, som åberopat tidigare yrkeser farenhet, inte kommer att fä samma möjlighet som övriga studerande att tiUämpa sina teoretiska kunskaper under handledd praktik. Detta är särskUt allvarligt för de studerande, som helt saknar erfarenhet frän områden, som anknyter tUl socionomutbUdningen, I den skärpta kon kurrenssituation som kan fömtses även på socionomomrädet finns det en 62 risk för att utbUdningen för dessastuderande kan komma att uppfattas