prot · FV09127 · 1972-12-31 00:00:00 — Och det vore kanske ändålitet märkvärdigt att efter denna långa utveckling, där alltså kommunerna iökad utsträckning har tagit på sig denna uppgift, i viss mån vrida det helatUlbaka och tUldela staten en ökad roll. Att kommunerna kan spela den roll somde gör , hänger uppenbarligen samman med den kommunala beskattningsrätten,med den kommunala självbestämmanderätten över huvud taget, och här föreliggeren klar skUlnad i förhållande tUl nästan alla andra länder, något som också harsina konsekvenser, I en UNESCO-studie som utgavs heter detordagrant: "Det är utan tvivel sant att har det högst utveckladefolkbibliotekssystemet i och troligen i världen," Författaren tUl dennastudie konstaterar just att det har samband med den kommunala självstyrelsensstarka utveckling i vårt land. Jag vUl inte sjunga förnöjsamhetens höga visa, men omdetta konstaterande visar något, så är det väl att det inte är sannolikt attfrånvaron av en bibliotekslagstiftning har varit tUl nackdel för de svenskafolkbibhotekens utveckling. Och om man leker med tanken på en sådanlagstiftning bör man väl ändå betänka vUka risker den kan innebära. Varje slagav minimUagstiftning har ju den baksidan att den så lätt kan utnytfias som ettde obotfärdigas förhinder; man gör precis så mycket som lagen kräver, ingentingmer. Vi hade här i landet för länge sedan en 10 protokoll 1972. Översyn av folkbibliotekens ställning, m. m. diskussionom lagstiftning om minimUöner. På goda grunder avvisade man den tanken, och jagtror att där kom tiU uttryck en ganska sund svensk attityd, som också kan hasin tUlämpning på detta speciella område. Till kännetecknen på det svenska folkbiblioteksväsendethör också att vi har avgiftsfria boklån. Det är i och för sig inte någotalldeles självklart fenomen. I varje faU avgiftsbelägger man lånen i en delandra länder, och avgiftsfriheten har inte heller i tidigare svensk debattvarit en självklarhet. När bibhoteksersättningen infördes var det fra Mogårdspolitiska förfäder som lanserade tanken att denna ersättning tUl författarnaskulle finansieras med avgifter som uttogs av låntagarna. vill jag inte görafru ansvarig för vad den gamla högern hade för uppfattningar, men närman vet hur det har varit kan man verkligen känna ett behov att säga ifrån, attmarkera och slå fast den princip som gäller inom de svenska folkbiblioteken. Uppenbarhgen är det heller mte aUdeles självklart för allakommunalmän att så skall vara. har det förekommitoroande tecken på att man här ser en möjlig inkomstkälla, ett sätt attförbättra kommunernas ställning i en trängd situation. Men om man menar allvarmed kravet på en demokratisk kulturpolitik är det väl ändå uppenbart att sådanapropåer måste avvisas. Och om utskottet för sin del inte viU ansluta sig tUltanken på en bindande lagstiftning, så kan det i gengäld vara rimligt ochmotiverat att i varje fall slå fast vissa principer för folkbiblioteken somborde vara självklara, och då i första hand den att bibhotekslånen bör varaavgiftsfria. Vi vet och det framkom bl. a. i fm Hjelm-WaUénsanförande - att det finns betydande lokala skUlnader när det gällerfolkbibUotekens standard. Det är ingen önskvärd situation, och jag tror attalla är ense om att en ökad jämstäUdhet där är angelägen. Men jag vågar kanskeändå lägga tUl att en total uniformitet varken är önskvärd eller möjUg.Bibliotekens utformning, standard, öppethåUandetider och mycket annat måsteändå i viss utsträckning betingas av strakturella skillnader mellan olikakommuner, skUhiader i intresseinrUctning hos kommunernas invånare,ålderssammansättning, bebyggelseutformning och mycket annat. Jag tror därfördet vore orealistiskt att exempelvis föreställa sig att alla bibUotek skulle hasamma öppethåUandetider eller samma bokbestånd kvantitativt sett. Det måstefinnas ett rimligt samband mellan de tUlgängliga resurserna och utnytfiandet avdessa resurser. Distributionsformerna måste uppenbarligen också variera efterkommunernas struktur. Bokbussama kan komma att spela en viktig roll i vissakommuner; i andra fall kan det vara särskilt angeläget att utveckla nya formerav utlåning, exempelvis på stora arbetsplatser, såsom har skett ilitteratumtredningens regi, där nu går i spetsen. Över huvud taget ärdetta ett område där det är angeläget att ha ett hyggligt utrymme för lokalainitiativ och hänsynstagande tUl lokala önskemål. De brister som ändock föreligger när det gällerresursfördelning mellan olika kommuner kan i stor utsträckning föras tUlbaka påskUlnader i kommunernas totala resurser, och i så fall blir detta en del av ettmycket större problem. TUl en del beror det säkerligen också på skillnader i politisktengagemang, skillnader i politiska styrkeförhållanden inom olika kommuner ochden grad i vUken kommunalmännen verkligen engagerar sig förbiblioteksverksamhetens utveckling. Men är inte detta någonting som vi måsteacceptera? Om den kommunala självstyrelsen skaU ha någon mening får väl ändåväljarna finna sig i att ett politiskt maktskifte eller en förskjutning åt detena eller andra hållet kan ha vissa konsekvenser för den service som kommunernaerbjuder sina invånare. När jag nu har angivit vissa allmänna motiv för attutskottet hyser stark tvekan i fråga om önskvärdheten och behovet av enbibliotekslagstiftning, så har jag inte därmed uttalat mig i frågan, huruvidanya statliga insatser i någon form för folkbiblioteken skulle vara önskvärda.Jag kan inte rimligen föregripa litteraturutredningens kommande förslag, somjag har en del med att göra. Men jag förstår inte riktigt fra , somutan vidare föratsätter att utredningen inte kommer att ta upp de problem sombehandlas i motionen. Alldeles givet måste utredningen exempelvis aUvarligtgranska problematiken kring en bibliotekslagstiftning. Däremot är det välganska klart att jag inte kan ge några allvarliga förhoppningarnär det gäller förslag från utredningen i den riktningen. Men man kan hoppasatt utredningens förslag med tiden kommer att medföra en ökad stimulans förfolkbiblioteksverksamheten, att dess rekommendationer skall ge nya impulser ochäven öppna vägar för staten att på andra sätt än hittUls i viss mån påverkabiblioteksverksamheten. Jag vUl erinra om att det i direktiven tUllitteraturutredningen slås fast att den bl. a. skaU pröva lämpligheten av enmotsvarighet tUl den norska stödköpsordningen. Denna innebär att man medstatliga medel finansierar en spridning av nya böcker till aUa bibliotek iNorge, Det är en ordning som uppenbarligen påverkar bibliotekensservicemöjligheter men som också på sina håU mött motstånd därför att detta haruppfattats som en inblandning, en olämpUg påverkan av bibliotekens eget bokval.Om vi här i landet skall överväga någon variant av denna norska ordning är detklart att vi ställs inför liknande problem. Men om den kommer och i vUken formden än kommer får den alltså betydelse för biblioteken i stort. Med andra ord:Vissa statliga åtgärder av generell natur tUl främjande av folkbiblioteksverksamhetenkan mycket väl bli aktuella. Däremot vågar jag hävda att det, så långt man nukan se, inte finns några övertygande skäl att på detta område införa enobligatorisk lagstiftning. Översyn av folkbibliotekens ställning, m. m. () kort genmäle; Jag är ense med i att vigenerellt sett har en mycket hög standard på våra bibhotek. Vad jag påpekat ärojämnheten i folkbibliotekens standard detta har också SÖ vitsordat i sittremissvar. Vad man då kan göra är, som jag försökte skissa, attstifta en bibliotekslag. Jag är övertygad om att en sådan inte kommer attberöra alla kommuner utan kanske bara ett litet fåtal. Men jag tror att detskuUe kunna gå att göra en sådan lag så pass flexibel att man inte behöver råkaut för sådana svårigheter som redovisade. Det har fungerat iNorge, och och har där känts som ett stöd för Översyn av folkbibliotekens ställning, m. m. Jag är glad att litteraturutredningen kommer att ta uppfrågan. Jag anser inte att det nödvändigtvis behövs en bibliotekslag det kanju också tänkas andra former av inflytande och ekonomiskt stöd från statenssida. Jag känner i lUchet med oro inför dediskussioner om avgiftsbeläggning av biblioteksservicen som förekommer i endel kommuner. Jag anser att det skulle vara ett direkt grundskott mot självaidén med folkbibUotek, Det är en av orsakerna till att jag ytterligare skullevUja understryka behovet av en översyn, och jag hoppas att htteraturutredningennoterar detta. Jag kan i allt väsentligt instämma i herrBjörks i anförande. Men när beträffande avgiftsbeläggningenav boklån anlägger ett historiskt perspektiv tycker jag att det bör påpekas attdet uttalande som utskottet gör faktiskt inte är bara rUctat tUl eventuelltskumma kommunalmän utan är en pekpinne tUl finansministern, som i direktiventUl kommunalekonomiska utredningen tydligen har tänkt sig att manförutsättningslöst skuUe pröva hur efterfrågan kan styras genom t. ex. avgifter. Jag har ingenting emot att rUcta den pekpinnen motfinansministern. Däremot viU jag inte gärna, fastän jag delar uppfattning, i uttala mig på ett sådant sätt att jag kananses medverka tUl att urholka den kommunala självstyrelsen. i (s): Jag tycker inte att man skall vara så blyg förGunnar Sträng att man avstår från att säga självklara ting. Vi är väl många sommycket väl kain tänka oss att vissa mindre angelägna former av service kanavgiftsbeläggas, men jag tror att de flesta av oss anser det lika självklartatt just boklånen är en form av service där detta icke bör komma i fråga. Jaghar utomordentligt svårt att tänka mig att finansministern skulle vara av enannan mening. Överläggningen var härmed slutad. Propositioner gavs på bifall tilldels utskottets hemställan med godkännande av utskottets motivering, delsutskottets hemställan med den ändring i motiveringen som föreslagits ireservationen av i Agnas och , och förklarades den förrapropositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedan begärtvotering upplästes och godkändes följande voteringsproposition: Den som vill att kammaren bifaller kulturutskottetshemställan i betänkandet nr 22 med godkännande av utskottets motivering röstarja, den det ej vill röstar nej. Vinner nejhar kammaren bifalUt utskottets hemställan med den ändring i motiveringen somföreslagits i reservationen av i Agnas och fm Mogård. Vid omröstning genom uppresning förklarades flertalet avkammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Då begärderösträkning verkställdes votering med omröstningsapparat. Denna omröstning gavföljande resultat: Läroplanerna för gmndskolan och gymnasieskolan § 5Läroplanerna för och gymnasieskolan Föredrogs utbildningsutskottetsbetänkande nr 45 i anledning av motioner angående läroplanerna för gmndskolanoch gymnasieskolan. I detta betänkande behandlades motionerna 1972:30 av herrarHenmark (fp) och (), 1972:134 av m. fl. (fp), 1972:240 av () ochfröken () vari hemställts att hos Kungl. l.att en systematiserad studieplan förkonsumentundervisningen på alla stadier i samt i gymnasieskolanutarbetades, 2. att i anslutning härtUI läroplanerna förlärarutbUdningen kompletterades, 1972:246 av m. fl. (fp), 1972:499 av fra () och (), 1972:502 av iStaffanstorp m. fl. (c) vari hemställts att hos Kungl. Maj:t begärdeatt en översyn av läroplan för grandskolan (Lgr 69) skuUe ske i syfte att nå enbättre balans meUan teoretisk och praktisk undervisning, 1972:509 av m. fl. (m)vari hemställts att hos Kungl. Maj:t begärde en revidering avläroplanen för och gymnasiet, så att eleverna tillförsäkrades enkontinuerlig undervisning i hemkunskap , 1972:5 11 av m.fl. (fp, s, c, m, vpk), 1972:5 12 av (), 1972:690 av m.fl. (s)vari yrkats att hos Kungl. Maj:t hemställde att utredningen omskolans inre arbete () och/eller utbildningsutredning skulle fåtilläggsdirektiv att med förtur ta upp frågan om en förstärkning av depraktiska inslagen i ämnena på skolschemat och bedöma om större inslag avpraktiskt yrkesarbete utöver den nuvarande praktiska yrkesorienteringen kundeinpassas i läroplanerna för alla linjer i grundskola och gymnasieskola, 1972:1106 av () och (), 1972:1135av i (c) och fröken (), 1972:1 137av i m. fl. (c). Läroplanerna för gmndskolan och gymnasieskolan 1972:1147av i m. fl. (s), 1972:1154 av herrar ()och () vari hemställts att hos Kungl. 1. att länsskolnämnderna bemyndigadesatt - efter framställning från skolstyrelse - medge sådana smärre justeringarav läroplanen för gymnasieskolans yrkeslinjer som ansågs nödvändiga för attmålsättningen skulle kunna förverkligas i tillfredsställande utsträckning, 2. att hos Kungl. Maj:tskulle anhålla om att gavs i uppdrag att skyndsamt göra enöversyn av läroplanerna för gymnasieskolans yrkeshnjer i den riktning somantytts i motionen, 1972:1159 av herrar () och () samt 1972:1167 av hert i m. fl. (m). l.att i anledning av motionerna 1972:502 och1972:690, den senare i vad avsåg , som sin mening gav Kungl. Maj:ttill känna vad utskottet anfört om inriktningen av den fortlöpande översynenav läroplan, 2. att riksdagenskulle avslå motionen 1972:30, 3. att riksdagenskulle avslå motionen 1972:1159 i vad avsåg , 4. att riksdagenskuUe avslå motionen 1972:1167, 5. attriksdagen skulle avslå motionen 1972:246, 6. att skulle avslå motionen1972:1135, 7. att skulle avslå motionen1972:512, 8. att skuUe avslå motionen1972:499, 9. att skulle avslåmotionerna 1972:134 och 1972:511, 10. att i anledning avmotionen 1972:240 i vad avsåg skolans konsumentundervisning och motionen1972:509 som sin mening gav Kungl. Maj.t till känna vad utskottet anfört om enförbättrad undervisning i konsumentkunskap i skolan, 11. att skulle avslå motionen1972:240 i vad avsåg viss lärarutbildning, 12. att skulle avslå motionen1972:1147, 13. att skulle avslå motionen1972:690 i vad avsåg gymnasieskolan, 14. att skulle avslå motionen1972:1106, 15. att skulle avslå motionen1972:1137, 16. att skulle avslå motionen1972:1154, 17. att skulle avslå motionen1972:11 59 i vad avsåg gymnasieskolan. Reservation hade avgivitsbeträffande yrkesutbildningen i gymnasieskolan av herrar iStaffanstorp (c). (), Elmstedt (c) och i Skärstad (c),() samt herrar i (fp) och (), somansett att utskottet under 16 bort hemställa, attriksdagen i anledning av motionen 1972:1154 som sin mening gav Kungl.Maj:t till känna vad reservanterna anfört om yrkesutbildningen igymnasieskolan. Till betänkandet hade fogats särskilda yttranden 1. beträffande särskild studiegång förelever i årskurs 9 av herrar () och i (fp), 2. beträffande yrkesinriktadutbildning i och gymnasieskolan av () och herrStrindberg (m). När 1968 behandlade förslaget tillrevidering av läroplan för fanns i statsutskottets utlåtande enreservation från och . Jag ber att få citera vad som stod iden: "Erfarenheterna har emellertid visat att detvåbokstaviga linjerna i det nuvarande högstadiet samlar enbetydande del av eleverna i årskurs 9, mer än enfemtedel. Man torde utan tvekan kunna göra den bedömningen att flertalet eleverpå de praktiska linjerna har upplevt sin utbUdning som värdefull. Detta haromvittnats frän lärarhåll, och ett flertal länsskolnämnder och andraremissinstanser har också understrukit att slopandet av dessa linjer kan kommaatt innebära en aUvarlig försämring av ifrågavarande elevers situation.Utskottet anser det nödvändigt att man i den nya läroplanen söker tUlgodosedessa elever utan att försvaga högstadiets karaktär av att vara i huvudsaksammanhållet. Detta kan ske genom att man utformar tillvalsämnena teknik,konst och ekonomi så att de praktiska momenten får en central stäUning. DessatUlvalsämnen måste innehålla så mycket praktiskt utövande verksamhet att de kanupplevas som verkliga alternativ för de elever som har en sådanintresseinriktning." Denna reservation grundade sig på en motion från de bådamittenpartierna. Vi deklarerade alltså vid det tUlfället en farhåga för ettalltför teoretiserat högstadium, främst med tanke på olika eleversintresseinriktning och läggning. Tyvärr har denna farhåga i långa styckenbesannats. Det omvittnas av alla som har med skolfrågor överhuvud taget att göra och kanske framför allt från dem som sysslar medskolfrågor på högstadiet kommer det fram bekymmer och farhågor för utveckUngenpå skolans område. Skolan står under debatt på ett sätt som vi inte harupplevt på . Det är klart att vi måste räkna med ökade påfrestningar ochökade problem med tanke på att vi nu har en nioårig obligatorisk skolgång; detvore konstigt om den skulle kunna genomföras utan gnissel. Men vi skall inteblunda för att situationen i dagens skola inte är bra. Detta gäller framför aUthögstadiet. Möjligheterna tUl en meningsfuU undervisning försvåras ihög grad genom att många elever upplever sin situation på sådant sätt att dehar svårt att anpassa sig tUl ordningen i skolan. De hittar i många fall ingendirekt motivering för att gå i skolan . De här problemen känner vi allatill och kan inte undandra oss dem. motion vid årets riksdag i denna fråga tar uppproblemet som gäller obalansen mellan teoretiska och praktiska ämnen pågrundskolans högstadium. Vi knyter an tUl vad vi sade 1968, när nu gällandeläroplan antogs av . De farhågor vi då hyste och som jag nämndehar Läroplanerna för gmndskolan och gymnasieskolan Läroplanerna för gmndskolan och gymnasieskolan besannatsi sådan omfattning att vi har funnit angeläget att ta upp frågan om en översynav läroplanen. Många säger att det är som har gått sedanriksdagen antog läroplanen. Det är riktigt att det är , menmed den utgångspunkten som vi har tycker vi oss stå på fast mark när vi anseratt tUlräckligt har förflutit för att man skaU varsna de problem somfinns och för att vidta åtgärder i syfte att komma tUl rätta med dem. Det är en slagsida i läroplanen tUl de praktiska ämnenasnackdel. Det är bara att konstatera detta. Följderna har heller inte uteblivit,AUtför många elever saknar en för deras intresseinriktning lämpad undervisning,och detta tar sig sådana uttryck som dem jag pekade på. För att nå enbättre balans kräver vi i motionen 502 en översyn av Lgr 69. Iutskottsbehandhngen har vi lyckats nå en enighet, som i stort går motionärernatUl mötes, och jag vUl uttrycka en tUlfredsställelse över att vi kunnat nåenighet i dessa sammanhang. Det gläder mig att vi kunnat komma överens om atthos Kungl, Maj:t ge tiU känna att man inom i ökad omfattningskaU beakta de problem som vi tagit upp, dvs, de praktiska momentens inslag ide olika ämnena, framför allt i tUlvalsämnena konst, ekonomi och teknUc, Många hårda ord fälls om , och jag skullevilja säga att de som tar tUl ordentligt och nära nog dömer ut skolsystemet görsig skyldiga till ett lika stort fel som de som försöker göra gällande att detinte finns några bekymmer utan låtsas som om inga problem fanns. Det är likailla vUken väg av dessa man väljer. Dagens skola har många brister därom råder ingen tvekan.Men enligt vår mening gäller det att inom ramen för den nioåriga grundskolangöra förbättringar. diskuterar vi en översyn av läroplanen, en annan gängdiskuterar vi klasstorleken, en tredje gång skolenheternas storlek osv., allt isyfte att nå en bättre tingens ordning, att hitta en avvägning som bättrepassar för olika unga människors intresseinriktning och läggning. Vi får säkertanledning att återkomma också i den här frågan. Från vår sida följer vi den mednoggrann uppmärksamhet, och vi gör det därför att frågan är av avgörandebetydelse för många människors framtid. Den är av avgörande betydelse förgrundskolans funktionering när det gäller att skapa förutsättningar förmänniskors framtid. Det är också ganska naturligt att skolan, som har så mångavittomfattande förgreningar, omfattas med ett stort intresse. Att man från föräldraföreningar och andra berördaorganisationer tar aktiv del av de problem som där finns är en självklarhet,men man skuUe kanske önska någon större aktivitet i vissa fall. Jag ärövertygad om att det icke går att lösa alla de problem, som finns påskolans område, med mindre än att ett ytterligare utbyggt samarbete mellan hemoch skola kommer tUl stånd. Det är orimligt att begära att man i skolan skallklara av aUa ds bekymmer som tynger mänga av eleverna när de kommer tUl skolan.Självklart är att skolan måste kunna erbjuda en undervisning och en utbildning,som stämmer överens med vad läroplanen anvisar, och läroplanen talar på mångastäUen om önskemålet av en individualiserande undervisning och en anpassning avdenna tUl individens läggning och behov. Jag vUl,fru talman, än en gång uttrycka min tUlfredsställelse över att vi blev såpass sams i utskottet. Vi har från vår sida inte funnit anledning att utvecklanågra synpunkter, vare sig i form av en reservation eller ett särskUt yttrande,eftersom vi anser oss ha nått så pass långt på vägen i fråga om våra krav ochönskemål. Beträffande den reservation som är fogad tUl betänkandetkommer andra talare efter mig att gå in på den. Jag nöjer mig därför med attyrka bifaU till reservationen. Läroplanema för och gymnasieskolan Under detta anförande övertog herr talmannen ledningen avkammarens förhandlingar. HerrSTÅLHAMMAR (fp): När fattade beslut om detfrivilliga skolväsendets utformning var det tre principer som blev vägledandeför beslutet. För det första skulle samtliga utbUdningsvägar efter grundskolani det tidigare gymnasiet, och yrkesskolan slås samman till enskolform för att en samordnad planering skulle bli möjlig att åstadkomma. Fördet andra skuUe man sträva efter att vid varje skolenhet erbjuda eleverna ettså allsidigt val av studievägar som möjligt, och för det tredje skulle deutbUdningsvägar som tidigare låg inom yrkesskolan förändras och ges en bredareoch mer teoretisk inriktning. I remissbehandlingen av yrkesutbildningsberedningensförslag framkom från ett flertal instanser oro över den nedskärning av denrena yrkesutbUdningen som blev en följd av förslaget om att ge en bredareinriktning åt yrkeslinjerna. Man sade dock att de nackdelar som detta medfördelätt skulle vägas upp genom de möjligheter till vidare studier som elevernaäven från dessa hnjer skulle fä genom y-linjernas förändring. Beträffande derena yrkesmomenten, som kvantitativt beräknades minska med , ansågman att ökad effektivitet i undervisningen och fortsatt försöks- ochforskningsverksamhet skulle leda till samma resultat som . Om vi då ställer dagens gymnasieskola i relation tUl demål för verksamheten som formulerades och beslutades , kan vi barakonstatera att mäluppfyUelsen ur den här synpunkten sett varit god.Organisatoriskt har vi en sammanhållen gymnasieskola. Strävan är att lägga såmånga linjer som möjligt till en skolenhet, även om debatten om skolomasstorlek här har fört in nya, begränsande komponenter. Slutligen haryrkeslinjerna fått en bredare utformning. Men om vi i stället ser pä skolan ur en annanutgångspunkt, nämligen från målen för skolans verksamhet så som de formuleras iläroplanema och uttrycks i termer om elevernas beteenden, kunskaper och färdigheter,då blir bUden en helt annan. I läroplanen kan man bl. a. läsa följande: "Gymnasieskolan har till syfte att hjälpa ochstimulera varje elev att på bästa sätt ta till vara och utveckla sinainneboende förutsättningar både som enskild individ och som medborgare i ettdemokratiskt samhäUe." För att detta skall fungera krävs en individuellanpassning av undervisningen tiU den enskilde elevens läggning och förmåga.Skolarbe- Läroplanerna för gmndskolan och gymnasieskolan tet skaUbyggas upp så att "eleverna ges möjlighet att bygga upp sin självtillit,initiativkraft, uthållighet och förmåga tiU samarbete". Förverkligandet av gymnasieskolans mål och enfortskridande förnyelse av det inre arbetet, kan man sedan läsa i läroplanen,fordrar i hög grad samverkan såväl utåt med föräldrar, myndigheter ochnäringsliv i det omgivande samhället, som inåt meUan de många som i olikabefattningar har att leda, utföra och vidareutveckla arbetet i skolan. Det härär välformulerade mål som knappast någon kan finna anledning att kritisera. AUa som kommer i kontakt med dagens skola måste emellertidkonstatera att det som står skrivet i läroplanens allmänna målsättningsdelaraUtför ofta Ugger långt ifrån den praktiska, vardagliga verksamheten.