prot · FV09140 · 1972-12-31 00:00:00 — Men fortfarande finns det anledning att betonavikten av att särskilda insatser snabbt sätts in i de s. k. skogslänen. I delarav det län jag känner bäst till ligger ordet katastrof nära till hands när detgäller att beteckna den aktuella situationen. Det gäller inland ochTornedalenÖverkalix. Det gäller också Jokkraokk, som har varit aktuellti olika sammanhang, när riksdagsmän har uppvaktats av människor från detområdet. I dessa områden, liksom i malmfälten, där beroendet avmalmkonjunkturerna återigen ger anledning till oro, finns det välbekantanaturtillgångar, som kunde utnyttjas bättre än vad sora nu sker. Deskogstillgångar sora finns där kan tas till vara bättre och förädlas. Malra- ochmineralfyndigheterna på olika håll i och i inlandet måsteexploateras. Ett järnvägsbygge från Kaunisvaara till skulle gynnahela den industriella utvecklingen i . Det här är bara några av de många exempel somkommunisterna har anfört både här i och på det lokala planet,exempel som visar att har förutsättningar för industrietablering itillräcklig skala. Det raåste vara en sarahällets uppgift att ta vara på deförutsättningarna och starta företag som ger människor sysselsättning. Det ären social uppgift. Vi vet att storkapitalet inte kommer att klarasysselsättningen i de områden jag nämnt eller över huvud taget råda bot påarbetslöshetssituationen. Det är därför vi aktualiserar frågan om samhällsägdaföretag finansierade med AP-fonderna. En annan väg för att öka sysselsättningen har vi i behovetatt bekämpa de svåra brist- och miljöprobleraen i sarahället, inte minst istorstäderna. Det behövs utveckling och tillverkning av många olika hjälpmedel,mekaniska och andra, för att förbättra arbetsmiljön och minskamiljöförstöringen. Det behövs åtskillig byggnadsverksamhet och mycket annatarbete för att lösa den svåra situationen när det gäller vårdinstitutioner ochdaghem. Det är en misshushållning av grövsta slag att barn, åldringar och sjukaskall lida av samhällets brister som det går tusentals människorarbetslösa som inget hellre vill än att få göra en effektiv insats i samhället. AUa dessa förslag, långsiktiga eller sådana som gäller dennärmaste tiden, är ställda med sikte på industriell expansion. Med detta sominriktning måste raan också sörja för utbildning av arbetskraft. De utbildadekan inte tas från hyllan och från den ena dagen till den andra sättas in iproduktionen. Det vill alltså redan nu till en ökad yrkesutbildning i deområden där statliga basindustrier skall förläggas. Denna ökade utbildningbehöver inte äga rum bara i traditionella yrkeskolor utan kan också bedrivas ibefintlig statligt ägd industri. Detta skulle ge arbetsuppgifter ochraeningsfull sysselsättning åt många arbetslösa, åt ungdomar och åt kvinnor.Det är de senare kategorierna som i avfolkningsbygderna har det specielltsvårt. Med detta, fru talman, har jag velat ge ytterligareargument för de yrkanden som i tidigare här har framställt. i Stockholra (s): De borgerliga ledaraöterna i finansutskottetinleder reservationen raed följande ord: "Utskottet vill inledningsvis slåfast att sysselsättningsläget för fortsätter att inge oro.Byggnadssektorn har drabbats särskilt svårt genom det snabbaefterfråge-bortfallet på bostäder men också genom att den offentliga sektornsbyggnadsaktivitet sjunkit oväntat kraftigt." Jag kan helt och fullt ansluta mig till den uppfattningen,och jag kan göra det bl. a. av det skälet att den socialdemokratiskautskottsmajoriteten i sitt betänkande har anfört att arbetslösheten i stortsett ligger kvar på fjolårets nivå, detta trots att det totala antaletsysselsatta personer fortsatt att öka. Men utskottsraajoriteten har vidareanfört att man även måste räkna med att sysselsättningssvårigheterkommer att Ko njun k tur stimulerande åtgärder kvarståtill följd av bl. a. det kärvare läget inora byggnadsbranschen och i denkoraraunala sektorn. Så långt råder sålunda enighet mellan utskottets majoritetoch reservanterna. hade begränsat sig tUl detta när haninledde sitt anförande med en undran huruvida han skulle lyckas övertyga migoch andra socialderaokrater att rösta på reservationerna, hade enighet kunnatråda. Men i övrigt övertygades jag inte, . Och jag har en känsla avatt inte heller jag kommer att kunna övertyga om att avstå frånatt rösta på reservationerna. När det gäller så betydande ting sora orsakerna till rådandesituation liksom till valet av konjunkturstimulerande åtgärder är deteraellertid slut på enigheten. Låt mig erinra om vad sora har skett ochdagligen pågår inora frara:För allt byggnadsindustrin. Det är dels enkonjunkturbetingad minskning av bostadsbyggandet, dels en strukturförändring.En avsevärd del av minskningen i bostadsbyggandet kan utan tvivel förklaras avkonjunkturskäl. Jag vill erinra ora det faktum att vi hade ettinvandringsöverskott på ca 50 000 människor men att vi får ett inteoväsentligt utvandringsöverskott. Rörligheten inom landet har också praktiskttaget upphört. Dessa saker tUlsararaans är naturligtvis en av förklaringarnatill att bostadsbyggandet nu sviktar. Men det finns även betydandestrukturraässiga faktorer som förklarar minskningen av bostadsbyggandet. Detär framför allt att bostadsbeståndet har fått ett icke oväsentligt tillskott avtidsenliga bostäder sora uppfyller kraven på god bostad. Utraärkande för en klok politik är att utgå fränatt framtidens byggvolym komraer att vara större än den sora just nu avtecknarsig i prognoserna , som förmörkas av både konjunkturskäl ochstrukturskäl. Den byggvolym som avtecknar sig på kort sikt är uppenbarligenlägre än den vi har att vänta på något . En volym som inte står irimlig proportion till det faktiska behovet är väl vad som framgår avprognoserna . Det betyder att ett viktigt mål för politiken raåste varaatt inte avlöva byggnadsindustrin så raycket att den inte kan utföra deuppgifter den har på . Låt raig erinra om att vi har nära 10000 arbetslösa byggnadsarbetare, vilket motsvarar av denyrkesverksamma kåren, och denna kår minskar fortlöpande. Det är särskilt tvågrupper som försvinner. För det första är det äldre, företrädesvis dåligtyrkesutbildade, som i stor skala slås ut ur branschen. Deersätts av yngre även de dåligt yrkesutbildade som dras in i branschen, menäven av äldre människor. Det är resultatet av en oansvarig rekryteringspolitiksom tyvärr fortfarande pågår. Men det finns också omvittnat ett rätt betydandeutflöde av yngre och fullt yrkesutbildade människor som hellre sökersig till arbetsuppgifter inom den fasta industrin. Det kan gälla byggnadsarbetendär, reparatörsarbeten och liknande. Det är arbetsuppgifter som man föredrarframför att gå kvar i byggbranschen under nuvarande förhållanden. Följden av kårens rainskning, så sora den nu tillgår, ärdels att många äldre, delvis utslitna byggnadsarbetare, helt enkelt aldrig fårett ordnat arbete igen, dels att vi tappar just den grupp sora enligt minuppfattning måsteutgöra stommen i den framtida byggnadsarbetarkåren. Den här utvecklingen har pågätt under några är. Mellanaugusti 1969 och har den aktiva byggnadsarbetarkåren minskat . En rainst lika stor "bantning" har ägt rum när det gällermaterialindustrins kapacitet. Det tycks vara i linje med det konventionellasnusförnuftet inom vissa delar av den allmänna debatten att intala sig attdetta bör fortsätta, t. o. ra. i accelererad takt, och att även den byggvolymsom avtecknar sig ligger högre än vad som koraraa skall i framtiden.Det finns utan överdrift åtskilligt som tyder på att de som reserverat sig motfinansutskottets föreliggande betänkande är inne på sararaa tankegångar. Jag tror det är nödvändigt att kraftigt varna för detta.Det är nödvändigt raed snabba och kraftfulla åtgärder för att inte byggnadsbranschenskall bli avrustad. Det är nödvändigt av sociala skäl men givetvis också avekonomisk-politiska skäl. Vi har förut under efterkrigstidenhamnat i den situationen att vi haft en byggnadsindustri med för litenkapacitet inför byggbehov som brutit fram. Det var fallet i slutet av1940-talet och , liksom . Vad hade detta för konsekvenser? Följden blev en kraftiginflation . Det kan inträffa igen, ora raan inte för enekonomisk politik som förhindrar det. Vad är det då som krävs? Vad som behövs ärenligt rain uppfattning dels att raan tillför nya objekt till 1973 årsbyggvolym, dels att man hindrar den asociala rekrytering som pågår och som slårut just de grupper som har svårast att hävda sig på arbetsmarknaden i övrigt.De borgerliga partierna har klargjort var de står. De är inte beredda tillnågot av detta. Huvudnuraret i deras arsenal är en sänkning avarbetsgivaravgiften som de kallar löneskatten raen som kanske rättare skulleheta skattesänkningsskatten. Detta startar självfallet inte ett enda bygge. Oraraan avstod från den beslutade höjningen av eller t. o. m sänkte den nuvarandetvåprocentiga avgiften, tror jag inte att man därraed skulle skapanågra arbets- och sysselsättningsobjekt. Regeringens åtgärder däremot handlarjust om att lyfta fram mer eller mindre långt planerade byggobjekt till ettraycket snabbt förverkligande. Utskottsraajoriteten understryker detta påföljande sätt; "De sysselsättningspolitiska åtgärder sora regeringeninitierat , framför allt inom byggområdet, och soraföljs upp med förslag i propositionen innebär en sammanlagd sysselsättningspolitiskinsats av raycket betydande raått. Utskottet finner denna insats erforderligunder vintern och våren." Ätt det i första hand är detta som krävs för att höjatempot där det nu är lågt visar ju också utvecklingen av industrinsinvesteringar. Investeringarna har inte gått ner utan något ökat - menindustrin har trots det höjt sitt sparande avsevärt. Industrin investerar somförut raen kan självfinansiera i större utsträckning än tidigare till följd avatt dess sparande har ökat. Detta visar att ökade självfinansieringsraöjligheter förindustrin inte löser de sysselsättningsproblem som är akuta. I själva verketger en sänkningav arbetsgivaravgiften en mycket liten effekt jämfört raed en satsning avraotsvarande surama på utvalda områden, där arbetslösheten är svårast, intebara avseende antal arbetslösa utan också avseende arbetslöshetenslångvarighet, och där de arbetslösa av olUca skäl riraligen inte kan flyttatill andra orter, Dessutora skulle den eventuella effekten av en sänkning avarbetsgivaravgiften med ett par miljarder bara ge sig tUl känna med entolftedel , man i stället satsar på det sätt sorafackföreningsrörelsen och socialdemokratin önskar, kan effekten koncentrerastill den del av året där satsningen gör mest nytta, I motsats till , sora har ett raotionsyrkandeora begränsning av den offentliga sektorns tillväxt, har jag den uppfattningenatt en av förutsättningarna för konjunkturförbättring är en ökning avsarahällets insatser. Den offentliga sektorns expansion är den mest betydandekonjunkturstimulerande åtgärden. Och den uppfattningen begränsas inte till ennödvändigUet i nuvarande situation, då en ökad sysselsättning är direktberoende av samhällets åtgärder. Tittar raan på vad sora har hänt under desenaste åren, ligger det väl nära till hands att dra den slutsatsen atterfarenheterna av de årens konjunkturläge - med minskade privata investeringaroch ökad arbetslöshet - talar för att vi för fraratiden raåste rusta oss för enförbättrad arbetsraarknadspolitisk beredskap, detta skall bli en fruktbringanderealitet, då krävs det en ökning och inte en begränsning av den offentligasektorns resurser. HerrBRUNDIN (ra) kort genraäle: Jag vet inte om iStockholm har ordnat det så att när han agerar i en av sina tre identiteter handå i anställningsvillkor och sådant har inbyggt att han automatiskt fårabsolution från de båda andra hållen för vad han säger, t, ex, här italarstolen. 1 den första identiteten uppträder som representantför utskottsmajoriteten och försvarar regeringen. För det andra är hanordförande i och dessutom är han engagerad i entredje identitet, nämligen som styrelseordförande i . Det är en konstigsituation att vara arbetsgivare åt sararaa personer som också ärfackligt ombud för. säger som förklaring till situationen påbyggnadsområdet att den är ett resultat av konjunkturnedgången. Men, herrJohansson, skulle det inte ha varU riktigare och fullständigare att säga medadress till de arbetslösa inom byggnadsbranschen att situationen är ettresultat av en konjunkturnedgång sora genererats av den ekonomiska politik somförts i vårt land och inte ett resultat av en internationell konjunkturnedgång?Att en del av förklaringen till krisen i byggnadsbranschen ärsamraanklappningen av en olycklig bostadspolitik borde också nämnas. borde ha sagt att inora raraen för en socialistisk bostadspolitik harvi uppfört bostäder i miljöer som människor i rainskande utsträckningaccepterar, och vi har dessutora uppfört dera till kostnader sora raänniskornainte orkar med att betala. Det hade varit en lämplig förklaring, tycker jag, till dearbetslösa inom byggnadsbranschen. I stället ger sig in iskråtänkandet att avskUja en del av arbetsmarknaden från alla övriga delar ivad gäller Att den ökade självfinansieringen inte skulle ha effekt iförra av ökade investeringar och bättre rotation i vårt näringsliv är väl ändåen alldeles felaktig slutsats. Vad vet ora situationen, för såvitt vi inte hade haft en ökad raöjlighet till självfinansiering? i (s) kort genmäle: Jag är givetvis helt på det klara raed attmitt inlägg inte passade , raen det sade jag också sora enreflexion. Sedan behöver inte ha några sora helstbekyramer för att jag skall få svårigheter när jag möter medleraraarna fraraför allt de arbetslösa - efter att i kammarens talarstol ha uppträtt påett sådant sätt sora jag gjort. Det resonemang som jag har fört här har jagockså fört, och för, i andra sammanhang där de här frågorna diskuteras. Det är för övrigt ganska enkelt, , förmedleraraarna är av egen erfarenhet fullständigt på det klara med situationen.Och de vet att situationen även om den är bekyraraersara raedanledning av rainskat byggande - är lindrig raot vad den skulle ha varit därestherr och hans vänner i de övriga borgerliga partierna hade svarat förden ekonoraiska politiken och för arbetsmarknadspolitiken efter de riktlinjersom är uppdragna här nu och tidigare. () kort genraäle: Jag tycker att det borde vara angeläget attinte bara konstatera att byggandet har gått ned utan också att tala oraorsaken, och det var det jag försökte att snabbt göra. Man måste tala om attnedgången i vår ekonorai eller stagnationen är resultatet av den politiksom bedrivs i vårt land. Man måste likaså tala om att vi har en kris påbostadsområdet just på grund av den typ av bostadspolitik som förts. Jagförsäkrar i Stockholra att om vi hade fått bestämraabostadspolitiken skulle bostadsproduktionen ha fått inrättas efterkonsuraenternas önskeraål och inte efter vad socialistiska centralbyråkrateransett vara riktigt. i Stockholra (s) kort genmäle: Frutalman! Jag vet inte ora tänkte pä någonting annat när jag gjordemitt inlägg tidigare. Jag sade då bl. a. att en av orsakerna till att vi harett minskat bostadsbyggande är det stora antalet lediga lägenheter. Det i sintur har sin förklaring i att vi nu har ett utvandringsöverskott i motsatstill vad vi hade , då det var ca 50 000 i invandringsöverskott.Vi har inte heller haft någon nämnvärd rörlighet. Det är klart att dennedåtgående konjunkturen har inneburit att människor sora i och för sig varitberedda att byta från äldre till nybyggda bostäder har avvaktat en bättresituation. När det läget koraraer tror jag inte att vare sig ellernågon annan behöver vara oroad över det antal lediga lägenheter sora finns. Tainte detta till intäkt för att vi har en raisslyckad bostadsproduktion! Fru andre vice talmannen tillkännagav att anslag utfärdats om sammanträdets fortsättande . HerrMÖLLER i (fp): ordförande, ,sade sig acceptera att vi inte skulle tvista om vem som hadehaft rätt konjunkturbedömning. Men han lät det inte bero med det uttalandet -dåhade man kanske kunnat lärana frågan därhän - utan han hävdade att vi inomoppositionen , och hade ändrat vår bedömning.1 andra sammanhang har sagts att vi på oppositionssidan skulle ha haftungefär samma konjunkturbedömning som regeringssidan. Den historieskrivningenär felaktig, och det måste ihärdigt slås fast att den inte stämraer. Man skallinte försöka få bort ett ansvar för en dålig politik genora att sudda ut destora skillnaderna. Konjunkturbedömningarna har varit olika, det framgår interainst av alla de sätt pä vilka vi på oppositionssidan har försökt skjuta på.Alla minns väl, inte minst allmänheten gör det säkerligen, det konjunkturpaketsom man på oppositionshåll lade frara för att redan då försökagöra den svenska ekonomin raera expansiv. Sarama sak gäller den här hösten. Medintensiva ansträngningar och förslag av riksdagsstartenville vi återigen pressa på därför att konjunktursituationen var alldeles fördålig. Dessutom kan raan undra om de konjunkturstimulerande åtgärderna ipropositionen som uppenbarligen tillkom i all hast det utdeladesförst bara ett par stencilerade blad vid en presskonferens i saraband medriksdagsöppnandet hade blivit framlagd över huvud taget eller i denomfattning sora den trots allt fick, om inte detta tryck hade funnits. Hur hadedet sett ut om inte oppositionen ideligen hade visat att den haft en annan ochmer expansiv, med nödvändighet pådrivande konjunktursyn? Den konjurtktursynen är också fastlagd i reservationernavid finansutskottets betänkanden om den ekonomiska politiken. 1 betänkande nrI i fjoL angav vi; "Ett tecken på ökad avmattning är som redannämnts det förändrade arbetsmarknadsläge, sora har redovisats ochfebruari. Mot denna bakgrund är sora utskottet betonat ytterligare lättnader ikreditpolitiken befogade." Lät oss så se på reservationen i betänkande nr30 i raaj . Där står: "Den avraattning i konjunkturen sora på vissaoraråden gjorde sig gällande har förstärkts undervintern." Längre frara står det: "Utskottet finner det därför angeläget,att den ekonoraiska politiken får en merasysselsättningsfrämjande inriktning än vad sora förutsagts i den revideradefinansplanen." I reservationen vid finansutskottets betänkande nr 1 ifebruari står det: "Det finns för dagen inte heller några säkratecken på en oraedelbar återhäratning i ekonorain. Det existerar därförfortfarande ett visst utryrarae för ytterligare konjunkturstimulerande åtgärderunder det innevarande budgetåret." Och litet längre fram skriver man:"Med detta har utskottet velat markera dels en mer avvaktande inställningnär det gäller tidpunkten för ett komraande konjunkturuppsving än vad somkommer till uttryck i finansplanen, dels att kravet på skärpt konjunkturberedskapmåste kunna innefatta beredvillighet att sätta in ytterligarestimulansåtgärder." 1reservationen vid finansutskottets betänkande nr 25 står det slutligen:"Som framhålls i raotionerna 1972:1699 och 1972:1700 talar detta för attden konjunkturbedömning, sora görs i den reviderade finansplanen, är föroptimistisk beträffande den närmaste fraratiden." Att raan har uttalat sig ora den närraaste fraratiden ochinte om t. ex. ett eller framåt är en självklarhet i konjunktursammanhang.Bara en viss del kan överblickas. I fråga om den har tendensen ikonjunktursynen hos oppositionen varit genoragående och kan inte suddas bort avsådana uttalanden sora t. ex. det som statsministern gjorde i den allmänpolitiskadebatten . Jag läser detta förvånande uttalande, som står på s.55 i det slutliga protokollet: "I den mån det har funnits enkonjunkturbedömning från oppositionens sida har man väl snarare trott på enöverhettning och krävt en åtstramning av regeringens förslag." Så är alltså ingalunda fallet. Vi har ansett att mangenoragående varit för optimistisk på regeringssidan. Sedan har vi sagt att närdet, ett bra tag in , blir en tilhäckligt kraftig konjunkturvändningskall man givetvis inte koraraa i samraa situation sora regeringen har gjortvid tidigare konjunkturcyklar, nämligen att den då ändrar den ekonomiskapolitiken alltför sent och med aUtför liten kraft. Detta vårt genomgående synsätt att vi har en aUtför svagkonjunktur kontrasterar också mot de uttalanden som finansministern gjordeunder . Särskilt minns man väl hur finansministern iremissdebatten sade: "Jag tror personligen att sysselsättningen koraraeratt vara god ." När vi hade ekonomisk debatt sade han:"tror jag inte att vi har något aUvarligt arbetslöshetsprobleraatt räkna med." Och när och och börjadeändra mening på försomraaren sammankallade finansministern t. o. m. en presskonferensoch sade i sommarvärmen: "Jag bestrider att läget är dystert." Jag vill säga tUl socialdemokraterna över lag, aUtifrånstatsministern och finansministern till finansutskottets ordförande, att dedärför inte skall försöka sudda bort den avgörande skillnad som harfunnits beträffande aktuell svensk ekonomisk politik. Oavsett det kan raan, ora raan ser på det hela iefterhand, säga som i ett anförande beträffande denekonomiska politiken dessa år: "Man kan tvista om orsakerna till att manmisslyckats, raen raan kan knappast tvista ora raisslyckandet." HerrEkström sade om ekonomin: "Det finns mörka inslag, det skall jag erkänna ." Det var ju roligt att få det erkännandet;det var raed förlov sagt nog den bästa raeningen i hans anförande. Ett av de här raörka inslagen är prisutvecklingen. Fråndecember till december steg priserna 1970 och 1971 med 7,5procent. Prognosen är ; tar man årsraedeltal är siffranhögre. Men jag skall inte gå in på den viktiga prisfrågan, för den koraraer juupp i samband med den viktiga interpellationsdebatten med finansrainistern . Till slut, fru talman, några ord ora löneskattensfördubbling. Det är den sora just nu står i centrum för intresset ochdiskussionen. aUt tresätt har det gått på tok i svensk ekonorai och hittiUs i år:prisstegringarna har varit för stora, arbetslösheten har varit för hög ochtillväxten har varit ringa. är den höjda löneskatten sä illa uttänkt att denförvärrar förhållandena på alla de tre områden som jag nämnde! Den ökarföretagens kostnader och höjer därmed priserna. De ökade kostnaderna betyderatt det blir färre nya jobb och svårare i raånga företag att hålla kvar allanuvarande anställda. Och genora att rainska lönsaraheten därapar löneskattenockså viljan att göra de investeringar sora skulle skapa tillväxt. Det ärtydligen alla dessa tre centrala oraråden sora löneskattens höjning slår på:priser, sysselsättning och tillväxt. Tänk på de raånga raänniskorna som oroar sig raed rätta,för de vet var skon klämmer över prisstegringar, över arbetslöshet och översvårigheterna att få pengarna att räcka till, så dålig som tillväxten varit!Ett sämre budskap än löneskattens höjning kunde man knappast ha gett dem. Närjag nämner tillväxten tänker jag både på människornas egna pengar och på destora summor till de reformer sora även raed oförändrade skattesatser Uadeinflutit till stat och kommun, om man hade haft en bättre tillväxt, såsom UerrHelén poängterade . Till i , som talade alldelesnyss, vill jag säga, att han precis som och även finansrainisternhar sett löneskatten alltför raycket som en likviditetsfråga. Men det är deninte, allra minst , utan den är framför allt en lönsarahetsfråga. Då gör100 procents höjning av skatten på löner väldigt raycket i företagen. Det ärdär sora knuten ligger, och det är där som de långsiktiga och även farligapsykologiska verkningarna på företagsamheten kan drabba så hårt. ville i stället att raan skulle hapunktingripanden -han talade i varje fall mycket vänligt ora dera. Det är enrent statsinterventionsnistisk linje. Men jag viU betona att i det allvarligaläge som vi fortfarande befinner oss vill vi pä oppositionssidan både accepterade punktingripanden som regeringen nu på grund av den dåliga utvecklingen harföreslagit och därutöver se tUl att man får denna aUraänt verkande stiraulansäven på lång sikt i fråga ora lönsarahet och investeringar sora ett upprivandeav beslutet ora vad löneskatten skulle innebära. Därför borde man nu omprövadet beslut som fattades .