prot · FV0917 · 1972-12-31 00:00:00 — Förhandlingarnaleddes tiU en början av herr tredje vice talmannen. § 1 Allmänpolitisk debatt(forts.) Hert i (c): När man ser ut över denna församling kan maninte tro att man befinner sig i centrala delen av . Jag har tänkt tala om regionalpolitiken i vårt land. Somalla här i känner tiU är målsättnmgen för den att vi skaU försökaskapa regional balans och möjliggöra ökad jämlikhet i ekonomiskt, socialt ochkultureUt avseende mellan människor i ohka regioner. För att nå det målet trorjag inte att vi ännu har hittat de rätta medlen. Ändå verkar det som omkoncentrationstendenserna i samhället ökar, trots att en del har gjorts för attmotverka dem. TiUfäUigt har på grund av lågkonjunkturen en viss dämpningav flyttningstakten skett. När konjunkturen vänder kan man med nuvarandepolitik vänta en ny flyttningsväg. Regeringen synes också vara inrUctad på enökad folkomflyttning. Man måste tolka inrikesminister uttalanden istatsverkspropositionen på det sättet. Enligt mening behövs betydhgt effektivare ochmera differentierade medel för att uppnå målsättningen med regionalpolitUcen.De tre tätaste bebyggelsekoncentrationerna Stockholms-, Göteborgs- ochMalmöregionerna - drog tiU sig två tredjedelar av den totalabefolkningsökningen. Enligt de aktuella prognoserna skall även deni särklass största expansionen ske just i dessa områden. regionplanger uttryck för detta Uksom Länsplan 1967 och Länsprogram 1970. En sådanutveckhng överensstämmer inte med den målsättning som fastlagttidigare. Inför denna verkhghet måste regeringen i den tiU hösten aviseradepropositionen i anledning av Länsprogram 1970 ändra sin pohtik så att denbeslutade målsättningen verkligen uppnås. Om detta finns inget resonemang ifinansplanen tUl årets riksdag. 1 storstadsområdena synes ensam representera denpolitiska vUjan och kuraget att begränsa storstädernas tillväxt. Dennabegränsning är enligt vår mening en fömtsättning dels för att möjliggöra enbättre regional balans, dels för att skapa tiUfredsställande miljöer ochvalmöjligheter i övrigt, såväl i storstadsområdena som i övriga delar avlandet. Redan nuvarande täthetsgrad ide tre storstadsregionerna mäste betraktassom överkoncentrerad såväl ur företagsekonomisk som ur samhäUsekono-misksynpunkt. Storstäderna behöver inte för sin egen skull bh ännu större. Genomkoncentrationen får främst ungdomsgenerationen en mycket Detta tar sig uttryck i olika former av sociala och andraungdomsproblem. Det ekologiska systemets stabihtetsgränser överskrideslätt med svårkontroUerade konsekvenser. Framför aUt är överkoncentrationenförkastlig från i vidaste mening miljöpolitiska utgångspunkter. I den tekniska utvecklingen ligger mycket ofta drivkraftentill koncentration och centralisering. Vi kan se många exempel på det inäringslivet, i organisationslivet, i samfundslivet, i bebyggelsestrukturen.Jag undantar därvidlag ingen sektor eller part i samhäUet. Det är sannerligenlätt för var och en av oss att fångas i centraliseringstänkandet.Det är här vi håUer pä att komma snett med hänsyn tUl människans behov. Vimåste därför söka styra den i sig själv etiskt och moraliskt neutrala tekniskaapparaten mot de ekonomiska, sociala och kulturella mål som vi politiker ochandra mäste stäUa upp. Det är bl. a. detta vi i vUl i vår partimotionom jämlUchetsfrågorna. Den aUtmer teknokratiska samhäUsapparaten har i vårtland, också med ledning av politiska beslut, hjälpt stora folkgrupper tillmycket bättre förhållanden i jämförelse med fört. Men koncentrationen leder tUlnya svårigheter. Den samhällsapparat och näringslivsapparat, om de uttryckentUlåts, som bör verka för att nå vissa mål kan om den inte styrs rätt motverkasig själv och de mål som man har ställt upp. Enligt syn måste samhäUetingripa på ohka områden för att anpassa samhället till människansförutsättningar. Människan i centrum. Människan kan i många fall inte särskUtlångt anpassa sig tUl teknikens fömtsättningar. I ett mera decentraliseratsamhäUe tror vi att människorna kan uppleva mera av trivsel och trygghet ochges störte möjlighet till självförverkligande. Storstadsexpansionens utformnmg, hksom mycken annanexpansion, har i stort sett baserats på fysiska planförslag. Därmed harförsummats människornas behov av en god social livsmiljö. Social- ochmUjövårdspla-neringen måste införas som ett huvudmoment vid samhäUsplaneringenoch inte endast som ett komplement för att återstäUa förlorade hvsbetingelser. Storstäder har naturligtvis fördelar, framför allt snävtekonomiska. Det förnekar inte vi och det tror jag aUa är eniga om. De flesta avbebyggelsekoncentrationens fördelar för människorna, och även för företagen,uppnäs emeUertid redan vid relativt begränsad storlek på samhället och dä utanstorstadens negativa inslag. Det är därför enhgt vår mening en felaktig politUcatt mot denna bakgrund använda samhäUsre-surserna i regionalpolitiken på attskapa ett antal nya storstäder, s. k. storstadsalternativ, med över 100 000 invånareenligt s. k. röda promemoria. Regionalpohtiken bör istället inriktas på att skapa bärkraftiga centralorter i kommunerna ochregioncentra i varje län med differentierat näringsliv och aUsidig service. k. storstadsalternativen bör såsom mål för regionalpohtiken mönstras ut urortsklassificeringen som alternativ tUl storstäderna. Det helt avgörande ifråga om en orts betydelse för näringslivet och för människorna är dessfunktion, inte nödvändigtvis dess storlek på mer än 100 000 människor. Det är angeläget att skapa instrument genom vilka samhäUet kan förverkligamålet bättre regional balans. Framför aUt saknas instrument för att begränsastorstadskoncentrationen. Från vår sida har vi tidigare pekat på en radåtgärder som verkar för koncentration. De bör neutraliseras om de strider motsamhäUets beslutade mål. Jag skaU inte beröra de krafter som verkar förkoncentration utan i stäUet peka på de åtgärder som vi anser nödvändiga för attbegränsa storstadstUlväxten. Thorbjöm presenterade i går sitt under några årframförda förslag att företagarna i expansionsregionerna själva skall betalakostnaderna för flyttningen av sin arbetskraft. Om rekryteringen tUl storstadsområden,trots samhäUets mål att dämpa deras tUlväxt, bedöms vara angelägen fränföretagets synpurUct, måste företaget också räkna in flyttnings- ochomstäUningskostnaderna i kaUcylen. Systemet måste utformas sä, att den enskUdearbetstagaren hålls skadeslös. Denna ändring är logisk och överensstämmer medden regionalpohtiska målsättningen. En allmän mening är att företagen har stort ansvar förkostnaderna för mUjöförstöring i naturen och arbetsmiljön, åtgärder motolycksfall osv. SamhäUets kostnader är särskilt stora med anledning avkoncentrationens negativa sociala och miljömässiga effekter, trafikproblem m.m. Vi anser det rimligt att företagen tar sitt ansvar också i vad gäUer dessaproblem, som är sä betungande för individ och samhälle, allra helst som destrider mot samhällets målsättnmg. Det bör ligga i samhällets uppenbara ansvaratt motverka detta. som går blir skadorna över hela landet alltsvårare. Vi har inte tid att vänta mycket längre. Vi måste pröva ytterligaremedel. Olika medel kan tänkas. Enligt vår mening är ett lokaliseringssamrådinte tUlräckligt. Det är enligt vår mening rimligt att pröva investerings- ochetableringsavgifter i expansionsregionerna. Detta är logiskt med hänsyn tUl desärskUda samhäUskostnaderna för koncentrationen och till att den inteöverensstämmer med aUas vår officiellt i uttalade målsättning ombättre regional balans. Den skiss tUl fysisk riksplan som lagts fram innebär ettvisst tvång när det gäller etablering. Industrier som förorsakar vatten- ochluftföroreningar kan förbjudas att etablera sig i vissa områden eller åläggastvång att utföra en tUlfredsstäUande rening. Om detta torde i stort rådapolitisk enighet. Vi vill framhålla att restriktioner också kan vara nödvändigamedel för att värna om respektive hindra bebyggelse och näringsstmktu-rer ochför att möjliggöra acceptabla bo-, arbets- och fritidsmiljöer. Med hänsynhärtUl bör kontroll av etableringar genom ett system av etableringstillständövervägas för expansionsområden. Till dem kan nog även räknas vissa s. k.storstadsalternativ som jag tidigare berört. TUl hösten skall regeringen enligt vad som aviserats läggafram förslag i anledning av de ute i länen utarbetade Länsplan 1970. Då börlandets resursramar kunna överblickas bättre. Då kan regionala befolkningsramaruppstäUas, som krävt . Dä bör bättre underlag finnas föratt överväga olika medel som jag här framför och som också är framförda i en avcenterns partimotioner. beslutade om utlokahsering av vissastatliga verk. Jag betonar att det var en utlokahsering tUl landsorten avalltför centralistiskt organiserade stafliga funktioner. Om dennautlokalisering skall utfaUa tiUfredsställande ser jag det som helt nödvändigtatt beslutsfunktionerna i den 3 febmari 1972 betydandeutsträckning inom respektive områden decentraliseras till län och kommuner.Detta är enligt min mening det väsentliga i strävan till decentralisering avstatsförvaltningen. Liksom när frågan var uppe i vill jagpå nytt peka på denna viktiga sak inför regeringens andra utflyttningsomgång iår. Slutligen, herr talman, några ord om en sak som liggermitt hjärta nära åtgärder för syssselsättning i Vindelådalen. Statsministernpekade i går på de positiva effekterna av lokaliseringen tiU ochVäster-norriand. Låt mig rekommendera statsministern eUer något annat statsrådatt resa tUl Vindelådalen och bekanta sig med förhållandena där. Statsråden harhittills visat en viss - för att uttrycka sig försiktigt - förmåga att undvikaVindelådalen. En avgörande insats från samhäUets sida, som visar beslutsamhetatt enligt givna utfästelser slå vakt om en rimlig samhällsbUdning, skuUe brytapessimismen och därmed också stimulera allmän företagsamhet och bosättning iVindelälvsområdet. Enligt min mening har staten minst samma ansvar när detgäUer ersättningssysselsättning för den projekterade men nedlagda statligautbyggnaden av som för den förhoppningsvis temporärt skrinlagdamalmbrytningen i Stekenjokk. Situationen i Vindelälvskommunerna är särskUt svår pågrund av det läge som uppstått genom att älven inte byggs ut och utlovadkompensation inte har infriats. I en motion har jag och några till framförtkonkreta förslag. Jag betygar, herr talman, att befolkningen i att regering och riksdag snart besinnar sitt ansvar i denna fråga. HertLORENTZON (vpk): Under hela den socialdemokratiska regeringens tid, nu 40är, har det sagts att rättesnöret för dess politik i främsta hand har varit -som man själv uttryckt det den fuUa sysselsättningen. Pä denna paroU harsocialdemokrafiska partiet gått tUl val och vid vissa tillfäUen vunnit storaframgångar. Från SAP-ledningen har det framhållits att denna "den fuUasysselsättningen" ger man inte avkaU på. Det har sagts i tusentalsföredrag över hela landet, vid kongresser och andra sammankomster. Att vilever i ett kapitahstiskt samhällssystem där en full sysselsättning aldrig gåratt upprätta, där arbetslösheten är ett av kapitalismens kännetecken har mandäremot inte talat om. Har bara landet en "stark regering" så ordnarsig allt till det bästa. Så har visorna sjungits. Då man inte velat ha ett socialistiskt samhälle har detmtimaste samarbete upprättats med monopolkapitalet, de verkliga makthavarna ilandet, SAP har på så sätt bhvit förvaltarna. Någon annan roll har man hellerinte eftersträvat. Ingen skaU förta SAP-ledarna äran. De har verkligen varit debästa förvaUare monopolkapitalisterna kunnat tänka sig. Populariteten blanddirektörerna inom det privata näringslivet har från och tiU också varittämligen stor. När skaU visionerna bh verklighet och de djärva målen uppnås? Men undan för undan som monopolkapitalet fått svårigheteratt håUa hjulen i gång har också förvaltarna fått störte svårigheter att kämpamed. Det tUlhör hksom logUcen, Förvaltarnas största uppgift har därför varit att påalla sätt stödja och hjälpa de verkliga makthavarna i landet. Statens olika organ, som är underordnade de verkligamakthavarna, har aUtmer öppet stäUts tiU deras förfogande. harutnyttjats i aUa avseenden, framför allt har detta varit markant under senaretid, då det gällt att bl, a, spruta in miljardsummor för att rädda kapitalismen.Detta har skett genom en aUt kraftigare utplundring av folkets stora flertal. Men inte endast rent ekonomiskt har monopolkapitaletsintentioner varit avgörande. Det har skett även med andra medel. Det kanuttryckas i regionalpolitiken, lokahseringspohtiken ocharbetsmarknadspolitiken, för att nu nämna några exempel. Det var närmast viddessa senare frågor, herr talman, jag något tänkte uppehålla mig. Regionalpohtiken, som den kommer att bedrivas även ifortsättningen, kanske klarast kan uttryckas som inrikesminister det i propositionen 1970, där det pä s. 186 står följande:"Utvecklingen mot större företagsenheter och en starkare specialiseringäven inom de mindre företagen är en förutsättning för tUlverkning av de långaserier som ger konkurtenskraft gentemot andra länders produktion. Därmed ökarockså behovet av samordnmg av produktionsresurserna och kontakter med störtemarknader. Denna utveckling, som samridigt präglas av förändringar iproduktivitet, efterfrågan och teknik, leder i sin tur tUl en omfördelning avresurser meUan ohka branscher och regioner. Det är en vUctig uppgift att underlätta denna fortgåendeomvandling, som är ett oundgängligt led iden ekonomiska tUlväxtprocessen." Vad inrikesminister här säger kan i korthetuttryckas på följande sätt: Den kapitalistiska koncentrationen ochcentralisationen gör att vissa regioner måste avfoUcas. Om härav följerbetongslum i andra delar av landet kan tydhgen inte hjälpas. Han accepterarhelt kapitahsmen. Folkförflyttningen från skaU fortsätta. Manväntar bara på "bättre" tider, eller som representanter förarbetsmarknadsstyrelsen vid en sammankomst med inrikesutskottet för några dagarsedan uttryckte det: Vi mäste även i fortsättningen ha arbetskraft fränNorrland för bl. a. omfattande vägbyggande söderut. Vi har gjort så förr, ochdet har gått bra. Nortlänningarna har stannat kvar och bl. a. bhvitindustriarbetare. Och vidare: Har vi inte rörligheten, ökar ju arbetslösheten iNorrland när konjunkturerna stiger. - Alltså rörlighet även i fortsättningen!Folkförflyttningen frän skaU fortgå. Man väntar bara på bättre tiderför kapitalismen. Dessa yttranden andas naturligtvis en härd cynism, encynism som folket i för länge sedan skuUe ha gjort slut pä. Det räckerinte med endast teaterpjäser om exempelvis och arbetsmarknadsstyrelsensuppträdande där, hur bra och verklighetstrogna de än må vara. Dessateaterpjäser kan möjligen mbba matsmältningen på vissa känsliga personer, somtvingas ut på fältet och måste avslöja sina innersta tankar. Och det kan juvara nyttigt även det. Men landets största resebyrå, , medsina inte mindre än 5 000 anstäUda skaU även i fortsättningen skötabortforslingen av folket från , Att avfolkningen av har dämpats är inte,som det påståtts i olUca sammanhang, beroende pä ett förbättrat sysselsättningslägeutan i stället ett resultat av de försämrade ekonomiska konjunkturerna. När debättre tiderna inträder kommer bortforslingen att fortsätta igen. kommunisterna accepterar inte dennapolitik. Vi kräver bl, a, fuU och effektiv sysselsättning åt varje län utanflyttningsförluster. Vi viU upprättandet av statliga basindustrier med bl, a.AP-fonderna som finansieUt instrument, i första hand i de områden därsysselsättningssvårigheter och avfolkning är rådande. Avfolkningen av Norrlandmåste stoppas. Vi har i en omfattande regionalpolitisk motion lagt fram våraförslag. Storfinansens maktstäUning, som den tar sig uttryck iregionalpohtiken, lokahseringspohtiken och arbetsmarknadspolitiken, har påsenare år även kommit att helt dominera en skogsavverkningspolitik som inte tarhänsyn till vare sig samhäUets eUer folkets intressen, utan endast tUl hurskogsbolagen skall kunna skapa de största möjliga profiterna. Under baggböleriet , då"skogsbaronerna" kunde kaUiugga stora områden, var dessa skövlingardock begränsade till vissa områden i . De stoppades sist och slutligengenom lagstiftning dä under en borgerlig regering. är rovdriften i gängsnart sagt överallt där det finns bolagsskogar i vårt land, och i en sådanomfattning att den lägger stora delar av landet öde och sterila. Inga lagarlägger längre hinder i vägen. De stora skogsbolagen får härja fritt och efter egetgottfinnande. Landskapsbilden förändras helt. Djur- och fågeUiv upphör. Ödshgatundror, som om atombomben gått fram, är dess kännemärke. Det avgiftnämnden fattade beslutet om fritt fram för hormoslyr-besprutning - ettbeslut som fattades med knapp majoritet är i detta sammanhang mycket talande.Det finns lagar som förbjuder vanhävd av jorden. Vore det inte attvårt land finge lagar som förbjöd skoglig vanhävd? Dä det moderna baggböleriet även innebär att massor avskogsarbetare avskedas och att sysselsättningsmöjligheterna för befolkningen idessa skogslän kraftigt beskärs, ja helt enkelt kommer att upphöra, bör detlagstiftas på detta område. De stora profiter som storfinansen inomskogsindustrin inhöstat har inte kommit de områden till godo därvinsterna har gjorts. Investeringarna har skett i andra länder eller i andradelar av vårt land. Rovdriften i, de s. k. bolagsskogarna aktualiserarfrågestäUningen om inte tiden är kommen att överföra dessa bolagsskogar i samhäUetsägo. Bolagsskogarna borde betraktas som hela folkets egendom, särskilt medtanke på de förhåUanden under vUka bolagen en gång kom över dessa skogar.Bolagen har, enhgt mitt förmenande, inga moraliska rättigheter att ställa någrasom helst anspråk. De jätteprofiter som storfinansen inhöstat på dessaskogar är betalning nog. Den har som gått bildligt talat skurit guldmed täljknivar ur de svenska skogarna. Men storfinansen inom svensk pappers- och massaindustritycks även i andra avseenden vara väl omhuldad av olika statliga myndigheteroch även av fackföreningsrörelsens spetsar. Trots den stora arbetslösheten i vårt landsker en rätt omfattande import av utländsk arbetskraft tiU just dennamdustrisektor, sanktionerad av ,, invandrarverket och regeringen. Om dessa myndighetervisat lika gott intresse för en kortare arbetstid, bättre arbetsförhåUanden ochmänniskovärdigare löner hade någon import av utländsk arbetskraft inte varitaktuell. Denna import av utländsk arbetskraft kan myndigheterna ge tillståndtUl som det inom pappers- och massaindustrin genomförs driftstopp. Nuaviseras driftstopp på ända med arbetslöshet för deanställda arbetarna som följd. ger man besked om import från utlandetav arbetskraft. Arbetsköparna mom skogsindustrin tar nu som tidigare ingetansvar för de anställda arbetarna. De produktionsbegränsningar som genomförtsoch genomföres är ett medvetet handlande för att hålla profiterna på högstamöjliga nivå. Att arbetarna kommer i kläm tar man ingen som helst hänsyn till. Nog är det underligt med aU denna flathet och aUt dettatillmötesgående som visas kapitahsterna inom skogsindustrin. De får skövlaskogarna, skapa en omfattande arbetslöshet och lägga bygder helt öde. Men intenog med detta, landets myndigheter och fackförbund står välvilligt tUlförfogande då samma kapitalister begär import av utländsk arbetskraft i ensituation där samma företag permitterar den egna anställda arbetskraften. Alltdetta sker i den heliga profitens namn. Enligt generaldirektören i , BertilOlsson, är av arbetskraften i landet "svårplacerad",den är inte "högproduktiv", arbetar under"gränsnyttovärdet", uttryck som myntats . Eller somdet också brukar uttryckas; de är handikappade. De beräknas utgöra 400 000.Det är arbetare som i alltför många fall utklassats från arbetsplatserna ochsom enligt egna uppgifter har de största svårigheteratt placera. Vad är det då för människor det är fråga om? I aUtför många fallär det arbetare som skapat nöjaktiga profiter till ägarna av företagetmen som på grund av ålder är "högproduktiva". Eller föratt citera statsverkspropositionens bUaga 13 s. 24: "Handikapp är oftaförenat med ålder." Kapitalisterna har själva att avgöra om vederbörande inteär profitabla enligt deras uppfattning. Vid avskedanden slås de ut först. Dehar också största svårigheterna att fä nyanställnmgar. Det "underproletariat" som i aUt störreutsträckning har hamnat på de skyddade verkstäderna växer i antal och skullespränga aUa ramar om det skulle upprättas skyddade verkstäder för alla dem somarbetsköparna utklassar från arbetsplatserna . Det var en omöjlighet,ansågs det, att man inom några är kunde ha hundratusen på de skyddadeverkstäderna, i synnerhet som dessa verkstäder redan nu har stora svårigheteratt klara produktanskaffningen, I StäUet har regeringen och AMS gått på linjen att heltenkelt över statskassan subventionera kapitalisterna och betala såväl storadelar av lönen som arbetsverktyg för att i någon mån söka mildra utklassningenfrån arbetsplatserna, från fabrikerna. Inrikesministern och regeringen har idetta fall varit generösare än t, o. m. AMS i sina anslagsäskanden för den 3 febmari 1972 Ärendet anses vara så viktigt att chefen för inrikesdepartementetäskar tillsättande av en extra tjänsteman i som skall hatill uppgift att speciellt syssla med denna verksamhet som har med de s. k.handUcappade att göra. Därtill skall AMS erhålla ytterligare 100 tjänstemän somenbart skall ha med den halvskyddade sysselsättningen att skaffa. Vederbörandes lön skall betalas det gäller alltså denhandikappade arbetskraften med upp tUl av statsmedel. Dettastatsbidrag skall utgå tiU såväl privata som statliga företag. Det kan t, o, m.gälla arbetare som redan är anstäUda men som av arbetsköparen inte anses varatUlräckligt profitgivande, som man kan behåUa på arbetsplatsen.Beloppet för arbetsverktyg eller, som det heter, "arbetshjälpmedel åthandikappade" vid denna s, k, halvskyddade sysselsättning skall höjas till20 000 per arbetare. Det är arbetsköparna monopoUcapitalet - som slipperundan, det är landets skattebetalare som klarar utgifterna. Pengarna kan man juta över den förhöjda mervärdeskatten och vad som kommer in tUl statskassan påde allt högre hvsmedelspriserna, Utveckhngen, som jag här försökt återge, är helt i linjemed den samhällsideologi som varit det socialdemokratiska partiets under hela1960-talet och som kom tUl uttryck i Samordnad näringspohtik, den utredning somLO stäUde tUl SAP:s förfogande och som pubUcerades , TiUåt mig, herrtalman, att citera följande korta avsnitt som återfinns på s. 158; "Oftahar man i debatten--------- sett det som en brist att privata företaguppenbart inte tar hänsyn tiU annat än de rent företagsekonomiska kostnadernaoch menat, att de eller åtminstone de statliga företagen - borde ta vidarehänsyn. Vi" - det är aUtså utredningsmännen och LO "vUl emeUertidsträcka oss så långt, att vi säger att företag - både privata, statliga ochkommunala icke bör ta andra än rent företagsekonomiska hänsyn i sinakalkyler," Klarare har det socialdemokratiska partiets ledning ochLO-ledningen uttryckt sin mening att ge monopolkapitalismen iSverige helt fritt fram för att förtjäna de största profiterna. Resultatet avdenna rovdrift med mänsklig arbetskraft ger sig numera starkt tiU känna ochkommer säkerligen att växa den nuvarande regeringen över huvudet om inte andraåtgärder vidtas. kommunisterna har för sin del i motionerställt kravet att lagstiftningsvägen säkra rätten tiU anstäUningstrygghet ochrätten till arbete för aUa, även för dem som av profitskäl av arbetsköparnaförklarats som varande handUcappade, Här gäller det nämligen människovärdet. HertWICTORSSON (s): Vi upplevde enuppbromsning i den ekonomiska tillväxten, som vi fick storarbetslöshet. Min avsikt nu är endast att ta upp en aspekt på den utvecklingen. efter kriget har konjunkturnedgången medkraft träffat . härmed fick vi en minskning avinvandringen. Sammantaget ledde detta tUl en mycket kraftig avmattning Enligt en preliminär uppskattning blevbefolkningsökningen endast 11 700 personer.