prot · FV0954 · 1972-12-31 00:00:00 — Det offentliga utvecklingsbiståndet från de utveckladeOECD-länderna har sjunkit från en halv till en tredjedelsprocent av deras bruttonationalprodukt. Den internationella solidariteten har ide stora givariänderna icke varit tillräckligt stark för att lämna biståndetsomfattning opåverkad vid tillfälliga ekonomiska och finansiella svårigheter.Från svensk sida har vi hävdat, att egna balansproblem inte får tas till intäktför begränsningar i utvecklingsbiståndet. Vi måste emellertid konstatera att vihar att göra med en politisk realitet som kommer att Ang. u-landsfrågorna vidden tredje världshandelskonferensen göra siggällande också vid den förestående konferensen. Man bör därför inte ställaalltför stora förväntningar på långtgående åtaganden från i-landshåll. Dagordningen spänner över ett vitt fält av olika ämnen.Jag kan här bara kommentera några viktigare punkter på handelns och biståndetsområden. För en utförligare redovisning av konferensens bakgrund och de olikadagordningspunkterna vUl jag hänvisa tUl det specialnummer om avhandelsdepartementets tidskrift i handelspolitiken som departementetjust gett ut i samarbete med bl, a, UD:s u-avdelning, handel har ökat i absoluta tal under1960-talet, men ökningstakten släpar efter i förhållande till de industrialiseradeländerna. De förras andel av den samlade världsexporten har sålunda sjunkitfrån 21 tUl . En ljuspunkt är att en avsevärd ökning av de mestutvecklade industrivaruexport inträffat, men för somhelhet är den mindre expansiva råvaruexporten fortfarande helt dominerande. Genom att importutvecklingen varit relativt måttlig haru-ländernas handelsunderskott minskat. Detta är emellertid inte en odelatpositiv utveckling. Biståndet och det privata kapitalflödet bör ju under enuppbyggnads- eller industrialiseringsperiod ge utrymme för ett importöverskott.Detta utrymme tas i anspråk av det växande utflödet av vinster, räntoroch amorteringar. De problem som de starka prisfluktuationerna medförpå råvammarknaderna kan i en del fall på kort sikt angripas genom en regleringmed internationella avtal. Sådana avtal finns redan för bl, a, tenn och kaffe,och sedan den förra konferensen i har ett avtal för sockertillkommit. Förhandlingar har också förts om kakao, men utan framgång.Dessa förhandlingar har gått in i ett mera aktivt skede i syfte att nå ettgenombrott före , vilket skulle betyda mycket för den allmännaatmosfären under konferensen. Tyvärr visar några av de större industriländernafortfarande stor tveksamhet till ett avtal. Vi gör för vår del utifrån vårabegränsade möjligheter på detta område vad vi kan för att avtalet skall kommatill stånd. För att komma till rätta med handels- ochutvecklingsproblem krävs en omfattande diversifiering av produktionen ochexporten, dvs, stmkturomläggningar i dessa länder. Detta innebär såväl enbreddning av produktionen som en längre gående förädling, I samband härmedmåste samverkan öka mellan internationella organ av handels-, råvaru- och rentbiståndspolitisk karaktär liksom mellan dessa organ och . blir det nödvändigt att söka öka förståelsen för ettintegrerat och systematiskt synsätt i det fortsatta arbetet. En effektiv diversifiering av produktionen i u-ländernakan ofta vara beroende av förbättrade möjligheter till avsättning påi-landsmarknaderna, önskemål kan på detta område råka i konfiiktmed de utvecklade ländernas jordbmkspolitik, har i sindokumentation inför konferensen lagt stor vikt vid dessa frågor och de kan väntas få stort utrymme i debatten. Men nya åtaganden från industriländernaär inte sannolika. Vad man kanske vågar hoppas på är att de industrialiseradeländerna förklarar sig beredda att särskilt uppmärksamma intresseni samband med de världsvida handelsförhandlingar som avses äga mm i ochsom vi hoppas kan inledas . Tullpreferenser för industrivaruexport medundantag av vissa textilvaror, skor och lädervaror har införts i de flestaindustrUänder. Därmed har en av de stora frågorna vid den föregåendekonferensen fått en positiv lösning. Vid 111 kommer bl. a. utvidgning avpreferenserna till nya varor att diskuteras, men några större förändringartorde här inte vara att vänta. Däremot skulle det vara ett väsentligt resultatom två så stora handelsnationer som och kunde ge till känna att ävende avsåg att nu införa tullpreferenser. har också krävt att icke tariffärahandelshinder i i-länderna som träffar deras export skall avvecklas. Det gällerbl, a, kvantitativa restriktioner, offentliga upphandlingsregler, konsuläraformaliteter, industriella standards, hälso- och säkerhetsbestämmelser samtskatter, 1 takt med att tullarna minskas eller avskaffas på allt fler varor fården här typen av handelshinder ökad betydelse. De är emellertid teknisktkomplicerade och fyller ofta klara behov. Skälet till att de utgörhandelshinder är därför i allmänhet att olika slags bestämmelser inte ärsamordnade. De problem som dessa handelshinder förorsakar för u-ländernasexport kan i de flesta fall inte angripas genom att hindren avvecklas enbartmot dessa länder. Industriländerna torde under konferensen komma att hänvisatill andra lösningar och främst en harmonise-ring av olika ländersbestämmelser, inte minst inom . Jag kan tUlägga att i endastmycket få fall riktat anmärkningar mot på detta område. Det finansiella biståndets omfattning och villkor blir enannan av huvudpunkterna vid konferensen. De synpunkter och krav som u-ländernaframfört i Limaprogrammet på detta område överensstämmer i de allra flestafallen med målsättningen för den svenska biståndspolitiken. Sålunda delar vi deras uppfattning när de föreslär attmålsättningarna för resursflödet till endast skall avse egentligtbistånd. Detta innebär att sådana transaktioner som privata investeringar ochexportkrediter skall exkluderas. Vidare bör återflödet av räntor och amorteringarräknas bort. Mot denna bakgrund vill vi liksom i Limaprogrammet -framhäva betydelsen av att det mål som FN uppställt för det offentliga biståndet,dvs, av bruttonationalprodukten vid mitten av årtiondet, blirallmänt godtaget och förverkligat. Tyvärr torde inte förutsättningarna för attalla industriländer skall acceptera det målet vara särskilt goda. Ett ganskastort antal länder reserverade sig när det skrevs in i för detandra utvecklingsårtiondet, LUta betydelsefullt som biståndsvolymen är det attbiståndet lämnas på sådana viUkor att verkligen kan dra nytta avdet, skuldbörda har växt snabbt och uppgick 1970till . Behovet av att biståndsvillkoren förbättrashar därför kommit i blickpunkten, 1 Limaprogrammet har begärt attbiståndskrediterna skall ha längre löptider, lägre räntor och att Ang. u-landsfrågorna vid den tredje världshandelskonferensen Ang. u-landsfrågorna vidden tredje världshandelskonferensen de inteskall bindas till upphandling i givarlandet. För svensk del har vi ingasvårigheter att godta de önskemål framställt. Vi har också inomOECD:s biståndskommitté DAC sökt verka för en rekommendation som skulle gåu-länderna till mötes. Dessa förhandlingar har dock strandat genom att vissaländer motsatt sig förpliktelser att avsevärt uppmjuka de egna villkoren. Detvore mot denna bakgrund betydelsefullt om kunde uttala sigentydigt på denna punkt, men det är osäkert om så kan ske. I Limaprogrammet föreslås vidare, att de särskildadragningsrätterna inom genom en s. k. länk skallkopplas samman med biståndsgivningen och att inflytande på detmonetära området skall ökas. kommer under konferensen att lägga storvikt vid dessa krav. Innan vi vunnit klarhet om hur den föreslagna länkenskulle påverka det internationella betalningssystemet har vi från svensk sida ilikhet med andra industriländer ställt oss starkt tveksamma. Vi menar att denutredning som pågår i Valutafonden bör avvaktas. Däremot är det en relativtallmän uppfattning att har ett legitimt intresse av inflytande överkommande reformer av det internationella valutasystemet. Varken i fråga omlänken eller inflytande kan emellertid något avgörande väntas vidUNCTAD III. De minst utvecklade problem kommer attföranleda ingående diskussioner vid konferensen. Det gäUer 25 länder, mestafrikanska, med mycket låg per capita-inkomst, hög analfabetism och lågindustrialiseringsgrad. En central fråga kommer att bli hur de internationellaorganisationernas bistånd till dessa länder bäst skall kunna ökas. Från svensksida har vi under förberedelsearbetet för konferensen lagt fram vissa förslagsom kommer att följas upp i . Eftersom också andra i-länder visar klartintresse för de sämst ställda problem finns på denna punktförutsättningar för vissa framsteg under konferensen. Mitt sammanfattande omdöme är, att jag vill varna för enöverdriven optimism rörande möjligheterna att nå för gynnsamma ochomedelbara resultat under 111. Konferensen bör dock kunna bana väg förett resultatgivande arbete på i flera av de frågor som föru-ländema ter sig mest angelägna. Under detta anförande övertog fruandre vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. Jag tackar handelsministern för det mycketomfattande svaret. Av naturliga skäl man lämnar väl inte ut alla de positionerman tänker inta i en kommande förhandling är svaret kanske inte särskiltupplysande om den ställning tänker inta på konferensen i undernästa vecka. Mest ger kanske svaret intryck av att ärpessimistisk inför möjligheterna att uppnå några större framgångar föru-ländernas strävanden vid konferensen. Och naturiigtvis rör det sig om enorma globala - problem och stora skillnader mellan förhållanden. Menjust den ständigt ökande klyftan även handelspolitiskt meUan de utvecklade industrUänderna och måste medföra att manaldrig låter sig slås ned av svårigheterna som tornar upp sig på detta område. I min interpellation har jag mest uppehållit mig vid dehandelspolitiska problemen och då särskUt egen handel i förhållandetill , medan svaret även tar upp biståndsproblemen, som ju ocksådiskuteras på konferensen. Jag skall här huvudsakligen hålla mig till de handelspolitiskaproblemen, även om det på grund av det nära sambandet mellan biståndspolitikenoch handelspoUtiken kan finnas många övergripande synpunkter. I en del av svaret tar handelsministern upp frågan omutvecklingen av import och export och nämner då de ganskanedslående siffrorna. Han anger världssiffrorna, medan jag i min interpellationanförde handel i förhållande till . 1 det sammanhanget,finner jag också anledning tacka för de utförliga upplysningarna ihandelsdepartementets skrift nr 3/1972, som åren fascinerande - om än mycketnedslående - läsning. Som handelsministern säger kan det kanske vara en positivsak att levererar mera till än vi köper från dem. Attu-länderna i så stor omfattning har utgifter som sett i världsperspektivtill stor del utgörs av vinster i multinationella företag, räntor ochamorteringar på den stora skuldbördan av lån och krediter är bekymmersamt.Ökningen av bruttonationalprodukten per capita är mycket mindre i äni i-länderna. Enligt en rapport från den internationella arbetskonferensenförsämras sysselsättningsläget ständigt i . Speciellt i de minstutvecklade synes fattigdomen bara öka. Mot denna bakgrund sammanträder alltså den tredjevärldshandelskonferensen, och ändå är handelsministern tvungen att varna fören överdriven optimism inför konferensen. Man får nästan lust att, med en litenomskrivning av , säga: Det är synd om världen! En av rekommendationerna från gällde att manskulle fortsätta råvaruförhandlingarna och arbetet med vad man kalladesupplementär finansiering, dvs. garantimöjligheter när exportinkomsternaminskar. Men av det svar jag har fått framgår att det går mycket långsamt frampå detta område, Råvaruexporten svarar för av u-ländernasexportinkomster, och detta är därför en mycket stor fråga för dem vilketockså framgår av det s. k. Limaprogrammet, som sammanställts vid en konferensför ca I 00 . är naturligtvis positivt till förhandlingar pådetta område, men ensamt kan så litet göra. Jag skulle vUja frågahandelsministern vad han tror att de stora handelsblocken i Väst- och Östeuropakan och vill göra för att stödja dessa strävanden för fortsatta råvaruförhandlingar. En av möjligheterna att bryta onda cirkel ihandels- och utvecklingssammanhang - den minskade avsättningen för råvaror ären av faktorerna - är i-ländernas stöd för deras försäljningsansträngningar. Påproduktionssidan gäller det för i-länderna att delge dem sitt tekniskakunnande, s. k, know-how, och på marknadssidan att ge dem information ommarknaderna och de krav marknaderna ställer samt att informera i-ländernas egnaimportörer, I min interpellation nämnde jag att en nordisk utredning visatbristfälliga förhållanden på detta område i de Ang. u-landsfrågorna vidden tredje världshandelskonferensen 7 protokoll 1972. Ang. u-landsfrågorna vidden tredje världshandelskonferensen Utredningen föreslog att varje land nationellt skulle satsa mycketmer för att stödja på detta område. Jag skulle vilja frågahandelsministern vilka åtgärder han själv tänker initiera för att utöver vår bidragsgivning till det internationella handelscentret i -skall kunna ge möjligheter till bättre marknadsföring i . Handelsministern nämner att sedan tullpreferenserna föru-land börjat fungera har i stället andra handelshinder blivit mera märkbara.Men så tillägger han: "har endast i mycket få fall riktatanmärkningar mot beträffande dessa." Jag skulle vilja fråga: Ivilka fall? I detta sammanhang skuUe jag vilja berörajordbmksprodukterna och u-landshandeln. Handelsministern nämnde dettaparentetiskt i samband med behovet av en mera flexibel produktion i ;den måste ha mera sammanhang med avsättningsmöjligheterna på i-ländernas marknader.På jordbrukets område för de flesta i-länder en protektionistisk handelspoUtik- av försörjningsskäl men också av säkerhetspolitiska skäl. Ihandelsdepartementets skrift sägs bl. a. om denna fråga: "Man kan emellertidej bortse ifrån- att en mer differentierad jordbruks- och livsmedelsexport frånu-länderna förutsätter vidgat tillträde till i-landsmarknaderna, varvid enkonflikt uppstår mellan industriländernas och dä främst EEC;s och och önskemål. Detta är en fråga som fått förnyadaktualitet genom den förutsedda utvidgningen av EEC och ;sönskemål om större lättnader i sin jordbruksexport till framför allt EEC." Egentligen är denna "terrorbalans" på det jordbrukspolitiskaområdet en dyrbar och katastrofal sak för jordens befolkning - av vilken mångasvälter och kanske ännu flera . Skall verkligen den ökadebindningen i handelsblock i olika delar av världen föra med sig att en lösningav detta viktiga problem blir mera avlägsen än någonsin? Naturligtvis böru-länderna förbättra sin egen försörjningsstatus, men man frågar sig om det kangöras utan att de även säljer till andra marknader. Skulle man inte önska atten verklig generalplanering kunde startas genom försorg så att manfick en överblick över världens försörjningsbehov i förhållande tillproduktionen av jordbruksvaror och andra Uvsmedel och till de potentiellamöjligheterna till produktion som måste vara rikast i ? Eller är detkanske en för het potatis att ta i sin mun på ? 1 ett tal vid i december 1971yttrade finländaren lloniemi och jag förmodar att han talade på alla denordiska ländernas vägnar: "Det är viktigt att man mobiliserar dennationella opinionen i såväl givar- som mottagarländer för att därigenom skapaden erforderliga politiska viljan till effektiva åtgärder," Jag tror nogatt vi i och de andra nordiska länderna gör mycket stora ansträngningarför att informera om världsproblemen. Men man undrar om inte kan göramera för att i alla handelsavtal och vid alla förhandlingar i övernationellaorgan mobilisera denna politiska vilja till effektiva åtgärder även från andraländers sida. Jag har också i min interpellation tagit uppvalutaproblemen, som handelsministern rätt kortfattat har nämnt i sitt svar.Det är naturligtvis svårt attdiskutera dessa invecklade problem vid det här tillfället. Såvitt jag kanfinna, ställer sig ganska kallsinnigt till att koppla ihop de specielladragningsrätterna med en komplettering av u-landsbiståndet. Detta kan mankanske förstå, men det hänvisas till att en utredning görs inom pådetta område. Av svaret framgår inte vad utredningen sysslar med. Kan dettänkas att utredningen innebär en försening av lösningen på dessa problem, somu-länderna själva finner så angelägna? Skulle inte som medlem av denexklusiva tiogruppen i valutasammanhang kunna göra någonting på detta områdeoch kanske bl. a. se till att fick möjlighet att utse vissarepresentanter vid kommande valutaförhandlingar, eller ställer sig ocksåSverige tveksamt till detta? TiU slut skulle jag vilja tacka för det långa ochutförliga svaret. Jag hoppas att handelsministern, åtminstone kortfattat, kanbesvara några av de frågor som hans interpellationssvar har gett mig anledningatt ställa. den 7 aprU 1972 Ang. u-landsfrågorna vidden tredje världshandelskonferensen HerrWIRMARK (fp): Det var en ganska utbredd känsla av besvikelse som följdeefter i . Konferensen var tungrodd, och de resultat manuppnådde var inte särskilt imponerande. Visserligen kom man överens om attrekommendera en tidtabell för råvamförhandlingar och för arbetet medsupplementär finansiering, men det har inte lett till några stora, praktiskaresultat. New banade visserligen väg för överenskommelsernaom genereUa tullpreferenser för , men den reella betydelsen av dessapreferenser är ännu svår att bedöma. Det finns många reservationer ochundantag, och först erfarenheten kan säga hur pass värdefulla dessa preferenserär. Vi vet ändå att insatser på handelns område är mycketväsentliga för . Det internationella handelssystemet har haft entendens att gynna de rika och missgynna de fattiga länderna. Handeln ökar meramellan i-länderna sinsemellan än meUan i-länderna och . Priserna påråvaror, dvs. främsta exportprodukter, ökar inte i samma takt sompä industrivaror. Det första villkoret för att skall kunna ökasina exportinkomster är därför att deras handelspolitiska position stärks. Detväsentliga är här som vi har sagt i en motion till årets riksdag atti-ländernas allmänna protektionistiska inställning, som gäller både industrivaroroch jordbmksprodukter, luckras upp. I sin analys av de ekonomiska och sociala problemen iSydasien pekar just på betydelsen av sådana åtgärder. Asiatisktdrama: "-- om de rika nationerna vill att länderna i skalllyckas måste de lägga sig vinn om att inte bara eliminera artificiellarestriktioner mot bearbetade varor från utan de måste också skapainhemska marknader för sådana produkter och garanterad frihet frånimportrestriktioner ." Detta har i-världen ännu inte gjort och det är därförangeläget att tillsammans med övriga nordiska länder och andrai-länder, som kan ha en grundinställning liknande vår, med kraft söker verkaför att 111 nu skall angripa dessa frågor. Problemen gäller ju inte bara den 7 aprU 1972 Ang. u-landsfrågorna vidden tredje världshandelskonferensen Sydasienutan alla u-landskontinenterna och alla . Vi måste göra allt vad vi kanför att få till stånd ett sådant förtopp av att denna konferensleder till viktiga förändringar i de rika ländernas politik. Inför skulle jag, fru talman, viljaställa några frågor tUl handelsministern. I Limaprogrammet krävs att i-länderna fr. o. m.1972 skall överföra minst ett nettobelopp av avbruttonationalprodukten till och att det offentliga biståndet senast1975 skall uppgå till av bruttonationalprodukten. I svaret i dagsäger handelsministern att vi vill att detta förslag blir allmänt godtaget ochförverkligat. Min fråga är: Kommer att avge ett bindande löfte vidUNCTAD III om att uppfylla detta krav? Eftersom de avser utbetalningar och intebudgetanslag, har vi ju tidigare angivit att beräknar uppnå dettainternationella mål, , ungefär som våra budgetanslag nårupp till av bruttonationalprodukten. Men vet vi attfinansministern har hållit tal och gjort propåer om att man skall skjuta måletframåt i tiden, vUket betyder att I-procentsmålet 1974/75 ännu ej är säkrat.Ett fullföljande av finansministerns tankegång skulle, såvitt jag förstår,medföra risk för att tidpunkten förskjuts för uppfyllandet av detinternationella biståndsmålet, det mål som finns i Limaprogrammet och som ävenmotsvarar kravet i FN;s utvecklingsstrategi. Limaprogrammet innehåller krav på att allautveckUngskrediter skall ges på IDA-villkor, dvs. räntefritt och med 50 årslöptid. Här gäller min fråga det förhållandet att SIDA har föreslagit att mant. o. m. skall gå längre, eftersom studier av skuldsättning,studier som utförs av och som redovisats av ,visar att en drastisk uppmjukning av kreditvillkoren krävs för att inteförhandlingar om amorteringseftergifter och skuld konsolidering skall bliständigt återkommande inslag i det internationella samarbetet. SIDA har föreslagitatt Kungl. Maj;t begär medgivande att helt räntefria krediter skallkunna avtalas och att återbetalning, efter senare prövning, helt eller delvisskall kunna efterskänkas. Min fråga är nu; Har regeringen fattat beslut ienlighet med SlDA:s förslag och kommer regeringen att driva den linjen införUNCTAD 111? Den tredje punkten gäller supplementär finansiering. Vihar ju stött de här strävandena och försökt att få fram en överenskommelse omett system med supplementär finansiering eftersom en sådan internationellöverenskommelse skulle kunna garantera mot oförutsedda, långvarigaexportbortfall. Kan handelsministern här ge något besked om hur han själv serpå frågan och på möjligheterna att vid kunna bryta motståndet frånandra i-länder? Den fjärde och sista punkten där jag har en fråga gällerde minst utvecklade länderna, kommer ju att behandla ettvitt spektrum av frågor. Kommer vi att prioritera några av dessa frågor? Kommervi t. ex. att prioritera de minst utvecklade ländernas problem? Vi vet ju häratt Limaprogrammet har kommit med olika rekommendationer. Vi vet att det rörsig om ytterst fattiga länder med låg utvecklingsnivå, länder utan några störrenaturtillgångar. inomLimaprogrammet på den här punkten tänker regeringen ge stöd? Handelsministerntalar om vissa förslag och säger att han har hopp om framsteg, men kan han säganågot mer konkret? Skall man ta särskild hänsyn till dessa länder vidfaststäUande av kvoterna för råvaruavtal? Skall de generella preferenserna ideras fall också inkludera hel- och halvfabrikat på jordbmkssidan? Kommer viatt stödja förslaget om en särskild fond för dessa ländersutvecklingsansträngningar? Det är ju sant att fattigdomskriteriet bara är ettav våta kriterier för utvecklingshjälp, men vi måste ju ändå tillmäta det betydelse, EnUgt mitt sätt att se har vi goda skäl att allvarligt övervägaalla dessa förslag - även förslaget om en särskild fond. Handelsministern gav en ganska pessimistisk bild av vadsom var att vänta i . Tyvärr har man väl anledning att inte vara alltföroptimistisk. Om inte direkta, konkreta resultat kommer att uppnås på dethandelspolitiska området är det enligt min mening synnerligen viktigt attdiskussionerna härom inte tas till intäkt för att slå av på ambitionen att ökavårt direkta bistånd. Tvärtom, det faktum att det kan vara svårt att nå framtill internationell enighet om handelspolitiska reformer bör vara ett skäl föross att intensifiera och vidga det direkta biståndet. Jag vill sluta med att säga att jag tycker inte att vi harnågon anledning att slå oss för vårt bröst. Enligt statistiken liggerju först på delad åttonde plats när det gäller det offentligautvecklingsbiståndets omfattning. Det betyder att många av de västeuropeiskaländerna ger mera hjälp än vi. När det gäller handelspolitiken är skillnadernainte så stora, även om vi har lägre tullar på en del tropiska produkter än t.ex. länderna inom EEC. Det rör sig emellertid inte om några oerhörda förmånerför , det tror jag handelsministern håller med mig om. Även vårpolitik, liksom andra industriländers politik, är präglad av försiktighet ochprotektionism. den 7 aprU 1972 Ang. u-landsfrågorna vidden tredje världshandelskonferensen Jag skall först försöka att svara på de frågorsom interpellanten ställde.